ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2025 Справа № 914/1603/25

За первісним позовом Приватного підприємства Вітафарма, м.Запоріжжя

до відповідача: Приватного підприємства Львівська фармацевтична компанія, м.Львів

про стягнення 92723,90 грн основної заборгованості та 288000,00 грн неустойки за договором оренди нежитлового приміщення №В-0087/2021 від 19.08.2021

за зустрічною позовною заявою: Приватного підприємства Львівська фармацевтична компанія, м.Львів

до відповідача: Приватного підприємства Вітафарма, м.Запоріжжя

про: стягнення 121208,73 грн заборгованості (витрат на покращення об`єкту оренди) за договором оренди №В-0087/2021 від 19.08.2021

Суддя Ділай У.І.

Секретар Ю.І.Кохановська

За участі представників:

Від позивача (за первісним позовом): І.І.Гришко - представник

Від відповідача (за первісним позовом): Р.Т.Кара представник

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2025, справу №914/1603/25 призначено для розгляду судді У.І.Ділай.

Ухвалою від 27.05.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 17.06.2025.

06.06.2025 до суду подано зустрічну позовну заяву Приватного підприємства «Львівська фармацевтична компанія» до відповідача Приватного підприємства «Вітафарма» про стягнення 121208,73 грн заборгованості (витрат на покращення об`єкту оренди) за договором оренди №В-0087/2021 від 19.08.2021.

Ухвалою від 11.06.2025 прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду із первісним позовом в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначити 17.06.2025.

Ухвалами від 17.06.2025, від 08.07.2025 та від 24.07.2025 розгляд справи відкладено.

Ухвалою від 09.09.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.09.2025.

Ухвалою від 30.09.2025 розгляд справи відкладено.

У судовому засіданні від 09.10.2025 оголошено перерву до 20.10.2025.

В судовому засіданні від 20.10.2025 представник ПП Вітафарма підтримав первісний позов, з підстав наведених у позовній заяві та з посиланням на матеріали справи. Також заперечив проти зустрічного позову, просив відмовити в його задоволенні.

У судовому засіданні від 20.10.2025 представник ПП Львівська фармацевтична компанія заперечив проти первісного позову, просив відмовити в його задоволенні. Також просив задоволити зустрічний позов.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

19 серпня 2021 року між Приватним підприємством «Вітафарма» (надалі позивач за первісним позовом, орендодавець) та Приватним підприємством «Львівська Фармацевтична Компанія» (надалі відповідач за первісним позовом, орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення № В-0087/2021, відповідно до умов пункту 1.1. якого, орендодавець передає орендарю, а орендар приймає у тимчасове платне користування нежитлове приміщення першого поверху під індексами 1-1, 1-2, 1-3, загальною площею 57,8 кв.м, що розташоване у будинку за адресою: м. Львів, вул. Бандери С., буд.47-а, для розміщення аптечного закладу та ведення іншої господарської діяльності орендаря.

Відповідно до пункту 4.2. договору, термін дії оренди приміщення за цим договором встановлюється сторонами з 19 серпня 2021 року по 19 липня 2024 року включно.

За актом приймання передачі приміщення від 19 серпня 2021 року орендодавцем було передано орендарю у користування нежитлове приміщення.

Згідно з додатком № 2 до договору, розмір орендної плати за використання приміщення за один повний календарний місяць, з врахуванням комунальних послуг, складає 12000,00 грн, з урахуванням ПДВ.

Пунктом 5.2. договору визначено, що орендар оплачує орендодавцю орендну плату щомісяця, до 25 числа поточного місяця за наступний місяць.

Згідно з п.6.2 договору орендар зобов`язується своєчасно сплачувати орендну плату та інші витрати відповідно до цього договору.

За твердженням ПП «Вітафарма» в період дії договору щомісячна орендну плату орендар сплачував не своєчасно та не в повному обсязі.

14 лютого 2024 року позивач за первісним позовом направив ПП «Львівська Фармацевтична Компанія» претензію за № 01/02-24-05 від 14.02.2024, а також з повідомленням про відмову та розірвання спірного договору оренди, до якої додана додаткова угода № 1 з актом приймання-передачі нерухомого майна. Вказані документи були направлені відповідачу за первісним позовом цінним листом, який 22.02.2024 останнім отримано. Проте, як зазначило ПП «Вітафарма», з моменту направлення претензії та станом на теперішній час заборгованість не погашено.

