ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2025 р. Справа№ 910/1364/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Мальченко А.О.

Хрипуна О.О.

при секретарі судового засідання Цікра А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 03.02.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Керівника Немирівської окружної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2024 (повний текст складено 08.02.2024)

у справі №910/1364/23 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Керівника Немирівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі

Немирівської міської ради (позивач-1)

Державної екологічної інспекції у Вінницькій області (позивач-2)

до Вінницької обласної ради (відповідач-1)

Центрально-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (відповідач-2)

Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Іллінецьке лісове господарство" (відповідач-3)

Немирівської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок (відповідач-4)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Вінницька обласна військова адміністрація

про визнання незаконним рішення обласної ради, недійсним договору про умови ведення мисливського господарства, недійсним договору про умови користування земельними ділянками лісового фонду для ведення мисливського господарства та зобов`язання звільнити мисливські угіддя,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Керівник Немирівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Немирівської міської ради та Державної екологічної інспекції у Вінницькій області звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Вінницької обласної ради, Вінницького обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства "Іллінецьке лісове господарство", Немирівської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок у якій просить:

- визнати незаконним рішення Вінницької обласної ради №670 від 15.10.2008 "Про внесення змін та доповнень до рішення 13 сесії обласної Ради 5 скликання від 25 жовтня 2007 року №440 "Про перерозподіл мисливських угідь" в частині надання у користування Немирівській районній організації Українського товариства мисливців і рибалок - об`єкту природо-заповідного фонду Ландшафтний заказник "Лучанське" площею 82 га (кадастровий номер :01:001:0678).

- визнати недійсним договір про умови ведення мисливського господарства, укладений 01.10.2011 між Вінницьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Немирівською районною організацією Українського товариства мисливців і рибалок, в частині мисливських угідь площею 82 га (кадастровий номер :01:001:0678), які розташовані в кварталах 131, 132 Немирівського лісництва Державного підприємства "Іллінецьке лісове господарство".

- визнати недійсним договір №3 про умови користування земельними ділянками лісового фонду для ведення мисливського господарства, укладений 05.01.2022 між Державним підприємством "Іллінецьке лісове господарство" та Немирівською районною організацією Українського товариства мисливців і рибалок, в частині мисливських угідь площею 82 га (кадастровий номер :01:001:0678), які розташовані в кварталах 131, 132 Немирівського лісництва Державного підприємства "Іллінецьке лісове господарство".

- зобов`язати Немирівську районну організацію Українського товариства мисливців і рибалок звільнити мисливські угіддя площею 82 га (кадастровий номер :01:001:0678), які розташовані в кварталах 131, 132 Немирівського лісництва Державного підприємства "Іллінецьке лісове господарство".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що здійснивши відведення мисливських угідь у користування Немирівській РО УТМР на землях, які розташовані в межах Ландшафтного заказнику "Лучанське", Вінницькою обласною радою, Вінницьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства, ДП "Іллінецьке лісове господарство" та безпосередньо Немирівська РО УТМР порушено режим використання вказаної території природно-заповідного фонду, встановленого Законом України "Про природно-заповідний фонд України".

18.09.2023 на адресу суду від Немирівської окружної прокуратури надійшла заява про зміну позовних вимог та надання додаткових доказів, в якій останній просить суд змінити першу позовну вимогу та розглядати її в наступній редакції:

"Визнати незаконним абз. 4 п. 14 додатку № 10 рішення 13 сесії Вінницької обласної Ради 5 скликання від 25 жовтня 2007 року №440 "Про перерозподіл мисливських угідь" зі змінами та доповненнями внесеними рішеннями №670 від 15.10.2008 та №622 від 25.08.2023, в частині надання у користування Немирівській районній організації Українського товариства мисливців і рибалок - ур. "Лучанське" площею 82 га (об`єкту природо-заповідного фонду Ландшафтний заказник "Лучанське" площею 82 га кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0678), розташованого в кварталах 131, 132 Немирівського лісництва Державного підприємства "Іллінецьке лісове господарство".

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.01.2024 по справі №910/1364/23 в позові відмовлено повністю.

Відмовляючи в позові, суд виходив з недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор 27.02.2024 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Прокурор вважає оскаржуване рішення постановленим з порушенням норм процесуального права (ст. 86. ч. 4, 5 ст. 236 ГПК України) та неправильним застосуванням норм матеріального права (ч. 1 ст. 203 ЦК України), ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а висновки суду, викладені у рішенні при неповному з`ясуванні фактів, не відповідають встановленим обставинам справи.

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до помилковості висновків суду першої інстанції , що

на дату ухвалення оскаржуваного рішення, тобто 25.10.2007, законодавство не містило імперативних приписів про заборону полювання/мисливства/ведення мисливського господарства у межах заказників.

надаючи оцінку режиму використання об`єкту природно-заповідного фонду посилається охоронне зобов`язання на ландшафтний заказник «Лучанський» №24/555 від 25.12.2003, стверджуючи, що воно не містило жодних заборон для ведення мисливського господарства в межах заказника.

стаття 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» допускає можливість проведення мисливства у межах заказників, оскільки містила застереження не лише про повну категоричну заборону. Жодний нормативно- правовий акт не містить заборони щодо ведення мисливського господарства на території об`єктів природно-заповідного фонду України.

що умови спірного договору відтворюють умови Типового договору, а тому не суперечать вимогам чинного законодавств, що не узгоджується з контексті заявлених позовних вимог.

плата, за користування мисливськими угіддями в межах територій та об`єктів природозаповідного фонду, де полювання заборонено не стягується, тому заказник для ведення мисливського господарства використовується на законних підставах.

основною позовною вимогою є визнання рішення незаконним, тому відмовивши у задоволені першої позовної вимоги розгляд інших є не доцільним.

