ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2025м. ДніпроСправа № 904/3758/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності міста Києва (04074, м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 21; ідентифікаційний код 24548116)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (51400, м. Павлоград Дніпропетровської обл., вул. Соборна, буд. 99; ідентифікаційний код 44604267)

про стягнення 33 100 грн. 94 коп.

Без повідомлення (виклику) представників сторін.

ПРОЦЕДУРА:

Позивач - Навчально-методичний центр цивільного захисту та безпеки життєдіяльності міста Києва звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№3582/25 від 11.07.2025) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" про стягнення 33 100 грн. 94 коп., що складає 29 114 грн. 40 коп. - суми боргу за Договором поставки від 17.10.2024 №29, 2 695 грн. 28 коп. - пені та 1 291 грн. 26 коп. - сума інфляційних нарахувань (що фактично включає дві суми: 1 030 грн. 43 коп. - інфляційних нарахувань та 260 грн. 83 коп. - 3% річних).

Також просить судові витрати покласти на відповідача.

Позовну заяву було подано без додержання вимог, встановлених статтею 162 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.07.2025 про залишення позовної заяви без руху позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків - 7 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У подальшому, позивачем подано заяву (вх.№31433/25 від 21.07.2025), відповідно до якої позивачем було виправлено недоліки позовної заяви та виконано вимоги суду, зазначені в ухвалі суду від 16.07.2025.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з частиною 6 статті 242 цього Кодексу днем вручення судового рішення є, окрім іншого, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

З долученої судом до матеріалів справи довідки про доставку електронного листа вбачається, що ухвала суду від 28.07.2025 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі була доставлена до електронного кабінету відповідача 28.07.2025 о 14:22 год. (а.с. 60).

Суд зауважує, що права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, ухвалою суду від 28.07.2025, з урахуванням вимог частини статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Однак, станом на 20.10.2025 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Отже, з огляду на предмет та підстави позову у даній справи, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду не повідомлено.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Справа розглядається відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод протягом розумного строку з урахуванням введення в Україні воєнного стану.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ

Як вбачається, між позивачем - Навчально-методичним центром цивільного захисту та безпеки життєдіяльності міста Києва, як замовником, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Тенегія", як постачальником, було укладено договір поставки від 17.10.2024 № 29 (надалі - Договір) (а.с. 25-28).

Відповідно до пункту 1.1 Договору учасник приймає на себе зобов`язання передати замовнику у власність Бензин А-95 (код ДК 016:2010 19,20.2, код ДК 021:20-0) надалі - талони, а замовник зобов`язується сплатити і прийняти товар в асортименті, кількості та за цінами, що зазначені у специфікації (додаток №1), та є невід`ємною частиною даного договору.

Відпуск товару з АЗС здійснюється за талонами на момент їх подання через АЗС постачальника (пункт 1.2 Договору).

Пунктом 2.1 Договору визначено, що товар вважається переданим учасником і прийнятим замовником по кількості і якості з моменту отримання товару згідно з умовами договору.

Ціна цього договору становить: 49 910 грн 40 коп., в тому числі з ПДВ 8 318 грн 40 коп. (пункт 3.1 Договору).

Відповідно до пункту 4.1 Договору оплата товару здійснюється замовником в національній валюті України в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок учасника згідно з наданим рахунком. Учасник звільняється від своїх обов`язків стосовно партії товару оплата якої здійснена на інший рахунок,

Підпунктом 4.5.1 Договору визначено, що постачальник зобов`язується видати довірчі документи представнику покупця за умови надання представником довіреності на отримання товару із зазначенням: ПІБ довіреної особи, паспортні дані, ідентифікація підпису; номенклатура, та кількість ТМЦ; що скріплена підписом керівника покупця та печаткою (за умови її наявності у сторони) покупця та при наявності в нього паспорту.

Строк поставки товарів - до закінчення терміну дії довірчого документу (пункт 5.1 Договору).

