ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2025 р. Справа№ 910/15980/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Ларькін М.М.

від відповідача: не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025

у справі № 910/15980/24 (суддя Пукас А.Ю.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ентер Сервіс Груп»

про стягнення 458 390, 82 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

До Господарського суду міста Києва звернулось Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ентер Сервіс Груп» про стягнення 312 234, 20 грн авансу сплаченого на виконання умов договору про надання послуг № 3520/КТМ-23-24 від 28.03.2024, нарахованої пені - 118 649 грн, штрафу - 5 203, 90 грн, 3% річних - 3 813, 35 грн, інфляційних втрат - 18 490,37 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/15980/24 позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ентер Сервіс Груп» на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» пеню - 118 649 грн 00 коп, штраф - 5 203 грн 90 коп та судовий збір - 1 857 грн 80 коп. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти дану апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження у справі. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/15980/24 в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати і в цій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити і стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНТЕР СЕРВІС ГРУП» на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» 312 234,20 грн авансу, 3 813,35 грн 3% річних, 18 490,37 грн інфляційних втрат, та відповідно розподілити судові витрати.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовані наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що договір діяв до 31.12.2024 (п. 12.1 Договору), тому станом на дату прийняття оскарженого рішення строк дії договору вже закінчився. Право відмовитись від договору згідно зі ст. 849 ЦК України існує лише до закінчення строку його дії (п. 68 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.09.2022 у справі № 913/703/20). Тобто, станом на дату прийняття Оскарженого рішення позивач вже не міг відмовитись від договору. Право сторони розірвати договір існує лише протягом строку його дії (п. 246 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, п. 6.5.3 постанови Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 910/21315/21). Стаття 1212 ЦК України не може бути застосована як підстава для повернення авансу, сплаченого за договором (пункти 92- 110 постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.09.2022 у справі № 913/703/20). Згідно з п. 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося. Оскільки відповідач так і не виконав зобов`язання, за яким йому було сплачено аванс за договором у розмірі 312 234,20 грн, відповідач зобов`язаний повернути аванс, а внаслідок порушення строку повернення авансу (п. 4.3 договору) відповідач також має сплатити 3 813,35 грн 3% річних, 18 490,37 грн інфляційних втрат. Правомірність стягнення авансу за невиконаним зобов`язанням за договором, строк дії якого закінчився, підтверджується також правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 13.03.2025 у справі № 922/1778/24 (пункти 69- 72), від 16.09.2022 у справі № 913/703/20 (п. 124).

На думку скаржника, навіть якщо погодитись з кваліфікацією спірного договору як договору підряду, станом на дату прийняття Оскарженого рішення позовні вимоги зі стягнення 312 234,20 грн авансу все одно підлягали задоволенню разом з вимогами стягнути 3 813,35 грн 3% річних, 18 490,37 грн інфляційних втрат за прострочення повернення авансу.

Скаржник зазначає про те, що оскільки предметом договору є поточний ремонт покрівлі та фасаду будівлі, в розумінні Закону України «Про публічні закупівлі» він є договором про надання послуг. При цьому, норми Закону України «Про публічні закупівлі» як норми спеціального закону підлягають переважному застосуванню до спірних правовідносин за принципом «lex specialis derogat generali», що відповідає п. 2.1 рішення Конституційного Суду України від 18.06.2020 № 5-р(II)/2020 (справа № 3-189/2018(1819/18)).

Скаржник вказує на те, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що поточний ремонт належить до поняття послуг (п. 41 постанови Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 240/9464/19, п. 40 постанови Верховного Суду від 02.06.2022 у справі № 160/2951/20, п. 26 постанови Верховного Суду від 02.07.2024 у справі № 420/10757/21). У постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 583/3581/15-ц до правовідносин за договором про поточний ремонт покрівлі застосовано норми ст. 901 ЦК України, якими регулюються правовідносини з надання послуг. Як зазначено вище, предметом спірного у даній справі договору також є поточний ремонт покрівлі. Отже, спірний договір є договором про надання послуг, правовідносини за яким регулюються не главою 61 «ПІДРЯД», а главою 63 «ПОСЛУГИ. ЗАГАЛЬНІ ПОЛОЖЕННЯ» Цивільного кодексу України, а позовні вимоги зі стягнення 312 234,20 грн авансу, 3 813,35 грн 3% річних, 18 490,37 грн інфляційних втрат підлягали задоволенню.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та додаткових пояснень