Окружна прокуратура звернулась до суду в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, Немирівської міської ради з позовом про визнання незаконним рішення обласної ради, недійсним договорів в частині передачі об`єкта природозаповідного фонду та зобов`язання користувача звільнити його, тобто з негаторним позовом, сутністю вимог за яким є усунення порушення, яке триває і має місце па момент звернення з позовом до суду.

Територія об`єкту природо-заповідного фонду Ландшафний заказник «Лучанське» площею 82 га (кадастровий номер :01:001:0678), має спеціальний правовий титул та належить до обмежено оборотоздатних об`єктів, оскільки за своїми характеристиками віднесена до територій природно- заповідного фонду, на які поширюється особливий правовий режим.

Використання території заказника у якості мисливського господарства нівелює значення території природно-заповідного фонду, що свідчить про порушення прав Українського народу та інтересів держави Україна.

Саме тому розгляд судом головної позовної вимоги щодо зобов`язання Немирівської РО УТМР звільнити територію Ландшафного заказнику «Лучанське» має визначальне значення для відновлення порушених прав як держави, так і кожного громадянина в цілому.

Предметом спору у цій справі по суті є захист особливо цінних територій природно-заповідного фонду України як в національному, так і міжнародно- правовому контексті (забезпечення виконання Україною ряду міжнародно- правових зобов`язань з охорони цієї території), так само як і захист усіх і кожного на чисте довкілля.

Виконання таких зобов`язань якнайкраще відповідає громадським інтересам, оскільки це сприятиме не лише збереженню унікального об`єкта екосистеми і стабільності навколишнього природного середовища, а й дасть населенню доступ до виняткового за красою та різноманітністю природного комплексу.

Суспільство, Український народ як сукупність окремих суб`єктів, індивідів, людей, також має, з огляду на ст. 1, З, 6-8, 13, 14, 41 Конституції України, конституційне право правомірно очікувати захисту суспільних інтересів у вигляді адекватної реакції держави на випадки порушення законності при охороні навколишнього природного середовища, правомірно очікувати і розраховувати на те, що держава вживатиме усіх можливих законних засобів і способів для відновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на природні ресурси.

Необхідність розгляду позовної вимоги щодо зобов`язання повернення Ландшафтного заказнику «Лучанське» зумовлена потребою в забезпеченні на загальнодержавному рівні екологічної безпеки громадян та охорони об`єктів і територій природно-заповідного фонду як національного багатства.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Хрипун О.О., Гончаров С.А.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1364/23.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Керівника Немирівської окружної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2024 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/1364/23.

14.03.2024 матеріали справи №910/1364/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2024 залишено апеляційну скаргу без руху з підстав неподання доказів надіслання копії апеляційної скарги до електронних кабінетів позивача-1 - Немирівської міської ради, позивача-2 - Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, відповідача-1 - Вінницької обласної ради, відповідача-2 - Центрально-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, відповідача-3 - Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Іллінецьке лісове господарство" та третьої особи - Вінницької обласної військової адміністрації в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС.

26.03.2024 апелянтом до суду подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

У поданій заяві викладено, що у зв`язку з відсутністю в Немирівської окружної прокуратури статусу юридичної особи відсутня можливість подання до суду документів в електронній формі за допомогою функціоналу підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС. Так, наявний функціонал підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС передбачає роботу в ньому фізичних та юридичних осіб, адвокатів. Окремий функціональний кабінет для прокурорів при здійсненні конституційної функції щодо представництва інтересів держави в суді у ЄСІТС не створений. З огляду на вказане, до технічного врегулювання цього питання, апеляційні скарги органами прокуратури подаються в паперовій формі.

Розпорядженням Керівника апарату від 27.03.2024 №09.1-08/1402/24 у зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відрядженні з 26.03.2024, справу №910/1364/23 передано на повторний автоматизований розподіл судових справ.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2024 справу №910/1364/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Скрипки І.М., суддів: Хрипуна О.О., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Керівника Немирівської окружної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2024 у справі №910/1364/23, справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Під час апеляційного перегляду з метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження фактичних обставин справи, у справі оголошувалась перерва для надання сторонам часу для подачі обґрунтованих пояснень щодо обставин справи, доводів кожної із сторін та обґрунтованих заперечень щодо позиції інших учасників, останній раз на 03.02.2025.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача-2 заперечує доводи прокурора, зазначаючи, що доводи апелянта як окремо, так і в сукупності не спростовують правильних висновків суду про відмову в позові.

У відповіді на вказаний відзив прокурор категорично заперечує позицію відповідача-2, наполягаючи на обґрунтованості доводів апеляційної скарги.

Від позивача 2 надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, із зазначенням про повну підтримку апеляційної скарги прокурора.

Відповідачем-3 подано до справи пояснення, в яких останній заперечує оводи прокурора, апеляційну скаргу просить відхилити, оскаржуване рішення вважає правильним.

В додаткових поясненнях представник відповідача-1 просив оскаржуване рішення залишити без змін, посилаючись на його висновки, які вважає обґрунтованими.

Явка представників сторін

Прокурор в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове про задоволенні позову.

Представник відповідача -1, представник відповідача 3 (правонаступник - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України в особі філії «Центральний лісовий офіс»), представник третьої особи заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора, просили її відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Інші учасники апеляційного провадження в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка інших учасників апеляційного провадження обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 03.02.2025 відповідно до ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Рішенням 13 сесії 5 скликання Вінницької обласної ради «Про перерозподіл мисливських угідь» №440 від 25.10.2007р. вирішено: провести перерозподіл мисливських угідь, наданих у користування рішенням 22 сесії Вінницької обласної ради 4 скликання від 21.07.2005 року №901 «Про надання у користування мисливських угідь» та 23 сесії Вінницької обласної ради 4 скликання від 12.10.2005 року №954 «Про зміни та доповнення до рішення 22 сесії Вінницької обласної ради 4 скликання від 21.07.2005 року «Про надання у користування мисливських угідь» і надати їх у користування згідно з додатками 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10 визначеним підприємствам, організаціям та господарствам.

