ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/4248/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Поліщук Л.В.

секретар судового засідання: Ісмаілова А.Н.

за участю представників учасників справи:

від позивача Акціонерного товариства "ПроКредит Банк", м. Київ не з`явився

від відповідача ОСОБА_1 , м. Херсон - Дудченко В.М., на підставі ордеру

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОДЕКСИМ, ЛТД", м. Херсон - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.08.2025 суддя першої інстанції Демченко Т.І. (повний текст складено 12.08.2025) за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця від 07.08.2025 вх. № 2-1255/25

по справі №916/4248/23

за позовом Акціонерного товариства "ПроКредит Банк", м. Київ

до ОСОБА_1 , м. Херсон

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОДЕКСИМ, ЛТД", м. Херсон

про звернення стягнення на предмет іпотеки, зобов`язання вчинити певні дії та визнання відсутності права користування,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст скарги та ухвали суду першої інстанції.

У провадженні Господарського суду Одеської області перебувала справа №916/4248/23 за позовом Акціонерного товариства ПроКредит Банк, м. Київ до ОСОБА_1 , м. Херсон, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю ПРОДЕКСИМ, ЛТД, м. Херсон про звернення стягнення на предмет іпотеки, зобов`язання вчинити певні дії та визнання відсутності права користування.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.02.2025 у справі №916/4248/23 позов задоволено частково.

27.05.2025 на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 03.02.2025 у справі №916/4248/23 видані накази.

07.08.2025 до Господарського суду Одеської області від представника ОСОБА_1 надійшла скарга на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця вх. №ГСОО 2-1255/25 по справі №916/4248/23, у якій останній просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №78361795 від 18.06.2025 та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 18.06.2025, про арешт майна боржника від 19.06.025 про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 22.07.2025. Визнати протиправною та скасувати повністю постанову про відкриття виконавчого провадження №78361748 від 18.06.2025 та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 18.06.2025, про арешт майна боржника від 18.06.2025.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.08.2025 року у справі №916/4248/23 скаргу представника ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця від 07.08.2025 вх. №2-1255/25 по справі №916/4248/23 повернуто без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що скаргу подано без додержання вимог частини четвертої статті 340 Господарського процесуального кодексу України, а саме, заявник не додав до поданої скарги на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця доказів її направлення учасникам справи, зокрема, шляхом надсилання до електронного кабінету державного виконавця Жайворонок Наталії Ігорівни.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

22.08.2025 ОСОБА_1 , м. Херсон з ухвалою суду першої інстанції не погодилась, тому звернулася до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.08.2025 у справі № 916/4248/23 та направити скаргу на дії державного виконавця для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права і неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що частина третя статті 340 Господарського процесуального кодексу України містить чіткий перелік вимог до скарги, серед яких лише зазначення імені державного виконавця чи посадової особи, дії (бездіяльність) яких оскаржуються.

Як стверджує скаржник, державний виконавець не є учасником справи № 916/4248/23, у зв`язку з чим положення пункту 2 частини 4 статті 340 Господарського процесуального кодексу України щодо надсилання скарги "всім учасникам справи" на нього не поширюються, адже, відповідно до статті 41 Господарського процесуального кодексу України, учасниками справи є сторони (позивач, відповідач) та треті особи.

У зв`язку з цим, апелянт стверджує, що висновок суду щодо невиконання вимог пункту 2 частини 4 статті 340 Господарського процесуального кодексу України, який стосується обов`язку заявника надати докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи, є помилковим.

На думку скаржника, відповідно до зазначеної норми, скарга має бути направлена саме учасникам справи, тобто, особам, визначеним статтею 41 Господарського процесуального кодексу України. Державний виконавець набуває такого статусу лише з моменту відкриття провадження за скаргою, а не на етапі її подання.

Відтак, апелянт зазначає, що до моменту відкриття провадження він не є учасником справи, і вимога щодо направлення йому скарги є передчасною та юридично необґрунтованою.

Відсутність у заявника обов`язку направлення копії скарги виконавцю підтверджується також і тим, що частина 6 статті 340 Господарського процесуального кодексу України прямо визначає, що обов`язок повідомлення державного або приватного виконавця покладено на суд, який має зробити це не пізніше наступного робочого дня після прийняття скарги до розгляду.