Відповідач не надав відзиву на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач у заяві, поданій до суду 22.09.2025, зазначив про те, що судова практика, наведена в обґрунтування того, що в залежності від підстави розірвання договору підряду настають різні правові наслідки, не сформована за обставини, коли строк дії договору підряду вже закінчився станом на дату ухвалення рішення судом першої інстанції, тому ці правові позиції не мають враховуватись при вирішенні даної справи з огляду на неподібність правовідносин.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу передачі судової справи № 910/15980/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2025 апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/15980/24 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду:

- докази сплати (доплати) судового збору у розмірі 1 525,53 грн;

- докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі - Товариству з обмеженою відповідальністю «Ентер Сервіс Груп».

22.04.2025 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків до якої додано платіжну інструкцію № 904 від 21.04.2025, що свідчить про сплату судового збору у розмірі 1 525,23 грн та відповідь № 9247344, яка свідчить про відсутність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС у Товариства з обмеженою відповідальністю «Ентер Сервіс Груп».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/15980/24. Призначено справу № 910/15980/24 до розгляду у судовому засіданні 10.06.2025.

У зв`язку із перебуванням судді Майданевича А.Г. у відпустці, який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, розгляд справи призначений на 10.06.2025 о 10 год. 40 хв. не відбувся.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2025 призначено розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/15980/24 на 05.08.2025.

На підставі ст. 202, 216 ГПК України, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.09.2025 оголошено перерву у розгляді справи № 910/15980/24 за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 до 30.09.2025.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення сигналу повітряної тривоги, тимчасові непрацездатності суддів, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/15980/24 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників справи та позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні 30.09.2025 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/15980/24 в частині відмови та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 30.09.2025 не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, 28.03.2024 між позивачем та відповідачем укладено договір надання послуг № 3520/КТМ-23-24, відповідно до пункту 1.1 умов якого відповідач, за договором виконавець, зобов`язується надати на свій ризик та своїми силами послуги згідно ДК 021:2015:45260000-7 Покрівельні роботи та інші спеціалізовані будівельні роботи (Поточний ремонт покрівлі та фасаду будівлі ЦТП за адресою: Харківське Шосе, 62 в РТМ «Дарниця» СП «Київські теплові мережі» КП «Київтеплоенерго», а позивач, за договором замовник, - прийняти і оплатити якісно надані послуги відповідно до умов цього договору.

Строк надання послуг: протягом 90 календарних днів з дати, зазначеної позивачем в Заявці, направленій відповідачу, але не пізніше 29.11.2024. Заявка надається шляхом надсилання листа з електронної пошти позивача на електронну пошту відповідача, вказану у розділі XIV Договору. Відповідач надсилає на електронну пошту позивача вказану в Заявці, скановану копію листа про отримання заявки та підтвердження початку надання послуг з зазначеної в ній даті (пункт 5.1 Договору).

Відповідно до пункту 4.1 договору позивач впродовж 10 календарних днів від дати надсилання відповідачу заявки на надання послуг виплачує відповідачу попередню оплату у розмірі 30% від ціни договору, що складає 312 234,20 грн з ПДВ.

Згідно з пунктом 7.2 Договору, за прострочення зобов`язання відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,1% від загальної ціни договору за кожен день прострочення та штраф в розмірі 0,5% від загальної ціни договору, а у разі здійснення попередньої оплати та/або виникнення переплати відповідач крім сплати штрафу та пені повертає на вимогу позивача всі кошти отримані від позивача за ненадані або неналежно надані послуги з урахуванням індексу інфляції.

