ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2025 р. Справа №914/3115/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів О.І. Матущака Н.М. Кравчук,

секретар судового засідання Копець Х.А.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства «Центральний ринок» Шептицької міської ради від б/н 28.07.2025 (вх. № 01-05/2335/25 від 29.07.2025)

на рішення Господарського суду Львівської області від 02.07.2025 (повний текст рішення складено 07.07.2025, м. Львів, суддя Король М.Р)

у справі № 914/3115/24

за позовом: Комунального підприємства «Центральний ринок» Шептицької міської ради, м. Шептицький

до відповідача: Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про: визнання недійсним та скасування рішення

за участю представників:

від позивача: Бердар С.В.

від відповідача: Сигляк І.Я.; Герасимчук О.В.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Центральний ринок» Шептицької міської ради звернулась до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» від 26.09.2024р. № 63/103-р/к (надалі - рішення відділення АМК) у справі №63/4-02-26-2022.

На переконання позивача, у відповідності до приписів ст.ст. 59, 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», оскаржуване рішення відділення АМК підлягає визнанню недійсним, оскільки при прийнятті рішення не були доведені обставини, які мають значення для справи, а висновки, викладені у рішенні не відповідають обставинам справи.

Зокрема, зазначено, що відповідач не наводить в оскаржуваному рішенні відділення АМК жодних обгрунтувань щодо мінімальної орендованої торговельної площі в магазині та вартості оренди користування цією площею, а відтак і підстав неврахування таких торговельних місць.

Відтак, на думку позивача, відповідачем порушено вимоги пункту 5.1 Методики під час прийняття оскаржуваного рішення, оскільки не з`ясовано обставин, що мають істотне значення для правильного визначення меж товарного ринку та становища позивача на такому ринку, а відтак дійшов помилкового висновку про зайняття підприємством монопольного (домінуючого) становища на ринку з надання в оренду торговельних місць (торгової площі) для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами, викладених в пункті 1 резолютивної частини оскаржуваного рішення.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.07.2025 року в позові відмовлено повністю.

Суд першої інстанції зазначив, що твердження позивача щодо неправильності визначення відділенням Антимонопольного комітету України переліку товарів, щодо яких має визначатись монопольне становище суб`єктів господарювання, а також товарних меж ринку не приймається, оскільки господарський суд, в межах наданих йому повноважень, здійснивши перевірку правильності застосування органом Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, не виявив порушень, оскільки під час дослідження ринку територіальним відділенням здійснено всі етапи, встановлені п. 2.1 Методики, які відображені в пунктах спірного рішення, зокрема встановлено об`єкти аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища, а саме суб`єкта господарювання (групи суб`єктів господарювання), конкретного товару (продукції, роботи, послуги), який випускається, постачається, продається, придбавається (споживається, використовується) цим (цими) суб`єктом (суб`єктами) господарювання; складено перелік товарів (робіт, послуг), щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище суб`єкта господарювання і які мають ознаки одного товару, товарної групи; складено перелік основних продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товарів (товарних груп).

Проведене територіальним відділенням дослідження за період, протягом якого відбувалися події, що кваліфікувалися, як ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, монопольного (домінуючого) становища товариства, здійснено у повній відповідності до вимог Закону України «Про захист економічної конкуренції» та Методики, Рішення АМК прийнято у межах наданих йому повноважень та з дотриманням приписів чинного законодавства, а позивачем не подано суду доказів на підтвердження наявності підстав для визнання недійсним спірного рішення АМК відповідно до статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Суд першої інстанції дійшов висновку, що при дослідженні товарного ринку з комплексних послуг з надання торгівельних місць для реалізації продовольчих/непродовольчих товарів на ринку в територіальних межах відділенням Антимонопольного комітету України було дотримано вимоги Методики, зокрема, було визначено: об`єкт аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища; товарні межі ринку комплексні послуги з надання торгівельних місць для реалізації продовольчих/непродовольчих товарів на ринку; територіальні (географічні) межі ринку комплексних послуг з надання торгівельних місць для торгівлі продовольчими/непродовольчими товарами на ринку; споживачі послуг товариства: часові межі ринку; визначено потенційних конкурентів, бар`єри вступу на ринок.