Як зазначив орендодавець станом на 26.03.2024 сума боргу за договором оренди нежитлового приміщення № В-0087/2021 від 19.08.2021 складає 92723,90 грн.

Крім цього, починаючи з березня 2024 року, позивач за первісним позовом зазначив, що він має право вимагати з ПП «Львівська Фармацевтична Компанія» сплату неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення згідно з ч.2 ст.785 ЦК України, яка за період березень 2024 березень 2025 року становить 288 000,00 грн.

Спір виник внаслідок того, що ПП «Львівська Фармацевтична Компанія» своїх зобов`язань за договором оренди не виконав. Відтак, ПП «Вітафарма» подало до Господарського суду Львівської області позов про стягнення з відповідача за первісним позовом 92723,90 грн основного боргу, 288000,00 грн неустойки.

ПП «Львівська Фармацевтична Компанія» заперечило проти позову, зазначивши таке.

Між сторонами укладено новий договір № В-0024/2025 від 01 квітня 2025 року, відповідно до п.1.1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування на строк та на умовах цього договору нежитлове приміщення першого поверху під індексами 1-1, 1-2, 1-3, загальною площею 57,8 м.кв. за адресою: м. Львів, вул. Бандери С., буд.47 «а».

Відповідно до п.2.1., 2.2. договору - цей договір укладено строком з « 01» квітня 2025 року по « 31» січня 2026 року включно.

Відповідно до п.4.1.-4.3 договору № В-0024/2025 від 01 квітня 2025 року орендна плата складається із постійної та змінної частини. Постійна частина орендної плати становить 10000 гривень 00 копійок, з урахуванням ПДВ за повний місяць. Плата за оренду постійної частини сплачується орендарем щомісячно до 25 числа поточного місяця за наступний місяць. Плата за оренду змінної частини по цьому договору сплачується орендарем щомісячно протягом 3 робочих днів на підставі виставленого (-их) кожного поточного місяця за минулий місяць орендодавцю орендарем.

Таким чином відповідач за первісним позовом звернув увагу, що станом на дату звернення до суду з позовом діє новий договір оренди спірного нежитлового приміщення, правовідносини між сторонами регулюються на підставі саме договору № В-0024/2025 від 01 квітня 2025 року та, відповідно, відсутні підстави для дострокового припинення договору оренди чи його розірвання та виселення з приміщення, оскільки відсутні порушення орендарем строків сплати послуг з оренди приміщення більше ніж на 1 місяць за чинним договором оренди.

Отже, за твердженням ПП «Львівська Фармацевтична Компанія» новим договором оренди № В-0024/2025 від 01 квітня 2025 року спірного нежитлового приміщення сторонами визначена орендна плата, яка складається з постійної та змінної частини. Старим же договором передбачена орендна плата у склад якої входили витрати за комунальні, експлуатаційні витрати та будь-які інші витрати, пов`язані з експлуатацією приміщення.

Водночас відповідач за первісним позовом звернув увагу, що в оскаржуваний період з березня 2024 року по березень 2025 року, незважаючи на розірвання договору оренди нежитлового приміщення №ЛФК-0087/2021 від 19.08.2021 ПП «Львівська Фармацевтична Компанія» оплачувало щомісячні комунальні платежі на підставі вказаного договору № ЛФК-0087/2021 від 19.08.2021, що є складовою орендної плати. Примусового виселення орендаря з орендованого приміщення не здійснювалось, оскільки велись домовленості по укладенню нового договору на нових умовах та на новий термін.

ПП «Львівська Фармацевтична Компанія» долучило акти надання послуг, які підтверджують факт часткової оплати орендної плати, що входять до складу суми оренди за спірний період (з березня 2024 року по березень 2025 року). Також відповідно до платіжної виписки від 26.03.2024 відповідачем за первісним позовом сплачено позивачу орендну плату у розмірі 35000 грн.

Орендар звернув увагу, що станом на 26 березня 2024 року заборгованість по орендній платі зменшилась з 92723,90 грн до 57723,90 грн (у зв`язку із сплатою 35 000 грн), яка і підлягає стягненню.