З матеріалів справи вбачається, що 03.05.2024 позивачем на користь відповідача сплачено 312 234,20 грн у якості попередньої оплати за договором.

07.05.2024 позивач направив відповідачу заявку на надання послуг на електронну пошту , згідно з якою відповідач мав надати послуги з 22.05.2024 до 19.08.2024.

Позивачем у позовній заяві кінцева дата надання послуг визначена - 20.08.2024.

Згідно із доводами позивача, у встановлені договором строки відповідач послуги не надав, використання авансу не підтвердив і аванс не повернув, чим порушив умови вищевказаних пунктів договору і положень чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача із претензією від 23.09.2024 № 7/22.6/4248 про необхідність повернення попередньої оплати та сплатити нараховані штрафні санкції, яку відповідачем проігноровано.

Оскільки станом на дату звернення до суду з позовом відповідачем не повернуто суму авансу та не виконано умови договору позивачем здійснено нарахування штрафних санкцій за порушення строків надання послуг, неповернення суми авансу, а також нараховано 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Так, для кваліфікації послуги головним є предметний критерій: предметом договору про надання послуг є процес надання послуги, що не передбачає досягнення матеріалізованого результату, але не виключає можливість його наявності. Якщо внаслідок надання послуги й створюється матеріальний результат, то він не є окремим, віддільним від послуги як нематеріального блага, об`єктом цивільних прав, через що відповідний результат не є обігоздатним сам собою.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.07.2022 у справі № 910/1801/21.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, колегія суддів апеляційної інстанції те, що правова природа договору визначається з огляду на його зміст, а не назву договору, а з`ясовуючи зміст правовідносин сторін договору, суди мають виходити з умов договору, його буквального та логічного змісту, з намірів сторін саме того договору, з приводу якого виник спір, а також із того, що сторони правовідносин мають діяти добросовісно, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором підряду, оскільки результати його виконання є матеріалізований - виконані будівельні роботи. Зазначеним спростовуються доводи скаржника в цій частині.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Як вже зазначалось, умовами договору передбачено здійснення попередньої оплати у розмірі 30% від ціни договору - 312 234,20 грн, яка сплачена позивачем 03.05.2024, до моменту направлення відповідачу заявки та без отримання відповіді від останнього про готовність виконання робіт, що свідчить про недотримання позивачем визначеної договором черговості згідно пункту 4.1 та виконання умов договору на власний розсуд.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 846 ЦК України встановлено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

В матеріалах справи відсутні докази виконання робіт за договором, попередня оплата відповідачем не повернута.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.

Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що ч. 2 статті 849 ЦК України не передбачено права замовника на повернення сплачених коштів у якості попередньої оплати за договором підряду у випадку не виконання робіт, а передбачено саме право замовника відмовитися від договору та вимагати від виконавця відшкодування збитків.

Згідно із п. 12.1 договору, станом на дату звернення до суду з даним позовом договір був чинним.

Пунктом 6.2.1 договору закріплено право позивача достроково розірвати договорів у разі невиконання зобов`язань відповідачем у письмові формі повідомивши про це його.

Відповідно до п. 4.5 договору сторонами погоджено, що відповідач зобов`язується без додаткового повідомлення повернути позивачу грошові кошти отримані на підставі пункту 4.1 договору у разі дострокового розірвання договору.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Підстави для реалізації позивачем права на односторонню відмову від договору підряду визначено положеннями частин 2 - 4 статті 849, частини 2 статті 852, частиною 3 статті 858 Цивільного кодексу України.

Так, права замовника під час виконання роботи підрядником передбачені статтею 849 Цивільного кодексу України, відповідно до якої: - замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника (частина перша статті); - якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків (частина друга статті); - якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника (частина третя статті); - замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору (частина четверта статті).

Слід зазначити, що у ст. 849 ЦК України передбачено три окремі (самостійні) підстави для відмови замовника від договору підряду, а саме: - підрядник несвоєчасно розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим (частина 2); - очевидність для замовника невиконання роботи належним чином та невиконання підрядником у визначений замовником строк вимоги про усунення недоліків (частина 3); - відмова замовника від договору до закінчення робіт з виплатою підрядникові плати за виконану частину робіт та відшкодуванням збитків, завданих розірванням договору (частина 4).