Відтак, місцевий суд погодився з доводами відповідача, про те, що позивач протягом досліджуваного періоду займав монопольне (домінуюче) становище на товарному ринку з комплексних послуг з надання торгівельних місць для реалізації продовольчих/непродовольчих товарів на ринку в територіальних межах, внаслідок чого товариство користуючись монопольним (домінуючим) становищем мало змогу встановлювати різні ціни чи різні інші умови до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об`єктивно виправданих на те причин.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Львівської області від 02.07.2025 Комунальне підприємство «Центральний ринок» Шептицької міської ради звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н 28.07.2025 (вх. № 01-05/2335/25 від 29.07.2025) у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Комунального підприємства «Центральний ринок» Шептицької міської ради до Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» від 26.09.2024р. № 63/103-р/к задовольнити повністю.

Апелянт зазначає, що рішення відділення АМК від 26.09.2024р. № 63/103-р/к не містить обгрунтування відмінності призначення, споживчих властивостей, умов використання та цін між послугою з надання в оренду торговельних місць (торгової площі) для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами та послугою з надання торгових місць для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами в магазинах.

Так, Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України не наводить у своєму рішенні жодних показників мінімальної орендованої торговельної площі та вартості оренди торговельної площі в магазині, а відтак і підстав неврахування послуг з оренди торговельних місць в магазинах до товарних меж досліджуваного ринку.

Відтак, на переконання скаржника, висновок Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, що до товарних меж досліджуваного ринку не входять послуги з надання торгових місць для торгівлі товарами в магазинах є необгрунтованим.

Разом з тим, зі змісту рішення відділення АМК від 26.09.2024р. № 63/103-р/к вбачається, що до товарних меж досліджуваного ринку включені послуги з надання в оренду торговельних місць (торгової площі) для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами незалежно від місця реалізації товару: контейнера, кіоска, візка, причепа чи магазину. Водночас у рішенні вказується, що до товарних меж досліджуваного ринку не входять послуги з надання торгових місць для торгівлі товарами в магазинах. Вказаний висновок Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України є також суперечливим.

Також апелянт зазначає що не відповідає обставинам справи твердження місцевого суду про те, що позивач посилався на те, що той ринок товарів, вивчення якого проводиться органом Антимонопольного комітету України, зокрема оренда, не є товаром у розумінні Закону України «Про захист економічної конкуренції». Варто наголосити, що позивач ні в заявах про суті справи, ні в усних пояснення не заперечував, що оренда є товаром в розумінні Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований тим, що апеляційна скарга є необґрунтованою та висновків місцевого господарського суду не спростовує.

У судове засідання 15.10.2025 з`явився представник позивача, надав пояснення, доводи апеляційної скарги підтримав.

У судове засідання 15.10.2025 з`явився представник відповідача, надав пояснення, проти доводів апеляційної скарги заперечив.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Розпорядженням адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 18.08.2022 №63/29-рп/к розпочато розгляд справи № 63/4-02-26-2022 за ознаками вчинення комунальним підприємством «Червоноградський ринок» порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 13 та п. 2 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем, а саме встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку з надання в оренду торговельних місць (торгової площі) для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами на території м. Червоноград Львівської області.

У межах розгляду справи №63/4-02-26-2022 адміністративною колегією Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України складено подання про попередні висновки від 26.08.2024р. № 63-03/211-П.

26.09.2024 адміністративна колегія Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України за результатами розгляду справи №63/4-02-26-2022 постановила рішення №63/103-р/к «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».

Рішенням № 63/103-р/к від 26.09.2024 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» постановлено:

1.Визнати, що у період 2020півріччя 2024 р.р. КП «Червоноградський ринок» (ідентифікаційний номер особи 03337929, адреса: 80105, Львівська обл., м. Червоноград, вул. Сокальська, 5) займало монопольне (домінуюче) становище на ринку з надання в оренду торговельних місць (торгової площі) для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами на території м. Червоноград Львівської області з частками: 2020 рік 89,19%, 2021 рік 89,37 %, 2022 рік 89,37%, 2023 рік 90,1%, I півріччя 2024 року 90,1%.