Незважаючи на відсутність законодавчого обов`язку надсилати скаргу державному виконавцю, скаржниця зі своєї ініціативи все ж виконала йому повідомлення у найбільш повному вигляді. Зокрема, скаргу було надіслано: - до електронного кабінету Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) , посадовою особою якого є ОСОБА_2 на офіційну електронну адресу з позначкою - державному виконавцю Жайворонок Н.І..

Проте, як стверджує скаржник, суд першої інстанції, отримавши всі необхідні докази належного повідомлення всіх осіб, яких тільки можна було повідомити, проігнорував ці обставини та повернув скаргу через відсутність доказів надсилання скарги саме до особистого електронного кабінету державного виконавця Жайворонок Н.І., зазначаючи, що, зокрема, державні виконавці мають обов`язок зареєструвати електронний кабінет, з огляду на положення частини 6 статті 6 Господарського процесуального кодексу України.

Втім, місцевим господарським судом не було встановлено фактичного існування такого кабінету у виконавця, адже, сам факт наявності обов`язку реєстрації не свідчить про його виконання. Додатково апелянт зазначає, що направлення документів до електронного кабінету фізичної особи відбувається за допомогою зазначення РНОКПП, а вказана інформація є конфіденційною та не знаходиться у вільному доступі, що також підтверджує безпідставність та незаконність оскаржуваної ухвали.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.09.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.08.2025 року у справі №916/4248/23, справу призначено до розгляду.

Учасники справи своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористались, відзиви на апеляційну скаргу, не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженої ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції, представник скаржниці підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених письмово.

В судове засідання інші учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, у зв`язку із тим, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін та третьої особи про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності інших представників учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про залишення позову (заяви) без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Заслухавши пояснення представника скаржниці, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , м.Херсон на ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.08.2025 у справі №916/4248/23 підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 12.08.2025 року у справі №916/4248/23 про повернення скарги без розгляду потребує скасування з направленням скарги для продовження розгляду до суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.08.2025 до Господарського суду Одеської області від представника ОСОБА_1 надійшла скарга на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця вх. № ГСОО 2-1255/25 по справі №916/4248/23, у якій останній просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №78361795 від 18.06.2025 та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 18.06.2025, про арешт майна боржника від 19.06.025 про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 22.07.2025. Визнати протиправною та скасувати повністю постанову про відкриття виконавчого провадження №78361748 від 18.06.2025 та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 18.06.2025, про арешт майна боржника від 18.06.2025.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.08.2025 року у справі №916/4248/23 скаргу представника ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця від 07.08.2025 вх. №2-1255/25 по справі №916/4248/23 повернуто без розгляду, оскільки скаргу подано без додержання вимог частини четвертої статті 340 Господарського процесуального кодексу України.

Зі вказаною ухвалою по даній справі відповідач, ОСОБА_1 , м.Херсон не погодився тому звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Отже, предметом розгляду у даній випадку є наявність або відсутність підстав для повернення скарги на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця без розгляду у справі №916/4248/23.

Повертаючи без розгляду скаргу на дії (бездіяльність) державного виконавця від 07.08.2025 вх. 2-1255-25, місцевий господарський суд, зокрема, встановив, що в порушення приписів ч. 4 ст. 340 Господарського процесуального кодексу України, заявник не додав до поданої скарги доказів її направлення учасникам справи, зокрема, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи - державного виконавця Жайворонок Наталії Ігорівні. Натомість, заявник надав суду знімки екрану комп`ютера про направлення скарги електронною поштою, що не є належним та допустимим доказом направлення скарги учаснику справи.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про повернення скарги без розгляду з огляду на наступне.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви, за якими суд апеляційної інстанції погодився з аргументами, викладеними скаржником в апеляційній скарзі та не погодився з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній ухвалі повернення без розгляду скарги.

Частинами 1, 2 ст.2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі Мельник проти України (Melnyk v. Ukraine заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку - норм Господарського процесуального кодексу України.