Відповідно до абз. 4 п. 14 додатку № 10 до рішення 13 сесії Вінницької обласної Ради 5 скликання від 25.10.2007 року №440 (Перелік земель лісового фонду, сільськогосподарського призначення, водного фонду, які є мисливськими угіддями і надаються у користування Вінницькій обласній та районним організаціям Українського товариства мисливців і рибалок) Ур. Лучанське площею 82,0 га надано в користування державному підприємству «Іллінецьке лісове господарство».

Рішенням 20 сесії 5 скликання Вінницької обласної ради №670 від 15.10.2008 «Про внесення змін та доповнено до рішення 13 сесії обласної Ради 4 скликання від 25.10.2007 «Про перерозподіл мисливських угідь» надано строком на 30 років Немирівській РО УТМР (ДП «Іллінецьке ЛГ») у користування мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 78883,1 га, зокрема, Ур. Лучанське площею 82,0 га.

01.10.2011 року між Вінницьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Немирівською районною організацією Українського товариства мисливців і рибалок на підставі рішення Вінницької обласної ради 13 сесії 5 скликання від 25.10.2007 №440 «Про перерозподіл мисливських угідь» та 20 сесії 5 скликання від 15.10.2008р. №670 «Про внесення змін та доповнень до рішень 13 сесії обласної ради 5 скликання від 25 жовтня 2007 року №440 «Про перерозподіл мисливських угідь» укладено договір про умови ведення мисливського господарства, відповідно до умов якого надано Немирівській районній організації УТМР терміном до 15 жовтня 2038 року мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 78883,1 га, у тому числі: лісові угіддя 7403,0 га, польові 68823,0 га, водно-болотні 2657,1га.

05.01.2022 року між державним підприємством «Іллінецьке лісове господарство» (підприємство) та Немирівською районною організацією УТМР (товариство) укладено договір №3 про умови користування земельними ділянками лісового фонду для ведення мисливського господарства відповідно до якого товариству надано у користування мисливські угіддя для ведення мисливського господарства, які знаходяться на території державного лісового фонду підприємства терміном до 2037 року загальною площею 1310 га.

В додатку до договору про умови користування земельними ділянками лісового фонду для ведення мисливського господарства від 5 січня 2022 року №3 передбачено, що загальна площа мисливських угідь, наданих у користування товариству, які розташовані на території підприємства становить 1310 га.

Плата за користування мисливськими угіддями, крім територій та об`єктів природно-заповідного фонду, де мисливство заборонено, в період з 01.01.201 року по 31.12.2021 року становить 3 грн. за 1 га мисливських угідь. Площа відповідних мисливських угідь становить 1118 га.

Плата за користування мисливськими угіддями в межах територій та об`єктів природо заповідного фонду, де полювання заборонено не стягується. Площа відповідних мисливських угідь становить - 82 га.

До складу мисливських угідь передано об`єкт природно-заповідного фонду Ландшафтний заказник «Лучанське» площею 82 га (кадастровий номер :01:001:0678).

Рішенням 43 сесії 8 скликання Вінницької обласної ради №622 від 25.08.2023 «Про внесення змін та доповнено до рішення Вінницької обласної ради щодо надання мисливських угідь у користування» вирішено внести зміни у додаток 1 до рішення 13 сесії обласної Ради від 25 жовтня 2007 року №440 «Про перерозподіл мисливських угідь»

Прокуратурою зазначено, що до складу мисливських угідь, переданих у користування Немирівське РО УТМР, увійшла територія 131, 132 кварталу Немирівського лісництва ДП «Іллінецьке лісове господарство», яка одночасно є об`єктом природо-заповідного фонду Ландшафтний заказник «Лучанське» площею 82 га (кадастровий номер :01:001:0678) та з урахуванням ст. 3, 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», ст.. 3, 5 Закону України «Про екологічну мережу України» є територією та об`єктом природно-заповідного фонду України та екологічною мережею України, що згідно із ст. 25, 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» унеможливлює її використання у якості мисливських угідь.

Здійснивши відведення мисливських угідь у користування Немирівській РО УТМР на землях, які розташовані в межах Ландшафного заказнику «Лучанське», Вінницькою обласною радою, Вінницьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства, ДП «Іллінівське лісове господарство» та безпосередньо Немирівська РО УТМР порушено режим використання вказаної території природно-заповідного фонду, встановленого Законом України «При природно-заповідний фонд України».

У зв`язку з чим керівник прокуратури звернувся до суду з позовом в якому просить суд:

- визнати незаконним абз. 4 п. 14 додатку № 10 рішення 13 сесії Вінницької обласної Ради 5 скликання від 25 жовтня 2007 року №440 "Про перерозподіл мисливських угідь" зі змінами та доповненнями внесеними рішеннями №670 від 15.10.2008 та №622 від 25.08.2023, в частині надання у користування Немирівській районній організації Українського товариства мисливців і рибалок - ур. "Лучанське" площею 82 га (об`єкту природо-заповідного фонду Ландшафтний заказник "Лучанське" площею 82 га кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0678), розташованого в кварталах 131, 132 Немирівського лісництва Державного підприємства "Іллінецьке лісове господарство".

- визнати недійсним договір про умови ведення мисливського господарства, укладений 01.10.2011 між Вінницьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Немирівською районною організацією Українського товариства мисливців і рибалок, в частині мисливських угідь площею 82 га (кадастровий номер :01:001:0678), які розташовані в кварталах 131, 132 Немирівського лісництва Державного підприємства "Іллінецьке лісове господарство".