Стосовно орендної плати за період з березня 2024 по березень 2025 року орендар зазначив, що орендна плата частково була сплачена, а тому заборгованість за період з березня 2024 року по березень 2025 року, яку просить стягнути позивач є необґрунтованою. На підтвердження долучено акти надання послуг (відшкодування вартості електричної енергії): № 76 від 31.03.2024, № 96 від 30.04.2024, № 115 від 31.05.2024, № 143 від 30.06.2024, № 168 від 31.07.2024, № 195 від 31.08.2024, № 218 від 30.09.2024, № 241 від 31.10.2024, № 283 від 30.11.2024, № 297 від 31.12.2024, № 22 від 31.01.2025, № 56 від 28.02.2025, № 81 від 31.03.2025.

ПП «Львівська Фармацевтична Компанія» повідомило, що будь-яких додаткових угод до договору № ЛФК-0087/2021 від 19.08.2021 про зміну розміру орендної плати чи зміну складової орендної плати, сторони не укладали, а тому в склад орендної плати слід врахувати і сплату за комунальні платежі у вигляді сплати за електроенергію.

Також орендар звернув увагу, що 22.11.2024 було сплачено 3000,00грн за договором оренди від 19.09.2021, однак орендодавець не врахував вказаної оплати в своєму розрахунку.

За розрахунком орендаря за період з березня 2024 року по березень 2025 року розмір заборгованості по неустойці складає 129788,15 грн (з врахуванням проведених оплат за комунальні послуги), яка і підлягає стягненню.

ПП «Львівська Фармацевтична Компанія» подало зустрічний позов. В обґрунтуванні позову зазначено, що відповідно до п. 6.2. договору № ЛФК-0087/2021 від 19.08.2021 орендар зобов`язався використовувати приміщення за його цільовим призначенням у відповідності до 2.1 цього договору, утримувати приміщення у повній справності та здійснювати поточний ремонт за власний рахунок, не здійснювати без письмової згоди орендодавця перебудову, добудову, перепланування приміщення.

При цьому пунктом 5.3 договору від 19.08.2021 визначено, що до складу орендної плати входять витрати за комунальні, експлуатаційні витрати та будь-які інші витрати пов`язані з експлуатацією приміщення.

13.09.2021 між ТОВ «АМА-БУД» (надалі - виконавець) та ПП «Львівська фармацевтична компанія» укладено договір на виконання робіт № 13/09, відповідно до п.2.1 якого виконавець виконує ремонтні роботи, які визначені в додатках до договору виконання роботи.

Згідно з п.2.4. договору, по закінченню проведених робіт виконавцем замовник підтверджує їх виконання шляхом підписання акту прийому-передачі виконаних робіт.

Відповідно до кошторису на виконання ремонтних робіт їх вартість становить 83 655,00 грн.

Згідно з актом прийому-передачі виконаних робіт від 12.11.2021 ПП «Львівська фармацевтична компанія» прийняло, а виконавець передав виконані роботи на загальну суму 82 775, 00 грн.

ПП «Львівська фармацевтична компанія» здійснило перерахунок коштів ТОВ «АМА-БУД» у сумі 40000,00 грн (відповідно до платіжного доручення № 866 від 12.11.2021) та 42775,00 грн (відповідно до платіжного доручення № 1153 від 12.11.2021).

15.02.2021 між ТОВ «АМА-БУД» та ПП «Львівська фармацевтична компанія» укладено Додаткову угоду до Договору на виконання робіт № 13/09 від 13.09.2021, відповідно до п. 1., п. 2. якої сторони погоджуються, що в процесі виконання ремонтних робіт за адресою: м. Львів, вул. С. Бандери, 47 «а», замовник самостійно та за власні кошти придбав частину будівельних матеріалів, необхідних для належного виконання робіт. Загальна вартість зазначених матеріалів склала 38 433 гривні 73 копійки. На підтвердження долучено відповідні видаткові накладні.

Як повідомив орендар, у відповідь на звернення ПП «Львівська фармацевтична компанія» від 13.09.2021 № ЛФК-0026/2021 листом № В-0349/2021 від 14.09.2021 ПП «Вітафарма» надало згоду на проведення поточного ремонту орендованого нежитлового приміщення по вул. Бандери С., 47 «А» згідно наданого кошторису та укладеного договору з підрядною організацією і для подальшого вирішення питання компенсації витрат просить після завершення робіт надати підтверджувальні документи (акти виконаних робіт, рахунки, квитанції тощо). На підтвердження долучено копії вказаних листів.

