УХВАЛА

30 жовтня 2025 року

м. Київ

Справа № 916/4917/24

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Власова Ю.Л.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіопласт»

на рішення Господарського суду Одеської області від 08 травня 2025 року (суддя Невінгловська Ю.М.)

та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18 вересня 2025 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді: Поліщук Л.В., Таран С.В.)

у справі №916/4917/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіопласт»

до Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про скасування рішення,

та за позовом третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерахім»

до Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 08 травня 2025 року у справі №916/4917/24, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18 вересня 2025 року, відмовлено у задоволенні позовів Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіопласт» (далі - ТОВ «Сіопласт», позивач) і Товариства з обмеженою відповідальністю «Ерахім» (далі - ТОВ «Ерахім», третя особа) про скасування рішення Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - відділення АМК, відповідач) № 65/66-р/к від 01 серпня 2024 року про встановлення порушення ними законодавства про захист економічної конкуренції та накладання на них по 68 000,00 грн штрафу.

14 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - Верховний Суд, Суд) від ТОВ «Сіопласт» надійшла касаційна скарга, в якій скаржник просить поновити строк на подання касаційної скарги; скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 08 травня 2025 року та постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 18 вересня 2025 року у справі №916/4917/24, а справу направити на новий судовий розгляд; судові витрати покласти на відповідача. В системі «Електронний суд» документ сформовано 13 жовтня 2025 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 жовтня 2025 року для розгляду зазначеної касаційної скарги визначено колегію суддів у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Колос І. Б., Булгакова І. В.

Відповідно до частини першої статті 288 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, що оскаржується, або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

При цьому частиною четвертою статті 116 ГПК України передбачено, що якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Повний текст постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 18 вересня 2025 року у справі №916/4917/24 складений 22 вересня 2025 року, тобто останнім днем на її касаційне оскарження, зважаючи на частину четверту статті 116 ГПК України, є 13 жовтня 2025 року.

В системі «Електронний суд» касаційну скаргу ТОВ «Сіопласт» сформувало 13 жовтня 2025 року, отже звернувся до Верховного Суду у межах строку, встаноленого статтею 288 ГПК України.

Перевіривши матеріали касаційної скарги ТОВ «Сіопласт», Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення касаційної скарги без руху з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з частиною другою статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 290 ГПК України передбачено, що у касаційній скарзі, зокрема, повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Оскаржуючи судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник повинен зазначити, яке саме процесуальне порушення, передбачене частинами першою і третьою статті 310 цього Кодексу, призвело до прийняття незаконного судового рішення, та вказати, яким чином це порушення впливає на встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

У разі посилання на недослідження зібраних у справі доказів, скаржнику необхідно зазначити, які саме докази не було досліджено судами попередніх інстанцій. У разі якщо скаржник вважає, що суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, він повинен зазначити, яке саме клопотання було відхилено судом та як це впливає на оскаржуване судове рішення. У разі посилання на встановлення судами обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, скаржник повинен вказати, який із доказів, на його думку, є недопустимим, та обґрунтувати таке твердження, а також зазначити, які обставини встановлено на підставі цього доказу, чому вони є суттєвими або як вони вплинули на прийняття оскаржуваного рішення.

Системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини 2 статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

ТОВ «Сіопласт» у касаційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, оскільки суди неправильно застосували норми матеріального права (в тому числі, застосували норми права без урахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах), а також порушили норми процесуального права, оскільки не надали всебічної оцінки наданим доказам, що призвело до винесення незаконного рішення.

При цьому, скаржник в тексті касаційної скарги, посилаючись на постанови Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі №910/17929/19, від 08 вересня 2022 року у справі №910/20229/20, від 10 вересня 2020 року у справи №910/23375/17, від 01 жовтня 2020 року у справі №908/540/19, виклав свою правову позицію щодо повноважень органів Антимонопольного комітету України при здійсненні перевірок дотримання суб`єктами господарювання законодавства про захист економічної конкуренції та оцінки рішень.