- визнати недійсним договір №3 про умови користування земельними ділянками лісового фонду для ведення мисливського господарства, укладений 05.01.2022 між Державним підприємством "Іллінецьке лісове господарство" та Немирівською районною організацією Українського товариства мисливців і рибалок, в частині мисливських угідь площею 82 га (кадастровий номер :01:001:0678), які розташовані в кварталах 131, 132 Немирівського лісництва Державного підприємства "Іллінецьке лісове господарство".

- зобов`язати Немирівську районну організацію Українського товариства мисливців і рибалок звільнити мисливські угіддя площею 82 га (кадастровий номер :01:001:0678), які розташовані в кварталах 131, 132 Немирівського лісництва Державного підприємства "Іллінецьке лісове господарство".

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.4 ст.269 ГПК України суд апеляційної скарги не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішенням виконкому Вінницької обласної ради народних депутатів №371 від 29.08.1984 створено об`єкт природо-заповідного фонду Ландшафний заказник «Лучанське» площею 82 га.

Відповідно до Положення про ландшафтний заказник місцевого значення «Лучанське», затвердженого наказом Управління розвитку територій та інфраструктури Вінницької обласної військової адміністрації №'283 від 19.07.2022, об`єкт природо-заповідного фонду розташований в кварталах 131, 132 Немирівського лісництва Державного підприємства «Іллінецьке лісове господарство» на території Немирівської територіальної громади Вінницького району Вінницької області та перебуває у користуванні Державного підприємства «Іллінецьке лісове господарство».

Заказник входить до складу природно-заповідного фонду України охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення й використання.

Заказник створено з метою охорони цінної ділянки мальовничого ландшафту на схилах берега річки Південний Буг з виходами на поверхню гірських порід та високопродуктивними лісовими насадженнями природного та штучного походження віком близько 80 років.

Завданнями Заказника є створення умов для охорони цінної ділянки мальовничого ландшафту на схилах берега річки Південний Буг з виходами на поверхню гірських порід та високопродуктивних лісових насаджень природного та штучного походження віком близько 80 років; забезпечення охорони його території з усіма природними об`єктами, додержання режиму територій; проведення наукових досліджень і спостережень спрямованих на вивчення та розробку наукових основ охорони, збереження та відтворення його біогеоценозів; організація протипожежної охорони природних комплексів; підтримання загального екологічного балансу в регіоні та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища; проведення екологічної освітньо-виховної роботи, тощо; формування елементів регіональної екологічної мережі.

Відповідно до п. 3.1 Положення про ландшафтний заказник місцевого значення «Лучанське» на території Заказника забороняється діяльність, що суперечить його цільовому використанню і загрожує збереженню природного комплексу, у тому числі: Мисливство та полювання.

Управлінням розвитку територій та інфраструктури Вінницької обласної військової адміністрації видано охоронне зобов`язання за № 186/22 від 18.07.2022 (попереднє охоронне зобов`язання «ЛдЗМ 24/555-509 від 22.12.2010), відповідно до якого Державному підприємству «Іллінецьке лісове господарство» передається під охорону та дотримання встановленого режиму території ландшафтного заказника місцевого значення «Лучанське».

Рішенням Вінницької обласної ради «Про перерозподіл мисливських угідь» №440 від 25.10.2007 проведено перерозподіл мисливських угідь області та надано їх у користування згідно з додатками 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10 визначеним підприємствам, організаціям та господарствам.

Згідно абз. 4 п. 14 додатку № 10 зазначеного рішення (Перелік земель лісового фонду, сільськогосподарського призначення, водного фонду, які є мисливськими угіддями і надаються у користування Вінницькій обласній та районним організаціям Українського товариства мисливців і рибалок) об`єкт природо-заповідного фонду Ландшафний заказник «Лучанське» площею 82 га визнано мисливськими угіддями та разом з ділянками лісу передано у користування Немирівській РО У`ГМР.

Рішення Вінницької обласної ради №440 від 25.10.2007 зазнавало декілька редакції через прийняття рішень №670 від 15.10.2008 (друга редакція) та №622 від 25.08.2023 (третя редакція), проте посилання на об`єкт ур. «Лучанське» площею 82 га (об`єкт природо-заповідного фонду Ландшафтний заказник «Лучанське» площею 82 га кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0678) у абз. 4 п. 14 додатку № 10 залишилося без змін.

01.10.2011 року між Вінницьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства (правонаступник Центрально-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства) та Немирівською районною організацією Українського товариства мисливців і рибалок на підставі рішення Вінницької обласної ради 13 сесії 5 скликання від 25.10.2007 №440 «Про перерозподіл мисливських угідь» та 20 сесії 5 скликання від 15.10.2008р. №670 «Про внесення змін та доповнень до рішень 13 сесії обласної ради 5 скликання від 25 жовтня 2007 року №440 «Про перерозподіл мисливських угідь» укладено договір про умови ведення мисливського господарства, відповідно до умов якого надано Немирівській районній організації УТМР терміном до 15 жовтня 2038 року мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 78883,1 га, у тому числі: лісові угіддя 7403,0 га, польові 68823,0 га, водно-болотні 2657,1 га.

05.01.2022 року між державним підприємством «Іллінецьке лісове господарство» (правонаступник Філія «Іллінецьке лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України») та Немирівською РО УТМР укладено договір №3 про умови користування земельними ділянками лісового фонду для ведення мисливського господарства відповідно до якого товариству надано у користування мисливські угіддя для ведення мисливського господарства, які знаходяться на території державного лісового фонду підприємства терміном до 2037 року загальною площею 1310 га.

Згідно п. 1 договору №3 від 05.01.2022 Немирівській РО УТМР надано у користування мисливські угіддя для ведення мисливського господарства, які знаходяться на території державного лісового фонду підприємства терміном до 2037 року загальною площею 1310 га.

Згідно п. 2 договору №3 від 05.01.2022 Немирівська РО УТМР зобов`язується на територіях природо-заповідного фонду проводити повний комплекс біотехнічних заходів та охорону мисливської фауни.