2.Визнати дії КП «Червоноградський ринок» (ідентифікаційний номер особи 03337929, адреса: 80105, Львівська обл., м.Червоноград, вул. Сокальська, 5) порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 1 ч. 2 ст. 13 та п. 2 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», що полягають у встановленні Наказом від 01.12.2021р. №327 таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку з надання в оренду торговельних місць (торгової площі) для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами на території м. Червоноград Львівської області

3.На підставі ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане у п. 2, накласти на КП «Червоноградський ринок» (ідентифікаційний номер особи 03337929, адреса: 80105, Львівська обл., м. Червоноград, вул. Сокальська, 5) штраф у розмірі 68 000,00 грн.

В пункті 18 оскаржуваного рішення вказано, що аналіз та дослідження становища КП «Червоноградський ринок» на ринку послуг з надання в оренду торговельних місць (торгової площі) на ринку міста Червонограда Львівської області для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами здійснювався відповідно до Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2022р. № 49-р.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Як унормовано пунктом 11 частини першої статті 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб`єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції», суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Монопольним (домінуючим) вважається становище суб`єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції.

Установлення монопольного (домінуючого) становища суб`єкта (суб`єктів) господарювання включає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування структурних показників зумовлюється встановленням об`єкта аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку на підставі інформації, яка може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища.

Обов`язок з доведення в суді факту зайняття суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку покладається на Антимонопольний комітет України або його територіальне відділення, яке є стороною у справі.

Водночас за змістом приписів статті 12 Закону України «Про захист економічної конкуренції», суб`єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається: встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку; часткова або повна відмова від придбання або реалізації товару за відсутності альтернативних джерел реалізації чи придбання (пункти 1 та 5 частини другої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

Відповідно до частини третьої статті 13 вказаного Закону, зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Зловживання монопольним (домінуючим) становищем є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції (пункт 2 частини першої статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

Відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу.

За порушення, передбачені зокрема пунктом 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», накладаються штрафи в розмірі, передбаченому абзацом другим частини другої статті 52 названого Закону.

Підставами для скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, зокрема є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права (частина перша статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

Господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002р. N49-р. Однак, господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду №915/167/17 від 28.02.2018р., №910/4489/17 від 30.05.2018р., №910/3047/17 від 19.06.2018р.

Методика встановлює порядок визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку і призначена для аналізу діяльності суб`єктів господарювання, груп суб`єктів господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках.

Згідно п.1.3 Методики товарні межі ринку - товар (товарна група), сукупність схожих, однорідних предметів господарського обороту, в межах якої споживач за звичайних умов може перейти від споживання певного виду предметів господарського обороту до споживання іншого.

Згідно п.4.1 Методики щодо визначення монопольного становища, перелік товарів, щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище суб`єкта господарювання, складається з товарів (товарних груп), які обертаються в Україні чи на відповідній частині її території і які мають для продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів, користувачів) ознаки одного (подібного, аналогічного) товару (товарної групи).

Визначення ознак одного (подібного, аналогічного) товару (товарної групи) здійснюється, виходячи з подібності, зокрема споживчих характеристик; умов споживання; умов реалізації; цін (п. 4.2 Методики).

Дії з визначення товарних меж ринку здійснюються органом АМКУ в порядку, визначеному розділом 5 Методики, п.5.1 якої передбачає, що товарні межі ринку визначаються шляхом формування групи взаємозамінних товарів (товарних груп), у межах якої споживач за звичайних умов може легко перейти від споживання одного товару до споживання іншого.

Об`єктами аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища є: КП «Червоноградський ринок», послуги з надання в оренду торговельних місць (торгової площі) на ринку.