Також, відповідно до ч.11 ст.11 Господарського процесуального кодексу забороняється відмова у правосудді з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Згідно з приписами ст.41 Господарського процесуального кодексу України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Відповідно до ст. 339-1 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до статті 340 Господарського процесуального кодексу України, скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Скарга подається в письмовій формі і підписується стороною виконавчого провадження, її представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Скарга повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається скарга;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

4) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються;

5) ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження;

6) номер справи, в якій видано виконавчий документ, реквізити виконавчого документа;

7) дату, коли особа, яка подає скаргу, дізналася про порушення її прав внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, вчинення дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця;

8) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;

9) викладення обставин, якими особа, яка подає скаргу, обґрунтовує свої вимоги;

10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до скарги.

До скарги додаються:

1) довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і такі документи раніше не подавалися;

2) докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

Суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.

Про прийняття скарги до розгляду суд постановляє ухвалу та повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після прийняття її до розгляду.

Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, яке підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної чи касаційної інстанції не перешкоджає розгляду відповідної скарги, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.

Отже, з аналізу пункту 2 частини четвертої статті 340 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що до скарги додаються, зокрема, докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що державний виконавець не є учасником справи № 916/4248/23, у зв`язку з чим положення пункту 2 частини 4 статті 340 Господарського процесуального кодексу України щодо надсилання скарги всім учасникам справи на нього не поширюються, адже, відповідно до статті 41 Господарського процесуального кодексу України, учасниками справи є сторони (позивач, відповідач) та треті особи. Одночасно з цим він є особою, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, тому, відповідно, він має бути повідомлений і судом, і заявником скарги, але в іншому порядку, ніж передбачено нормами саме цього пункту та частини статті 340 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, висновок суду першої інстанції щодо невиконання скаржницею вимог пункту 2 частини 4 статті 340 Господарського процесуального кодексу України, який стосується обов`язку заявника надати докази направлення копій скарги на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи, а саме, державному виконавцю, є помилковим.

Відповідно до зазначеної норми, скарга має бути направлена саме учасникам справи, тобто, особам, визначеним статтею 41 Господарського процесуального кодексу України. Державний виконавець набуває такого статусу лише з моменту прийняття скарги до розгляду судом .

В свою чергу, відповідно до частини 6 статті 340 Господарського процесуального кодексу України про прийняття скарги до розгляду суд постановляє ухвалу та повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після прийняття її до розгляду.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Надмірний формалізм не сприяє реальному вирішенню спору та суперечить завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (постанова Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №757/6159/19)

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1998 у справі "Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії", заява №28090/95).

Суд апеляційної інстанції доходить до висновку про відсутність законодавчого обов`язку заявника надсилати скаргу державному виконавцю саме в тому порядку, який визначено пунктом 2 частини 4 статті 340 Господарського процесуального кодексу України і повідомлення нею про звернення до суду зі скаргою шляхом направлення її копії до електронного кабінету Державної виконавчої служби в даному випадку можна вважати достатнім на цій стадії такого звернення.

Натомість, суд першої інстанції помилково повернув скаргу на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця без розгляду, керуючись при цьому формальними мотивами з посиланням на норму процесуального права, яка в даному випадку не є застосованою з огляду на приписи ст. 41 Господарського процесуального кодексу України а саме, заявник не додав до поданої скарги доказів її направлення іншому учаснику справи - державному виконавцю Жайворонок Н.І., а тому судова колегія зазначає, що таке повернення скарги без розгляду є неправомірним з одночасним проявом надмірного формалізму.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи є достатніми та дають підстави вважати, що суд першої інстанції діяв не у спосіб, визначений процесуальним законом, та помилково повернув скаргу на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця без розгляду, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, і є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з направленням скарги до цього суду для продовження розгляду.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , м. Херсон підлягає задоволенню, ухвала суду скасуванню, а скарга - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського суду з передачею скарги на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним скарги, згідно з загальними правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 275, 280, 282, 340 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , м. Херсон на ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.08.2025 у справі № 916/4248/23 - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.08.2025 року у справі №916/4248/23 - скасувати.

Скаргу на дії (бездіяльність) державного/приватного виконавця від 07.08.2025 вх. №2-1255/25 ОСОБА_1 , м. Херсон разом зі справою №916/4248/23 направити до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 30.10.2025 року.

Повний текст постанови складено 03.11.2025 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

Судді Н.М. Принцевська

Л.В. Поліщук