Згідно Проекту організації і розвитку мисливського господарства Немирівської РО УТМР, який погоджено 18.03.2021 Вінницьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства (правонаступником якого є Центрально-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства), 10.03.2021 Департаментом агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації та 09.03.2021 затверджено Немирівською РО УТМР (п. 8.5 Мисливська оптимізація лісо та сільськогосподарських робіт у мисливських угіддях, арк. 99- 102) біотехнічні заходи полягають у:

додаткові лісо - та сільськогосподарські роботи, які покращують захисні та кормові властивості угідь;

створені штучних кормових полів;

впровадження поступових лісовідновлювальних та суцільних рубок;

підрубка та залишення, в разі необхідності, на лісосіках верби, осики та інших кормових порід дерев;

створення штучних лісових культур тощо.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що чинне станом на 2007-2008 роки охоронне зобов`язання на ландшафтний заказник «Лучанське» №24/555 від 25.12.2003 не передбачало жодних заборон та обмежень на проведення полювання/ мисливства/ введення мисливського господарства на території заказника «Лучаське»; на дату ухвалення оскаржуваного рішення законодавство не містило імперативних приписів про заборону полювання/мисливства/ведення мисливського господарства у межах заказників; відповідне охоронне зобов`язання на заказник від 25.12.2003 також не містило жодних заборон для ведення мисливського господарства в межах заказника.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 зазначено, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених, зокрема, у її постановах від 30.05.2018 у справі № 923/466/17, від 19.06.2018 у справі № 916/1979/13, від 19.03.2019 у справі № 906/920/16, вимога про визнання рішення незаконним може розглядатись як спосіб захисту порушеного цивільного права згідно зі статтею 16 ЦК України, якщо фактично підставою пред`явлення позовної вимоги є оспорювання прав особи, що виникли в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень, а відтак рішення органу державної влади або місцевого самоврядування, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства.

Рішення Вінницької обласної ради №440 від 25.10.2007 «Про перерозподіл мисливських угідь»» зі змінами та доповненнями внесеними рішеннями №670 від 15.10.2008 та № 622 від 25.08.2023 в частині передачі у користування мисливських угідь в межах Ландшафного заказнику «Дунайське» площею 82 га (кадастровий номер :01:001:0678) реалізовано шляхом укладення відповідних правочинів 01.10.2011 та 05.01.2022.

Саме тому, до даних правовідносин має застосовуватися законодавство, яке діяло станом на 01.10.2011, тобто в редакції від 16.01.2010, що залишилося поза увагою суду.

Статтею 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.

Встановлені частиною першою цієї статті основні види використання, а також заготівля деревини, лікарських та інших цінних рослин, їх плодів, сіна, випасання худоби, мисливство, рибальство та інші види використання можуть здійснюватися лише за умови, що така діяльність не ""суперечить цільовому призначенню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, встановленим вимогам щодо охорони, відтворення та використання їх природних комплексів та окремих об`єктів.

Статтею 25 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» заказниками оголошуються природні території з метою збереження і відтворення природних комплексів чи їх окремих компонентів.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» на територіях заказників забороняються рубки головного користування, суцільні, прохідні, лісовідновні та поступові рубки, видалення захаращеності, а також полювання та інша діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про заказник.

Власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених заказником, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.

Заказник входить до складу природно-заповідного фонду України охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення й використання.

Згідно висновку Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 у справі №820/5402/16 положення Закону України «Про мисливське господарство та полювання» щодо права ведення мисливського господарства застосовуються у тому разі, якщо вони не суперечать природоохоронному законодавству, зокрема Закону України «Про природно-заповідний фонд України», а тому посилання на норми, що регулюють господарську діяльність у сфері мисливства є помилковими.

Надаючи оцінку режиму використання об`єкту природно-заповідного фонду, суд посилається охоронне зобов`язання на ландшафтний заказник «Лучанський» №24/555 від 25.12.2003, стверджуючи, що воно не містило жодних заборон для ведення мисливського господарства в межах заказника.

Однак такі висновки суду є помилковими виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» завдання, науковий профіль, характер функціонування і режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду визначаються у положеннях про них.

Відповідно до ч. 5 ст. 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.

Згідно п. 1.3 Інструкції щодо оформлення охоронних зобов`язань на території та об`єкти природно-заповідного фонду, затвердженої наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 25.02.2013 №65, охоронним зобов`язанням оформляється передача під охорону території або об`єкту природно-заповідного фонду з визначенням переліку зобов`язань по забезпеченню дотримання встановленого режиму охорони і збереження. Тобто, зазначений акт містить перелік зобов`язань ввірених суб`єкту, якому передана територія, та жодним чином не визначає статус та порядок використання пам`ятки природи.

Більш того, охоронне зобов`язання на ландшафтний заказник місцевого значення «Лучанське» №24/555 від 25.12.2003, на який посилається представник відповідача на час передачі земельної ділянки - втратило чинність, у зв`язку з затвердженням іншого від 01.06.2010, яке діяло до 18.07.2022.

Разом з тим, охоронне зобов`язання щодо передачі Немирівському РО УТМР заказника для використання у якості мисливський угідь не видавалося.

Таким чином, до складу мисливських угідь, переданих у користування Немирівське РО УТМР, увійшла територія 131, 132 кварталу Немирівського лісництва ДП «Іллінецьке лісове господарство», яка одночасно є об`єктом природо-заповідного фонду Ландшафний заказник «Лучанське» площею 82 га (кадастровий номер :01:001:0678) та з урахуванням ст. 3, 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», ст. 3, 5 Закону України «Про екологічну мережу України» є територією та об`єктом природно - заповідного фонду України та екологічною мережею України, що згідно із ст. 25, 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» унеможливлює її використання у якості мисливських угідь.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд також виходив з того, що стаття 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» допускає можливість проведення мисливства у межах заказників, оскільки містила застереження не лише про повну категоричну заборону. Жодний нормативно - правовий акт не містить заборони щодо ведення мисливського господарства на території об`єктів природно-заповідного фонду України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, вважає їх помилковими, виходячи з наступного.