За твердженням позивача за зустрічним позовом ПП «Львівська фармацевтична компанія» понесло витрати на погоджений відповідачем поточний ремонт орендованого нежитлового приміщення по вул. Бандери С., 47 «А» на загальну суму 121208,73 грн, яку відповідач зобов`язався відшкодувати за наявності підтверджуючих документів. Відтак, ПП «Львівська фармацевтична компанія» просить стягнути з ПП «Вітафарма» витрати на покращення об`єкту оренди за договором оренди №В-0087/2021 від 19.08.2021 у розмірі 121208,73 грн.

ПП «Вітафарма» заперечило проти зустрічного позову, покликаючись на умови п. 6.2. договору оренди нежитлового приміщення № В - 0087/2021 від 19.08.2021, згідно з яким орендар зобов`язується, зокрема, утримувати приміщення у повній справності та здійснювати поточний ремонт за власний рахунок.

При цьому орендодавець зазначив, що згоди на проведення поточного ремонту орендованого приміщення ПП «Вітафарма» не надавало. Водночас згідно з даними журналу вихідної кореспонденції ПП «Вітафарма» за 2021 рік у підприємства відсутні вихідні документи за №В-0349/2021 від 14.09.2021. Стосовно копії листа ПП «Вітафарма» №В-0349/2021 від 14.09.2021 орендодавець повідомив, що такий є підробленим документом, який, цілком ймовірно, був виготовлений ПП «Львівська фармацевтична компанія» незадовго до звернення до Господарського суду Львівської області із зустрічним позовом у справі № 914/1603/25. Відтак, відсутні підстави для відшкодування ПП «Львівська фармацевтична компанія» витрат на поточний ремонт вищезазначеного нежитлового приміщення.

Крім цього, ПП «Вітафарма» долучило до матеріалів справи копію листа за вих. №01/02-25-122 від 29.07.2025 щодо розірвання договору оренди нежитлового приміщення №В-0024/2025 від 01.04.2025 укладеного з ПП «Львівська фармацевтична компанія».

При прийнятті рішення суд виходив із наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджено матеріалами справи, сторони уклали договір оренди нежитлового приміщення № В-0087/2021 від 19.08.2021, у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків.

У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним спірного договору чи визнання неукладеним в певній частині.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За актом приймання передачі приміщення від 19 серпня 2021 року орендодавцем було передано орендарю у користування нежитлове приміщення.

Відповідно до пункту 4.2. договору, термін дії оренди приміщення за цим договором встановлюється сторонами з 19 серпня 2021 року по 19 липня 2024 року включно.

Згідно з частиною 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з додатком № 2 до договору, розмір орендної плати за використання приміщення за один повний календарний місяць, з врахуванням комунальних послуг, складає 12000,00 грн, з урахуванням ПДВ.

Пунктом 5.2. договору визначено, що орендар оплачує орендодавцю орендну плату щомісяця, до 25 числа поточного місяця за наступний місяць.

Згідно з п.6.2 договору орендар зобов`язується своєчасно сплачувати орендну плату та інші витрати відповідно до цього договору.

Як встановлено судом та не заперечено сторонами під час дії договору орендарем здійснено оплату орендної плати несвоєчасно та не в повному обсязі. В результаті утворилась заборгованість в сумі 92723,90грн.

Покликання орендаря на необхідність зменшення вказаної суми заборгованості на 35 000,00грн, яка сплачена 26.03.2024, суд відхиляє з огляду на матеріали справи та пояснення орендодавця, що вказана сума врахована в розхрахунку на час подання позову до суду.

14 лютого 2024 року позивач за первісним позовом направив ПП «Львівська Фармацевтична Компанія» претензію за № 01/02-24-05 від 14.02.2024, а також, керуючись ч.2 ст. 651 та ч. 1 ст. 782 ЦК України, повідомлення про відмову та розірвання спірного договору оренди, до якої додана додаткова угода № 1 з актом приймання-передачі нерухомого майна. Вказані документи були направлені відповідачу за первісним позовом цінним листом, який 22.02.2024 останнім отримано.