Відповідно до пункту 5.2 Договору місце поставки (передачі) товарів:

- передача замовнику товару за цим договором здійснюється учасником на АЗС шляхом заправки автомобілів замовника при пред`явленні довіреними особами замовника талону (підпункт 5.2.1 Договору);

- талон є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашеному талону вважаються виконаними, при цьому постачальник не може передати покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено у талоні (підпункт 5.2.2 Договору).

Умови постачання товару - самовивезення. Покупець зобов`язується отримати товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу який зазначений на довірчому документі (пункт 5.3 Договору).

У пункті 6.1 Договору визначено, що замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати кошти за поставлені товари (підпункт 6.1.1 Договору); приймати поставлені товари згідно з накладною на товар (підпункт 6.1.2 Договору).

Підпунктом 6.3.1 Договору визначено, що учасник зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (пункт 10.1 Договору).

Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у пункту 10.1 цього договору та діє до 31.12.2024, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Також сторонами було підписано специфікацію (додаток №1 до Договору) (а.с. 28), відповідно до якої:

- найменування товару: безстрокові активовані скретч-картки на отримання бензину А-95;

- одиниця виміру - літр;

- кількість 960;

- ціна за 1 л з ПДВ і АП - 51 грн 99 коп.;

- сума, грн: 49 910 грн. 40 коп., в тому числі ПДВ 20% - 8 318 грн 40 коп.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань за Договором в частині оплати товару позивачем надано копію платіжної інструкції від 17.10.2024 №685 на суму 49 910 грн 40 коп. (а.с. 29) та виписку з рахунку за 19.10.2024 (а.с. 30).

На підтвердження отримання від відповідача безстрокових активованих скретч-картки на отримання товару - бензину А-95 скретч-карток позивачем надано копію видаткової накладної від 17.10.2024 №0001/0002486 на загальну суму 49 910 грн. 40 коп., з урахуванням ПДВ (а.с. 31) та специфікації №0001/0002486-С відпущених скретч-карток на нафтопродукти по купюрах до видаткової накладної від 17.10.2024 №0001/0002486 (а.с. 32).

Також в матеріалах справи містяться копії невикористаних скретч-карток/талонів на отримання бензину марки А-95 в кількості 56 штук номіналом 10 літрів (а.с. 33-35).

Позивачем на адресу відповідача цінним листом з описом вкладення було скеровано претензію від 19.02.2025 №1 з вимогою повернути позивачеві 29 114 грн. 40 коп. - за нереалізованими талонами (а.с. 36-40).

Позивач зазначає, що: - виконав свої зобов`язання за Договором зі сплати 49 910 грн 40 коп. та отримав талони відповідно до видаткової накладної від 17.10.2024 №0001/0002486; - в ході господарської діяльності позивачем придбано 400 літрів бензину, використавши 40 талонів; - починаючи з середини січня 2025 придбати бензин в мережі АЗС "Авіас" неможливо у зв`язку з його відсутністю; - з`ясувати причину відсутності бензину неможливо, оскільки офіційний сайт АЗС "Авіас" не працює коректно, за телефонами, що вказані у Договорі ніхто не відповідає, офіс за адресою м. Київ, вул. Малевича, 86 зачинений; - у зв`язку з викладеним, у позивача залишилися нереалізованими 56 талонів на 560 літрів бензину А-935 на суму 29 114 грн 40 коп.

Зазначене стало причиною виникнення спору та звернення позивача з позовом до суду.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до положень статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Судом встановлено, що позивачем було здійснено оплату в розмірі 49 910 грн 40 коп. за Договором та отримав від відповідача - скретч-картки на отримання товару - бензин марки А-95.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 №1442 затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, які визначають порядок роздрібної торгівлі пальним, оливами, мастилами (далі - нафтопродукти) (далі - Правила №1442) (у редакції, чинній на час існування спірних відносин).

Торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів (абзац 2 пункту 3 Правил № 1442).

Розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару (пункт 9 Правил № 1442).

Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2018 № 281/171/578/155, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за № 805/15496, затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 3 Інструкції талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

У підпунктах 10.3.3.1, 10.3.3.2 Інструкції визначено, що форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери. Заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою № 17-НП.

Враховуючи вказане, талон є документом, який засвідчує право його власника отримати пальне на АЗС, а тому підписання сторонами видаткової накладної не свідчить про передання постачальником покупцеві товару за договором, а лише підтверджує факт передачі талонів, які надавали право покупцеві на отримання відповідної кількості товару (палива) за договором в майбутньому.

Як передбачено статтею 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Слід відзначити, що в силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач зазначає, що на виконання своїх зобов`язань за Договором здійснив оплату на суму 49 910 грн 40 коп. та отримав скретч-картки / талони на отримання бензину марки А-95 в кількості 960 літрів за ціною 51 грн 99 коп. за 1 літр на загальну суму 49 910 грн 40 коп. (51,99 х 960). При цьому, відповідачем було поставлено позивачеві 400 літрів бензину марки А-95 на суму 20 796 грн 00 коп. Проте, починаючи з середини січня 2025 придбати бензин в мережі АЗС "Авіас" неможливо у зв`язку з його відсутністю. З`ясувати причину відсутності бензину неможливо, оскільки офіційний сайт АЗС "Авіас" не працює коректно, за телефонами, що вказані у Договорі ніхто не відповідає, офіс за адресою м. Київ, вул. Малевича, 86 зачинений. У зв`язку з викладеним, у позивача залишилися нереалізованими 56 талонів на 560 літрів бензину А-935 на суму 29 114 грн 40 коп.

Отже, загальна вартість непоставленого товару складає 29 114 грн 40 коп. (51 грн. 99 коп. х 560).

Проте, сума попередньої оплати у розмірі 29 114 грн 40 коп. відповідачем позивачеві не повернута, відповідачем вказане не спростовано, доказів іншого матеріали справи не містять.

У той же час згідно з частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як вбачається, позивач звертався до відповідача з претензією від 19.02.2025 № 1 з вимогою повернути 29 114 грн 40 коп., що були сплачені за Договором, проте відповідачем грошові кошти позивачеві не повернуто, доказів іншого матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Враховуючи, що відповідачем у повному обсязі товар не поставлено, беручи до уваги звернення позивача з претензією до відповідача з вимогою повернути кошти у розмірі 29 114 грн 40 коп., що були сплачені за товар, що не був поставлений та подальше звернення позивача з позовом до суду, строк повернення попередньої оплати є таким, що настав.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження поставки позивачеві товару, за який позивачем була здійснена попередня оплата, на залишкову суму 29 114 грн 40 коп. відповідачем не надано, також відповідачем не надано доказів повернення суми вказаної попередньої оплати позивачеві. Отже, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, відповідачем не спростовані.

Зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи дають підстави вважати вимоги позивача в цій частині обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлені строки.

Оскільки позивач здійснив попередню оплату товару, а відповідач не поставив позивачу оплачений товар (на суму 29 114 грн. 40 коп.), повернення попередньої оплати не здійснив, господарський суд вважає, що відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України відповідач зобов`язаний повернути позивачу 29 114 грн 40 коп. суму попередньої оплати.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення 29 114 грн. 40 коп., сплачених за товар, що не був поставлений є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо нарахування пені

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшеним у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до підпункту 7.3.2 Договору у разі порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення.

Як вбачається, позивачем за порушення відповідачем строку поставки товару нараховано пеню у розмірі 2 695 грн 28 коп. за період з 13.03.2025 по 01.07.2025.

Суд зауважує, що згідно з частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, суд вважає, що у відповідача не можуть існувати два взаємовиключні обов`язки одночасно:

1) обов`язок поставити товар;

2) обов`язок повернути суму попередньої оплати, що був сплачена за товар, що не був поставлений.