Території та об`єкти природно-заповідного фонду наділені надважливими функціями і завданнями, мають особливий статус та перебувають під особливою державною охороною, тобто згідно зі статтею 178 ЦК України належать до обмежено обороноздатних об`єктів.

Статтею 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.

Встановлені частиною першою цієї статті основні види використання, а також заготівля деревини, лікарських та інших цінних рослин, їх плодів, сіна, випасання худоби, мисливство, рибальство та інші види використання можуть здійснюватися лише за умови, що така діяльність не суперечить цільовому призначенню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, встановленим вимогам щодо охорони, відтворення та використання їх природних комплексів та окремих об`єктів.

Статтею 25 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» заказниками оголошуються природні території з метою збереження і відтворення природних комплексів чи їх окремих компонентів.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» на територіях заказників забороняються рубки головного користування, суцільні, прохідні, лісовідновні та поступові рубки, видалення захаращеності, а також полювання та інша діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про заказник.

Власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених заказником, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.

Заказник входить до складу природно-заповідного фонду України охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення й використання.

Заказник створено з метою охорони цінної ділянки мальовничого ландшафту на схилах берега річки Південний Буг з виходами на поверхню гірських порід та високопродуктивними лісовими насадженнями природного та штучного походження віком близько 80 років.

Завданнями Заказника є створення умов для охорони цінної ділянки мальовничого ландшафту на схилах берега річки Південний Буг з виходами на поверхню гірських порід та високопродуктивних лісових насаджень природного та штучного походження віком близько 80 років; забезпечення охорони його території з усіма природними об`єктами, додержання режиму територій; проведення наукових досліджень і спостережень спрямованих на вивчення та розробку наукових основ охорони, збереження та відтворення його біогеоценозів; організація протипожежної охорони природних комплексів; підтримання загального екологічного балансу в регіоні та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища; проведення екологічної освітньо-виховної роботи, тощо; формування елементів регіональної екологічної мережі.

Як вбачається з Закону України «Про природно-заповідний фонд України», для заказників встановлений найбільш суворий режим використання, аналогічний вимогам, встановленим для природних заповідників.

Водночас, статтею 1 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» визначено, що мисливське господарство як галузь - сфера суспільного виробництва, основними завданнями якого є охорона, регулювання чисельності диких тварин, використання та відтворення мисливських тварин, надання послуг мисливцям щодо здійснення полювання, розвиток мисливського собаківництва.

Таким чином мисливське господарство є сферою суспільного виробництва, завданням якого є:

1) охорони диких тварин, що реалізовується шляхом встановлення заборони щодо здійснення полювання (стаття 20 Закону);

2) регулювання чисельності диких тварин - вилучення (відстріл та відлов) диких тварин, що перебувають у стані природної волі, за умови, що їх чисельність на конкретній території загрожує життю та здоров`ю людей, свійських тварин, завдає значних збитків сільському, лісовому чи мисливському господарству, порушує природний баланс видів, загрожує існуванню інших видів диких тварин (стаття 1 Закону);

3) використання та відтворення мисливських тварин, що виражається у здійсненні:

- мисливства - вид спеціального використання тваринного світу шляхом добування мисливських тварин, що перебувають у стані природної волі або утримуються в напіввільних умовах у межах мисливських угідь (стаття І Закону);

- охорони та відтворення мисливських тварин, що виражається у здійсненні відповідних біотехнічних та інших заходів (стаття 27 Закону);

4) надання послуг мисливцям щодо здійснення полювання - дії людини, спрямовані на вистежування, переслідування з метою добування і саме добування (відстріл, відлов) мисливських тварин, що перебувають у стані природної волі або утримуються в напіввільних умовах (стаття І, Розділ ПІ Закону);

5) розвиток мисливського собаківництва - діяльність, пов`язана з розведенням, вирощуванням, утриманням, обліком, підготовкою до полювання та використанням для потреб мисливців собак мисливських порід (стаття 1 Закону).

Отже, здійснення мисливського господарства у будь-якій її формі несумісне з цілями та завданнями створення заказника, метою якого є збереження у природному стані лісових, степових, болотних та інших відокремлених цілісних ландшафтів, що мають важливе наукове, природоохоронне і естетичне значення.

Натомість мисливське господарство, яке реалізується виключно у сфері суспільного виробництва шляхом створення відповідних продуктів, порушує природний стан таких цілісних ландшафтів та природних комплексів.

Використання заповідної території для облаштування відтворювальної ділянки мисливських угідь є несумісним з цілями та завданнями створення заказника, метою якого є збереження у природному стані лісових, степових, болотних та інших відокремлених цілісних ландшафтів, що мають важливе наукове, природоохоронне і естетичне значення.

Більш того, створення відтворювальної ділянки мисливських угідь зобов`язує Немирівську районну організацію Українського товариства мисливців і рибалок проводити біотехнічні заходи.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» біотехнічні заходи - комплекс різноманітних господарський робіт, спрямованих на поліпшення умов існування, розмноження та збільшення чисельності мисливських тварин.

Згідно Проекту організації і розвитку мисливського господарства Немирівської РО УТМР, який погоджено 18.03.2021 Вінницьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства (правонаступником якого є Центрально-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства), 10.03.2021 Департаментом агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації та 09.03.2021 затверджено Немирівською РО УТМР (п. 8.5 Мисливська оптимізація лісо та сільськогосподарських робіт у мисливських угіддях, арк. 99- 102) під час ведення мисливського господарства здійснюються наступні біотехнічні заходи:

додаткові лісо - та сільськогосподарські роботи, які покращують захисні та кормові властивості угідь;

створені штучних кормових полів;

впровадження поступових лісовідновлювальних та суцільних рубок;

підрубка та залишення, в разі необхідності, на лісосіках верби, осики та інших кормових порід дерев;

створення штучних лісових культур тощо.