Згідно з матеріалами справи після отримання вказаного повідомлення орендар нежитлове приміщення не звільнив, між сторонами велися перемовини щодо можливості оренди в подальшому. 01 квітня 2025 року між сторонами укладено договір оренди № В-0024/2025.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (ч.2 ст. 651 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 782 ЦК України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Господарський суд наголошує, що наймодавець/орендодавець, вступаючи в договірні відносини щодо найму/оренди майна, розраховує на належне і своєчасне виконання умов договору оренди, в тому числі стосовно внесення орендної плати. Договір оренди майна є оплатним і зобов`язання наймача/орендаря з оплати повинні своєчасно і повному обсязі виконуватись. Тобто, орендар, користуючись майном орендодавця на підставі укладеного сторонами договору оренди, не міг не знати про таку особливість орендних відносин як їх оплатність, що прямо визначено умовами договору, строк та порядок оплати.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд звертає увагу, що обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору (до спливу строку дії договору оренди), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування орендованим майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Покликання орендаря на сплату заборгованості в розмірі 35000,00грн в березні 2024 року та відповідне зменшення суми заборгованості на вказаний розмір господарський суд відхиляє з огляду на те, що при поданні позову орендодавець врахував зазначену оплату. Водночас слід зазначити, що на час розгляду цієї справи акт звірки взаєморозрахунків між сторонами не складений та не підписаний, належного контрозрахунку заборгованості із здійсненими орендними платежами матеріали справи не містять, відтак у суду відсутні правові підстави для задоволення клопотання ПП «Львівська Фармацевтична Компанія» в цій частині.

Отже, слід зазначити, що підписавши спірний договір, відповідач за первісним позовом погодив його умови та зобов`язався оплачувати орендні платежі. Таким чином, позивач за первісним позовом довів факт порушення відповідачем зобов`язань щодо оплати оренди за спірним договором. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимогу про стягнення з відповідача 92723,90грн заборгованості з орендної плати (за період з 31.08.2021 по 26.03.2024) слід задоволити.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з ПП «Вітафарма» 288000,00 грн неустойки за період з березня 2024 року по березень 2025 року слід зазначити таке.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору найму (оренди) невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Частиною 2 ст. 785 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Після спливу строку дії договору найму (оренди) невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Користування майном після припинення договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов, тобто є неправомірним користуванням майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) та регулятивним нормам ЦК України та ГК України.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма статті 762 ЦК України ("Плата за користування майном") і охоронна норма частини другої статті 785 ЦК України ("Обов`язки наймача у разі припинення договору найму") не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному - сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.

Неустойка, за частиною другою статті 785 ЦК України, має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Суд звертає увагу, що обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору (до спливу строку дії договору оренди), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Неустойка стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним.

Як встановлено судом та не заперечено сторонами спору, ПП «Львівська Фармацевтична Компанія» свого обов`язку по своєчасному поверненню орендованого майна не виконало. При цьому, відповідач за первісним позовом заперечив проти нарахованої орендарем суми неустойки. Так, орендар вважає, що розмір неустойки має бути зменшений на суму сплачених комунальних платежів, які здійснені після розірвання договору від 19.08.2021, а також на суму 3000,00грн, яка була сплачена в листопаді 2024 року.

Щодо покликань ПП «Львівська Фармацевтична Компанія» про зменшення неустойки на суму сплачених комунальних платежів слід зазначити таке.

Згідно з додатком № 2 до договору в пункті 1 сторони погодили, що розмір орендної плати за використання приміщення за один повний календарний місяць, з врахуванням комунальних послуг, складає 12000,00 грн, з урахуванням ПДВ.

Таким чином, суд відзначає, що розмір орендної плати (12000,00 грн) включає в себе в тому числі суму комунальних послуг. Тобто незалежно від кількості спожитих комунальних послуг, які в різні періоди календарного року можуть мати більший або менший розмір, за весь час дії спірного договору від 19.08.2021 орендодавець мав отримувати сталу суму в розмірі 12000,00грн.

Зважаючи на зазначене, сплачуючи за комунальні послуги після розірвання договору та ведучи перемовини з ПП «Вітафарма» про укладення нового договору оренди спірного приміщення, ПП «Львівська Фармацевтична Компанія» не може претендувати на зменшення суми неустойки за рахунок оплачених комунальних послуг в період березень 2024 по березень 2025 року, виходячи з умови п.1 додатку № 2 до договору.

Отже, заявлена вимога про стягнення неустойки у первісному позові на підставі ч.2 ст. 785 ЦК України та розрахована за умовами п.1 додатку № 2 до договору відповідає правовим приписам. Проте, як встановлено судом та не заперечено сторонами, в листопаді 2024 року ПП «Львівська Фармацевтична Компанія» сплатило 3000,00грн (в період відсутності укладених правовідносин між сторонами), відтак вказана сума має бути врахована в суму неустойки. Водночас позивач за первісним позовом в своєму розрахунку не врахував зазначеної оплати.