КП «Червоноградський ринок» є власником, орендарем земельних ділянок за адресою м. Червоноград, вул. Сокальська, 5, зокрема: відповідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою є постійним користувачем земельної ділянки площею 1,5893 га (цільове призначення обслуговування ринку); договору оренди земельної ділянки від 23.11.2016, укладеного з Червоноградською міською радою є Орендарем земельної ділянки загальною площею 0,0968 га, для обслуговування торгових павільйонів; КП «Червоноградський ринок» орендує частину майданчика площею 2918 м2, що знаходиться за адресою м. Червоноград, вул. Б. Хмельницького, 53, згідно договору оренди нерухомого майна від 02.01.2020 № Л/НКМ-201п/НЮ, укладеного з АТ «Українська залізниця».

Тобто, на території Ринку лише КП «Червоноградський ринок» може надавати відповідні послуги.

Отже, за таких обставин, у розумінні статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та пункту 5.1. Методики товаром та товарними межами досліджуваного ринку є послуги з надання в оренду торговельних місць (торгової площі) для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами.

До товарних меж досліджуваного ринку не входять послуги з надання торгових місць для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами в магазинах (з огляду на економічну складову щодо мінімальної орендованої торговельної площі та вартості оренди/користування цією площею), що не стосуються даного дослідження.

Споживачами послуг з надання в оренду торговельних місць (торгової площі) на ринку м. Червоноград Львівської області для торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами є суб`єкти підприємницької діяльності, які мають на меті реалізацію товарів на ринку

Позиція щодо обґрунтованості визначення, як комплексні послуги надання місць для торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного Господарського Суду від 13.11.2018р. № 922/82/18.

Так, місцевий господарський суд правомірно, в межах наданих йому повноважень, здійснив перевірку правильності застосування органом Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, та не виявив порушень, оскільки під час дослідження ринку територіальним відділенням здійснено всі етапи, встановлені п. 2.1 Методики, які відображені в пунктах спірного рішення, зокрема встановлено об`єкти аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища, а саме суб`єкта господарювання (групи суб`єктів господарювання), конкретного товару (продукції, роботи, послуги), який випускається, постачається, продається, придбавається (споживається, використовується) цим (цими) суб`єктом (суб`єктами) господарювання; складено перелік товарів (робіт, послуг), щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище суб`єкта господарювання і які мають ознаки одного товару, товарної групи; складено перелік основних продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товарів (товарних груп).

Крім того, суд не вправі самостійно встановлювати перелік товарів, товарні межі ринку, після того, як це зроблено зазначеним органом, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку.

Методика встановлює порядок визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку і призначена для аналізу діяльності суб`єктів господарювання, груп суб`єктів господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.05.2018р. у справі №910/6999/17, від 19.06.2018р. у справі № 910/3047/17, від 11.06.2019р. у справі № 915/523/18, від 05.03.2020р. у справі № 910/2921/19.

Норми чинного законодавства України не містять якогось вичерпного переліку можливих ринків товарів. У кожному випадку АМК, здійснюючи контроль за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, проводить дослідження ринку та визначає межі товарного ринку. Тому не береться до уваги посилання позивача на те, що той ринок товарів, вивчення якого проводиться органом Антимонопольного комітету України, зокрема оренда, не є товаром у розумінні Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Верховний Суд у постанові №910/14493/18 від 14.05.2020р. вказав, що не можуть братись до уваги посилання сторін спору на те, що той чи інший ринок товарів, вивчення якого проводиться органом Антимонопольного комітету України, не передбачений законом.

Крім того, надання певних послуг обмеженому/вузькому, конкретно визначеному колу суб`єктів (споживачів цих послуг), яким такі послуги надаються, не позбавляє ці послуги їх властивостей (послуга надана певному визначеному колу суб`єктів не перестає бути послугою) та не вказує на відсутність ринку цих послуг серед визначеного кола суб`єктів, незалежно від того, на якій підставі виникла необхідність надання цих послуг.