Особливість мисливських угідь, як правової категорії полягає в тому, що вони не утворюють самостійного природного об`єкта, як земля, надра, води, ліси. Мисливські угіддя відбивають лише особливі функціональні властивості природних об`єктів - бути середовищем перебування диких тварин. Якщо на певних площах перебувають звірі і птахи, але встановлюється постійна заборона на їх добування, відтворення, проведення біотехнічних заходів, то це «виключає» відповідно ці площі зі складу мисливських угідь, оскільки не досягається основна мета ведення мисливського господарства - одержання певних матеріальних цінностей, продукції мисливського господарства. Тому не можуть вважатися мисливськими угіддями території і акваторії (у тому числі і заказники), функціональне призначення яких несумісне зі здійсненням мисливського господарства.

Більш того, уповноваженими органами під час передання заказника для ведення мисливського господарства дослідження можливого негативного впливу антропогенного чинника не об`єкт природно - заповідного фонду не проводився.

Оцінка сумісності цілей та завдань ведення мисливського господарства на його території, з цілями та завданнями створення та функціонування заказника не здійснювалася.

Відповідні правила та нормативи щодо встановлення режиму його використання у якості полігону для мисливців у Положенні про ландшафтний заказник місцевого значення «Лучанське», затвердженого наказом Управління розвитку територій та інфраструктури Вінницької обласної військової адміністрації №283 від 19.07.2022, не закріплювалися.

Зазначене вище, виключає можливість використання території особливо цінної ділянки живої природи Немирівською РО УТМР для ведення своєї господарської діяльності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд також виходив з того, що умови спірного договору відтворюють умови Типового договору, а тому не суперечать вимогам чинного законодавства.

Оскільки Немирівською окружною прокуратурою порушувалося перед судом питання щодо визнання недійсним договору про умови ведення мисливського господарства від 01.10.2011, недійсності договору №3 від 05.01.2022 про умови користування земельними ділянками лісового фонду для ведення мисливського господарства, в частині передачі для користування у якості мисливських угідь території в межах Ландшафного заказнику «Лучанське», та не оспорювалися умови, що встановлюють порядок використання інших територій лісу, окрім заповідних, вказані вище висновки суду в контексті заявлених позовних вимог є помилковими.

Однією з підстав відмови в позові судом також зазначено, що плата, за користування мисливськими угіддями в межах територій та об`єктів природозаповідного фонду, де полювання заборонено не стягується, тому заказник для ведення мисливського господарства використовується на законних підставах.

Щодо вказаного колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 24 ЗУ «Про мисливське господарство і полювання» користування мисливськими угіддями є платним. Розмір та порядок внесення плати за користування мисливськими угіддями визначаються у договорі між користувачем мисливських угідь та власником або постійним користувачем земельних ділянок, на яких знаходяться пі угіддя.

В додатку до договору про умови користування земельними ділянками лісового фонду для ведення мисливського господарства передбачено, що загальна площа мисливських угідь, наданих у користування товариству, які розташовані на території підприємства становить 1310 га.

Також, вказаним додатком визначений порядок сплати за користування мисливськими угіддями, переданими Немирівській РО У І`МР, у томі числі Ландшафного заказнику «Лучанське».

Згідно вказаного документу плата за користування мисливськими угіддями, крім територій та об`єктів природно-заповідного фонду, де мисливство заборонено, в період з 01.01.2021 по 31.12.2021 становить 3 грн. за 1 га мисливських угідь. Площа відповідних мисливських угідь становить 1118 га. Плата за користування мисливськими угіддями в межах територій та об`єктів природо- заповідного фонду, де полювання заборонено не стягується. Площа відповідних мисливських угідь становить - 82 га.

Зазначена ситуація склалася через те, що Державному підприємству «Іллінецьке лісове господарство» (правонаступник Філія «Іллінецьке лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України») охоронним зобов`язанням за №186/22 від 18.07.2022 передано під охорону та дотримання встановленого режиму території ландшафтного заказника місцевого значення «Лучанське».

На виконання вимог природоохоронного законодавства, взятих на себе охоронних зобов`язань та в межах своїх повноважень лісове господарство вживало заходи з метою захисту об`єкта природо-заповідного фонду від незаконного використання, тому передбачило виключення щодо оплати за користування мисливськими угіддями.

Таким чином, Немирівська РО У`ГМР у порушення вимог ст. 24 ЗУ «Про мисливське господарство і полювання» не сплачує за користування у якості мисливський угідь на території Ландшафтного заказника «Лучанське», та продовжує фактично її незаконно використовувати для ведення мисливського господарства, що залишилося поза увагою суду першої інстанції, але має вирішальне значення для прийняття законного рішення у справі.

Відмовляючи у задоволенні позову в цілому, суд виходив з того, що основною позовною вимогою є визнання рішення незаконним, а тому відмовивши у задоволенні першої позовної вимоги, розгляд інших є не доцільним.

Під час перегляду справи судом апеляційної інстанції встановлено порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, зокрема, статей 13, 86, частини другої та п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України щодо повного та всебічного дослідження обставин, доказів та аргументів сторін, що мають значення для правильного розгляду позовних вимог.

Зазначене підтверджується змістом рішення від 23.01.2023, згідно з яким позовні вимоги стосовно визнання не дійсним правочинів та зобов`язання повернення спірного майна судом визнані похідним та не розглядалися.

Судом залишено поза увагою, що позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод.

Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, Немирівської міської ради з позовом про визнання незаконним рішення обласної ради, недійсним договорів в частині передачі об`єкта природозаповідного фонду та зобов`язання користувача звільнити його, тобто з негаторним позовом, сутністю вимог за яким є усунення порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом до суду.