Однак ТОВ «Сіопласт» не зазначило на підставі якого(их) саме пункту(ів) абзацу першого частини другої статті 287 подає касаційну скаргу, які саме норми матеріального чи процесуального права неправильно застосували або порушили суди попередніх інстанцій, і з якими саме їх висновками щодо неправильного застосування цих норм не погоджується скаржник або ж яким висновкам в яких судових рішеннях Верховного Суду вони не відповідають.

Таким чином, вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України не були виконані з огляду на відсутність належного визначення та обґрунтування підстав касаційного оскарження.

Суд звертає увагу, що відповідно до приписів ГПК України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Верховний Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не виклав у тексті касаційної скарги. При цьому суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Порядок і розмір сплати судового збору встановлений Законом України «Про судовий збір». Відповідно до частини першої статті 4 цього Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позови у справі №916/4917/24 позивач і третя особа подали до господарського суду у 2024 році. Їх предметом є вимога немайнового характеру про визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір становив 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписами статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2024 року визначений у розмірі 3 028,00 грн.

Згідно з частиною третьою статті 4 зазначеного Закону при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відповідно до підпункту 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду судовий збір складає 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

ТОВ «Сіопласт» у касаційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції і постанову апеляційного господарського суду повністю і направити справу на новий розгляд, тобто оскаржує судові рішення як в частині свого позову, так і позову третьої особи із самостійними вимогами - ТОВ «Ерахім».

Враховуючи викладене, судовий збір за подання цієї касаційної скарги має обчислюватися та сплачуватися до спеціального фонду Державного бюджету України з урахуванням вимог вказаних норм Закону як за немайнову вимогу у розмірі 9 689,60 грн (3 028,00 грн * 2 * 200 % * 0,8).

Проте скаржник до касаційної скарги не додав доказів, що підтверджують сплату судового збору в установлених законом порядку та розмірі.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Отже, суд касаційної інстанції зазначає, що скаржнику необхідно усунути недоліки касаційної скарги, а саме надати суду оригінал документа, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 9 689,60 грн за реквізитами, які зазначені на веб-сайті Верховного Суду у розділі «Платiжнi реквiзити для перерахування судового збору в гривнях», із зазначенням обов`язкових реквізитів у призначенні платежу (зокрема, щодо інформації про номер справи, у межах якої подається відповідна скарга), а також подати уточнення або доповнення до касаційної скарги, в яких обґрунтувати неправильне застосування норм матеріального та/або порушення норм процесуального права у взаємозв`язку з посиланням на чітко визначений пункт (пункти) абзацу першого частини другої статті 287 ГПК України як підставу (підстави) для касаційного оскарження судового рішення та, залежно від визначених пунктів, навести висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладений в постанові, який не був врахований судами попередніх інстанцій при вирішенні спору щодо застосування якої саме норми права (зазначити пункт, частину, статтю); або обґрунтувати необхідність відступлення від такого висновку; або зазначити про відсутність такого висновку щодо питання застосування норми права (пункт, частина, стаття) у подібних правовідносинах; та/або зазначити підставу касаційного оскарження з урахуванням частин першої, третьої статті 310 ГПК України (вказати відповідний пункт вказаної норми) з обґрунтуванням того, в чому, на думку скаржника, полягало порушення норм процесуального права (яких саме), що призвело до ухвалення незаконного судового рішення у цій справі.

Матеріали з усуненням недоліків касаційної скарги слід подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у встановлений цією ухвалою строк.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 288, 290, 291, 292 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіопласт» на рішення Господарського суду Одеської області від 08 травня 2025 року та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 18 вересня 2025 року у справі №916/4917/24 залишити без руху.

2. Надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Сіопласт» строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через систему «Електронний суд» або поштою на адресу: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.

3. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Сіопласт», що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. Л. Власов