Здійснення системної оцінки та кваліфікації дій (бездіяльності) суб`єкта господарювання, як і уточнення кваліфікації одних і тих самих дій (бездіяльності) суб`єкта господарювання в межах відповідних (тобто тих, що співвідносяться, як загальні та спеціальні) приписів, що містяться в різних частинах статті 13 вказаного вище Закону, відноситься до виключних (дискреційних) повноважень органів Антимонопольного комітету України.

У розгляді справ зі спорів, пов`язаних із зловживанням монопольним становищем на ринку, господарським судам необхідно мати на увазі, що наведений у статті 29 Господарського кодексу України перелік дій, що визнаються таким зловживанням, не можна вважати вичерпним. Згідно з приписом частини першої статті 41 Господарського кодексу України, законодавство, що регулює відносини, які виникають у зв`язку з недобросовісною конкуренцією, обмеженням та попередженням монополізму у господарській діяльності, складаються з Господарського кодексу України, Закону України «Про Антимонопольний комітет України», інших законодавчих актів. До таких законодавчих актів належить і Закон України «Про захист економічної конкуренції», який передбачає як кваліфікуючі ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку (частина перша статті 13), так і перелік відповідних дій чи бездіяльності (частина друга цієї статті).

Проведене територіальним відділенням дослідження за період, протягом якого відбувалися події, що кваліфікувалися, як ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, монопольного (домінуючого) становища товариства, здійснено у повній відповідності до вимог Закону України «Про захист економічної конкуренції» та Методики, Рішення АМК прийнято у межах наданих йому повноважень та з дотриманням приписів чинного законодавства, а позивачем не подано суду доказів на підтвердження наявності підстав для визнання недійсним спірного рішення АМК відповідно до статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

На Антимонопольний комітет України або його територіальне відділення, яке є стороною у справі, крім того, що покладено обов`язок з доведення в суді факту зайняття суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку також покладено обов`язок доведення наявності у діях суб`єкта господарювання зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, оскільки саме по собі займання монопольного (домінуючого) становища суб`єктом господарювання на ринку не підтверджує його зловживання та не може бути підставою для притягнення до відповідальності, зокрема, у вигляді накладення штрафу відповідно до статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Будь-яке рішення державного органу, уповноваженого на здійснення певної діяльності, не може ґрунтуватися на припущеннях чи досліджених не у повній мірі фактах та обставин, що стали підставою для ухвалення певного рішення.

Недоведення Антимонопольним комітетом України або його територіальним відділенням, яке є стороною у справі, факту зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, навіть у разі доведення зайняття цим суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища є підставою для визнання частково недійсним рішення АМК у частині визнання дій такого суб`єкта господарювання зловживанням монопольним (домінуючим) становищем та накладення штрафу.

Таким чином, під час вирішення спорів про скасування рішень АМК щодо порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого статтями 12 та 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», та накладення штрафу за відповідне порушення, господарським судам необхідно здійснити перевірку та надати належну оцінку доводам кожної зі сторін у справі не лише щодо наявності чи відсутності монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку, а й наявності чи відсутності факту зловживання ним таким становищем.

При цьому враховано, що судом не можуть досліджуватись та оцінюватись додаткові пояснення сторін, які стосуються кваліфікації встановленого органом АМК порушення конкурентного законодавства, які не надавались у межах розгляду справи про порушення конкурентного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові №910/12487/18 від 19.08.2019р.

За таких обставин, місцевий суд, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів правомірно встановив, що позивач протягом досліджуваного періоду займав монопольне (домінуюче) становище на товарному ринку з комплексних послуг з надання торгівельних місць для реалізації продовольчих/непродовольчих товарів на ринку в територіальних межах, внаслідок чого товариство користуючись монопольним (домінуючим) становищем мало змогу встановлювати різні ціни чи різні інші умови до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об`єктивно виправданих на те причин.

Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржників не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Львівської області від 02.07.2025 року у справі №914/3115/24.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційні скарги без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ :

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Центральний ринок» Шептицької міської ради від б/н 28.07.2025 (вх. № 01-05/2335/25 від 29.07.2025) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 02.07.2025 у справі № 914/3115/24 залишити без змін.

3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя О.І. Матущак

Суддя Н.М. Кравчук