Територія об`єкту природо-заповідного фонду Ландшафний заказник «Лучанське» площею 82 га (кадастровий номер :01:001:0678), має спеціальний правовий титул та належить до обмежено оборотоздатних об`єктів, оскільки за своїми характеристиками віднесена до територій природно - заповідного фонду, на які поширюється особливий правовий режим.

Використання території заказника у якості мисливського господарства нівелює значення території природно-заповідного фонду, що свідчить про порушення прав Українського народу та інтересів держави Україна.

Саме тому розгляд судом головної позовної вимоги щодо зобов`язання Немирівської РО УТМР звільнити територію Ландшафного заказнику «Лучанське» має визначальне значення для відновлення порушених прав як держави, так і кожного громадянина в цілому.

Предметом спору у цій справі по суті є захист особливо цінних територій природно-заповідного фонду України як в національному, так і міжнародно - правовому контексті (забезпечення виконання Україною ряду міжнародно - правових зобов`язань з охорони цієї території), так само як і захист усіх і кожного на чисте довкілля.

Виконання таких зобов`язань якнайкраще відповідає громадським інтересам, оскільки це сприятиме не лише збереженню унікального об`єкта екосистеми і стабільності навколишнього природного середовища, а й дасть населенню доступ до виняткового за красою та різноманітністю природного комплексу.

Суспільство, Український народ як сукупність окремих суб`єктів, індивідів, людей, також має, з огляду на ст. 1, З, 6-8, 13, 14, 41 Конституції України, конституційне право правомірно очікувати захисту суспільних інтересів у вигляді адекватної реакції держави на випадки порушення законності при охороні навколишнього природного середовища, правомірно очікувати і розраховувати на те, що держава вживатиме усіх можливих законних засобів і способів для відновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на природні ресурси.

Необхідність розгляду позовної вимоги щодо зобов`язання повернення Ландшафтного заказнику «Лучанське» зумовлена потребою в забезпеченні на загальнодержавному рівні екологічної безпеки громадян та охорони об`єктів і територій природно-заповідного фонду як національного багатства.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, колегія суддів спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів дійшла висновку про помилковість висновків суду першої інстанції., та наявність правових підстав для задоволення заявленого позову.

При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Інші доводи та міркування учасників судового процесу обґрунтовано не досліджувались колегією суддів з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

З огляду на вказані обставини, апеляційна скарга Керівника Немирівської окружної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2024 у справі №910/1364/23 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового про задоволення позову з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з її задоволенням на підставі ст.129 ГПК України покладаються на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Керівника Немирівської окружної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2024 у справі №910/1364/23 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2024 у справі №910/1364/23 скасувати.

3. Позов задовольнити.

4. Визнати незаконним рішення Вінницької обласної ради №670 від 15.10.2008 «Про внесення змін та доповнень до рішення 13 сесії обласної Ради 5 скликання від 25 жовтня 2007 року №440 «Про перерозподіл мисливських угідь» в частині надання у користування Немирівській районній організації Українського товариства мисливців і рибалок - об`єкту природо-заповідного фонду Ландшафтний заказник «Лучанське» площею 82 га (кадастровий номер :01:001:0678).

5. Визнати недійсним договір про умови ведення мисливського господарства, укладений 01.10.2011 між Вінницьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства (правонаступником якого є Центрально-Західне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства) та Немирівською районною організацією Українського товариства мисливців і рибалок, в частині мисливських угідь площею 82 га (кадастровий номер :01:001:0678), які розташовані в кварталах 131, 132 Немирівського лісництва Державного підприємства «Іллінецьке лісове господарство».

6. Визнати недійсним договір №3 про умови користування земельними ділянками лісового фонду для ведення мисливського господарства, укладений 05.01.2022 між Державним підприємством «Іллінецьке лісове господарство» та Немирівською районною організацією Українського товариства мисливців і рибалок, в частині мисливських угідь площею 82 га (кадастровий номер :01:001:0678), які розташовані в кварталах 131, 132 Немирівського лісництва Державного підприємства «Іллінецьке лісове господарство».

7. Зобов`язати Немирівську районну організацію Українського товариства мисливців і рибалок звільнити мисливські угіддя площею 82 га (кадастровий номер :01:001:0678), які розташовані в кварталах 131, 132 Немирівського лісництва Державного підприємства «Іллінецьке лісове господарство».

8. Стягнути з Вінницької обласної ради (21050, Вінницька обл., Вінницький р-н, м. Вінниця, вул. Соборна, 70, ) на користь Вінницької обласної прокуратури (21050, Вінницька область, м.Вінниця, вулиця Монастирська, 33, ) 2684,00 грн. судового збору за подання позовної заяви та 4026,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

9. Стягнути з Центрально-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (21018, м.Вінниця, вул. Пирогова,26, ) на користь Вінницької обласної прокуратури (21050, Вінницька область, м.Вінниця, вулиця Монастирська, 33, ) 2684,00 грн. судового збору за подання позовної заяви та 4026,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

10. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Іллінецьке лісове господарство" (22700, Вінницька обл., Вінницький р-н, м. Іллінці, пров. Студентський, 1, ) на користь Вінницької обласної прокуратури (21050, Вінницька область, м.Вінниця, вулиця Монастирська, 33, ) 2684,00 грн. судового збору за подання позовної заяви та 4026,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

11. Стягнути з Немирівської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок (22800, Вінницька обл., Вінницький р-н, м. Немирів, вул. Котляревського, 67, ) на користь Вінницької обласної прокуратури (21050, Вінницька область, м.Вінниця, вулиця Монастирська, 33, ) 2684,00 грн. судового збору за подання позовної заяви та 4026,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

12. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

13. Матеріали справи №910/1364/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 24.10.2025.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.О. Мальченко

О.О. Хрипун