Судом враховано, що позивачем до господарського суду подано позов саме про стягнення 29 114 грн 40 коп., сплачених позивачем за товар, що не був поставлений, а не з вимогою передати оплачений товар, а також нараховано 3% річних та здійснено інфляційні нарахування за порушення відповідачем строку повернення коштів у розмірі 29 114 грн 40 коп., що були сплачені позивачем за товар, що не був поставлений.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені, нарахованої за порушення строку поставки товару, за той самий період, за який позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних та інфляційні нарахування за порушення строку повернення 29 114 грн 40 коп., що були сплачені позивачем за товар, що не був поставлений, є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань

Згідно з частинами 1, 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається, позивач зазначає, що здійснив інфляційні нарахування у розмірі 1 030 грн 43 коп. за період з березня 2025 по травень 2025, а також нарахував 3% річних у розмірі 260 грн 83 коп. за період з 14.03.2025 по 01.07.2025 (109 днів).

Суд звертає увагу, що період з 14.03.2025 по 01.07.2025 дорівнює 110 дням, а не 109, як зазначає позивач.

Також суд зауважує, що умовами Договору поставки від 17.10.2024 №29 обов`язок відповідача повернути суму попередньої оплати позивачеві не встановлений.

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач претензією від 19.02.2025 №1 на суму 29 114 грн 40 коп. вимагав від відповідача повернути 29 114 грн. 40 коп., що були сплачені позивачем за Договором поставки від 17.10.2024 №29 за товар, що не був поставлений.

На підтвердження відправлення вказаної претензії на адресу відповідача позивачем надано копію опису вкладення у цінний лист від 11.03.2025 та накладної АТ "Укрпошта" (поштове відправлення № 022) (а.с. 39).

З наданої позивачем копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що поштове відправлення № 022 було вручено представнику відповідача 13.03.2025 (а.с. 40).

Отже, строк виконання зобов`язання з повернення суми попередньої оплати в розмірі 29 114 грн 40 коп., що було сплачено за бензин марки А-95 є таким, що настав - 20.03.2025 (13.03.2025 + 7); першим днем прострочення є 21.03.2025.

Згідно з частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, суд вважає, що у відповідача не можуть існувати два взаємовиключні обов`язки одночасно.

Судом враховано, що позивачем до господарського суду подано позов саме про стягнення 29 114 грн 40 коп., сплачених що позивачем за товар, що не був поставлений, а не з вимогою передати оплачений товар.

Після перерахунку суду стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3% річних в розмірі 246 грн. 48 коп. за період з 21.03.2025 по 01.07.2025 включно, а також інфляційні нарахування за період з квітня 2025 по травень 2025 включно в розмірі 584 грн. 94 коп.

Враховуючи усе викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Щодо судового збору

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2 739 грн 38 коп. - витрат на сплату судового збору.

Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності міста Києва (04074, м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 21; ідентифікаційний код 24548116) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (51400, м. Павлоград Дніпропетровської обл., вул. Соборна, буд. 99; ідентифікаційний код 44604267) про стягнення 33 100 грн. 94 коп. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тенегія" (51400, м. Павлоград Дніпропетровської обл., вул. Соборна, буд. 99; ідентифікаційний код 44604267) на користь Навчально-методичного центру цивільного захисту та безпеки життєдіяльності міста Києва (04074, м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 21; ідентифікаційний код 24548116) 29 114 (двадцять дев`ять тисяч сто чотирнадцять) грн 40 коп. - основного боргу, 246 (двісті сорок шість) грн 48 коп. - 3% річних, 584 (п`ятсот вісімдесят чотири) грн 94 коп. - інфляційних нарахувань та 2 739 (дві тисячі сімсот тридцять дев`ять) грн 38 коп. - витрат на сплату судового збору.

В решті позовних вимог - відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Загинайко

Дата підписання рішення

оформленого відповідно до статті 238 ГПК України,

24.10.2025