Отже, в залежності від підстави розірвання договору підряду настають різні правові наслідки захисту сторонами такого договору своїх прав та інтересів у процесі його виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.03.2020 у справі № 910/2051/19 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 904/7804/16.

Договір підряду може бути розірваний в результаті односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який тягне припинення зобов`язань його сторін, тому предметом судового дослідження у справі є бути: чи мала місце одностороння відмова замовника від договору, чи був повідомлений підрядник про цю відмову, чи оплачена замовником виконана підрядником частина робіт, які правові підстави існують для неповернення підрядником замовнику частини авансу, що перевищує вартість виконаних ним за договором робіт.

Дана правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.02.2019 у справі № 910/21154/17.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що наявність чинного договору та, водночас, відсутність відмови позивача від договору та виконання робіт, фактично виключає можливість задоволення позову в частині суми 312 234,20 грн авансу, як і відсутні підстави для задоволення похідних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Враховуючи положення частини 2 статті 849 ЦК України, кошти сплачені позивачем (у тому числі у якості авансу) на виконання договору підряду можуть стягуватися з підрядника на користь замовника у якості збитків або ж на підставі статті 1212 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона є авансом. Однак, з припиненням дії договору підряду така грошова сума втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими підрядником без достатньої правової підстави.

Згідно із ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відтак, зазначена норма застосовується за наявності сукупності таких умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав; або коли така підстава згодом відпала. Випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін відповідно до закону чи умов договору належить до таких підстав.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.02.2019 у справі № 910/21154/17.

Водночас, враховуючи відсутність доказів виконання відповідачем робіт у строк до 20.08.2024, за відсутності відмови позивача від договору, нарахування останнім пені та штрафу на підставі пункту 7.2 договору є правомірним оскільки відповідачем допущено порушення господарського зобов`язання.

Так, відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Колегія суддів апеляційної інстанції, здійснивши перерахунок штрафу та пені, вважає правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача суми штрафу у розмірі 5 203,90 грн та пені у розмірі 118 649,00 грн.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на те, що сума авансу сплачена в межах виконання умов договору підряду, водночас відмову від виконання якого позивачем до матеріалів справи не надано, що відповідно виключає можливість повернення вказаної суми, за наявності чинного договору, натомість позивачем доведено порушення виконання відповідачем зобов`язань за договором, що свідчить про обґрунтованість нарахування позивачем штрафних санкцій в цій частині, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/15980/24, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Відповідно до п. 12.1 договору, цей договір діє до 31.12.2024, тобто, станом на день подання позовної заяви, договір був чинним.

Доводи скаржника про те, що у зв`язку із тим, що строк дії договору станом на день ухвалення рішення закінчився, жодна із наведених правових позицій у оскаржуваному рішенні не підлягала врахуванню, є безпідставним.

Посилання скаржника на умови п. 4.3 договору, оцінюються колегією суддів апеляційної інстанції критично, оскільки ненадання доказів використання авансу, за відсутності відмови замовника від договору, за наявності чинного договору, не унеможливлює виконання відповідачем договору, хоча і з простроченням.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції враховує те, що п. 4.2 договору сторони погодили, що попередня оплата використовується виконавцем виключно для придбання матеріалів, конструкцій, виробів, необхідних для надання послуг, водночас, Акт КБ-2в та довідка про вартість виконаних підрядних робіт (типова форма №КБ-3) - є документами, що підтверджують вартість виконаних робіт і для проведення взаєморозрахунків із замовниками, а не підтвердженням, в даному випадку, використання попередньої оплати на придбання матеріалів, конструкцій, виробів, необхідних для надання послуг.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/15980/24, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/15980/24, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає інші посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/15980/24 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/15980/24 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 8, 11, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/15980/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/15980/24 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу 910/15980/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Постанова підписана 30.10.2025.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

А.Г. Майданевич