Перевіривши поданий розрахунок, підстави та правильність нарахування суми неустойки з урахуванням сплати 3000,00грн в листопаді 2024 року, суд доходить висновку, що вимога про стягнення з відповідача за первісним позовом неустойки підлягає частковому задоволенню на загальну суму 285000,00 грн за період березень 2024 року по березень 2025 року.

Щодо зустрічного позову про стягнення з ПП «Вітафарма» витрат на покращення об`єкту оренди за договором оренди №В-0087/2021 від 19.08.2021 у розмірі 121208,73 грн - слід зазначити таке.

Відповідно до п. 6.2. договору № ЛФК-0087/2021 від 19.08.2021 орендар зобов`язався використовувати приміщення за його цільовим призначенням у відповідності до 2.1 цього договору, утримувати приміщення у повній справності та здійснювати поточний ремонт за власний рахунок, не здійснювати без письмової згоди орендодавця перебудову, добудову, перепланування приміщення.

При цьому пунктом 5.3 договору від 19.08.2021 визначено, що до складу орендної плати входять витрати за комунальні, експлуатаційні витрати та будь-які інші витрати пов`язані з експлуатацією приміщення.

Згідно з ч. 1 ст. 776 ЦК України, поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розглянувши матеріали справи, суд звертає увагу на умови п. 6.2. договору оренди нежитлового приміщення № В - 0087/2021 від 19.08.2021, згідно з яким орендар зобов`язується, зокрема, утримувати приміщення у повній справності та здійснювати поточний ремонт за власний рахунок.

При цьому орендодавець заперечив проти надання згоди ПП «Вітафарма» на проведення поточного ремонту орендованого приміщення та направлення відповідного листа №В-0349/2021 від 14.09.2021, копію якого долучено до зустрічного позову. Під час розгляду справи ПП «Львівська фармацевтична компанія» оригіналу вказаного листа для огляду суду не надано.

Одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони та, водночас, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує, оскільки така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень у господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять до предмета доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує (правова позиція, наведена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18).

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Позивач, стверджуючи про існування певної обставини подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, а суд, своєю чергою, під час судового провадження оцінює подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, і, оскільки оптимальним стандартом доказування є аргументи, викладені сторонами, то через призму наданих доказів суд приймає рішення.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, натомість висновки суду мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що оцінка доказів - це визначення їх об`єктивної дійсності, правдивості та достовірності. Способи перевірки і дослідження доказів залежать від конкретного виду засобів доказування, що використовуються. Метою оцінки доказів з огляду на їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності - є усунення суперечностей між доказами, сумнівів у достовірності висновків, що випливають з отримуваної доказової інформації. Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому суд у кожному випадку повинен навести мотиви, з яких він приймає одні докази та відхиляє інші.

Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відтак, у Господарського суду Львівської області відсутні підстави для задоволення вимоги про відшкодування ПП «Львівська Фармацевтична Компанія» витрат на поточний ремонт спірного нежитлового приміщення.

Судовий збір за первісним позовом покладається на ПП «Львівська фармацевтична компанія» пропорційно задоволеним вимогам.

Судовий збір за зустрічним позовом покладається на ПП «Львівська фармацевтична компанія».

Керуючись статтями 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76-79, 129, 191, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Первісний позов Приватного підприємства Вітафарма задоволити частково.

2.Стягнути з Приватного підприємства «Львівська Фармацевтична Компанія» (79017, Львівська область, місто Львів, вулиця Зелена, будинок 54, приміщення 2; ідентифікаційний код 40353823) на користь Приватного підприємства «Вітафарма» (69035, Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Сталеварів, будинок 30, приміщення 3; ідентифікаційний код 37526877) 92 723,90 грн основного боргу, 285 000,00 грн неустойки та 4532,69 грн судового збору.

3.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4.У стягненні 3000,00грн неустойки відмовити.

5.У задоволенні зустрічного позову Приватного підприємства Львівська фармацевтична компанія відмовити.

6.Судові витрати за зустрічним позовом покласти на Приватне підприємство «Вітафарма».

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 27.10.2025.

Суддя Уляна ДІЛАЙ