ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/2753/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Адвокатського бюро «Олексія Романченко», 61166, м. Харків, вул. Юрія Шевельова, буд. 72
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Х", 61023, м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 95
простягнення 44 116,58 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Адвокатське бюро «Олексія Романченко» звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Х" про 44 116,58 грн., з яких 35 000,00 грн. - заборгованість за договором № 21/04-2023 від 13.04.2023 року за надання професійної правничої допомоги, 1 887,54 грн. - 3 % річних від простроченої суми, 7 229,04 грн. - сума боргу з урахуванням індексу інфляції. Також, до стягнення заявлений судовий збір.

Ухвалою суду від 11.08.2025 року позовну заяву Адвокатського бюро «Олексія Романченко» (вх. № 2753/25) залишено без руху. Встановлено Адвокатському бюро «Олексія Романченко» строк на усунення недоліків позовної заяви - п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

12.08.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 18521/25) про усунення недоліків, у якій останнім зазначено, що у позивача наявні оригінали всіх письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви.

Ухвалою суду від 18.08.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/2753/25. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу 15 (п`ятнадцятиденний) строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов.

29.09.2025 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 22479/25) про зміну предмета позову та збільшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 01.10.2025 року заяву (вх. № 22479/25 від 29.09.2025 року) про зміну предмета позову та збільшення позовних вимог та додані до неї документи - повернуто без розгляду. Також, судом роз`яснено позивачу, що оскільки заяву (вх. № 22479/25 від 29.09.2025 року) про зміну предмета позову та збільшення позовних вимог та додані до неї документи було подано до Господарського суду Харківської області в електронному вигляді, суд не здійснює повернення роздрукованих документів у паперовому вигляді.

Як вбачається із Комп`ютерної програми Діловодство спеціалізованого суду у позивача та відповідача наявні зареєстровані електронні кабінети, у зв`язку із чим, ухвалу суду від 18.08.2025 року про відкриття провадження у справі, було направлено судом в їх електронні кабінети, про що свідчать наявні у матеріалах справи довідка про доставку електронного листа, а саме:

- «Документ в електронному вигляді "Ухвала про відкриття провадження(спрощене)" від 18.08.2025 року у справі № 922/2753/25 (суддя Ємельянова О.О.) було надіслано одержувачу Романченко Олексій Михайлович в його Електронний кабінет. Документ доставлено до Електронного кабінету: 18.08.2025 року о(б) 18:32 год.»;

- «Документ в електронному вигляді "Ухвала про відкриття провадження(спрощене)" від 18.08.2025 року у справі № 922/2753/25 (суддя Ємельянова О.О.) було надіслано одержувачу Адвокатське бюро «Олексія Романченко» в його Електронний кабінет. Документ доставлено до Електронного кабінету: 18.08.2025 року о(б) 18:22 год.»;

- «Документ в електронному вигляді "Ухвала про відкриття провадження(спрощене)" від 18.08.2025 року у справі № 922/2753/25 (суддя Ємельянова О.О.) було надіслано одержувачу Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго Х" в його Електронний кабінет. Документ доставлено до Електронного кабінету: 18.08.2025 року о(б) 18:35 год.».

Частиною 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з положеннями пункту 2 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є: день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Враховуючи вищевикладене, та наявні у матеріалах справи докази отримання сторонами у справі ухвали суду від 18.08.2025 року про відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про належне повідомлення сторін у справі про розгляд справи у суді.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що станом на 28.10.2025 відповідач відзив на позов не надав, у зв`язку із чим, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі "Пономарьов проти України").

Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справі, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення. Відповідач мав достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву, однак відповідним правом на його подання не скористався, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем до суду надано не було.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Згідно вимог статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

При цьому, будь-яких клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до вимог статті 252 Господарського процесуального кодексу України від учасників справи не надходило.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд, має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи достатність часу наданого сторонами для подання заяв по суті справи чи з процесуальних питань, суд вважає за можливе завершити розгляд справи.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, 13.04.2023 року між Адвокатським бюро «Олексія Романченко» (адвокатське бюро, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерго Х" (клієнт, відповідач) було укладено договір № 21/04-2023.

Згідно пункту 8.1. договору, даний договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2025 року.

Пунктом 1.1. договору, сторони визначили, що клієнт доручає, а адвокатське бюро бере на себе зобов`язання представляти інтереси клієнта в судах загальної юрисдикції усіх інстанцій, а також перед підприємствами, установами, організаціями, органами державної влади та місцевого самоврядування, правоохоронними органами та органами прокуратури, у всіх справах, пов`язаних із розглядом справ та проваджень за участю клієнта, у яких він бере участь як учасник справи, свідок, підозрюваний, обвинувачений, підсудний, потерпілий, а також у справах, пов`язаних із розглядом прав про адміністративні правопорушення, у яких клієнт бере участь у якості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності або потерпілого.

Пунктом 4.1. договору, сторони визначили, що клієнт зобов`язується:

4.1.2. Оплачувати фактичні витрати, пов`язані із виконання доручення.

4.1.3. Сплатити адвокатському бюро за виконання доручення гонорар, в порядку та на умовах, передбачених даним договором.

Пунктом 6.1. договору визначено, що за виконання доручень згідно даного договору клієнт сплачує адвокатському бюро гонорар.

Розмір гонорару, порядок та умови його сплати визначаються у додатковій угоді доданого договору (пункт 6.2. договору).

Як зазначає позивач, між сторонами 13.04.2023 року було підписано додаткову угоду № 9 до договору № 21/04-2023 від 13.04.2023 року.

Пунктом 1 додаткової угоди, сторони визначили, що відповідно до договору № 21/04-2023 від 13.04.2023 року Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу у рамках справи про стягнення з ТОВ «Рейн» коштів за договором купівлі-продажу електричної енергії № 238 від 23.10.2017 року.

Згідно пункту 2 додаткової угоди, відповідно до пункту 6.2. договору 21/04-2023 від 13.04.2023 року сторони погодили, що гонорар Адвокатського бюро за ведення справи, визначеної у пункті 1 даної додаткової угоди, у суді першої інстанції становить 25 000,00 грн. у будь-якому випадку, навіть у розі ухвалення судом рішення не на користь клієнта.

Клієнт сплачує кошти, визначені у пункті 2 даної додаткової угоди протягом 30 календарних днів з моменту ухвалення рішення у справі судом першої інстанції (пункт 5 додаткової угоди).

За твердженнями позивача, останній умови договору виконав належним чином, про що свідчить ухвалене Господарським судом Харківської області рішення у справі 922/3071/23 від 15.09.2023 року, у зв`язку із чим, між позивачем та відповідачем 19.09.2023 року було підписано акт виконаних робіт № 9 до договору № 21/04-2023 від 13.04.2023 року на суму 25 000,00 грн.

Також, позивач зазначає, що між сторонами 13.04.2023 року було підписано додаткову угоду № 11 до договору № 21/04-2023 від 13.04.2023 року.

Пунктом 1 додаткової угоди, сторони визначили, що відповідно до договору № 21/04-2023 від 13.04.2023 року Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу у рамках справи про стягнення з ТОВ «Хантер-Печеніги» коштів за договором купівлі-продажу електричної енергії № 273 від 09.11.2017 року.

Згідно пункту 2 додаткової угоди, відповідно до пункту 6.2. договору 21/04-2023 від 13.04.2023 року сторони погодили, що гонорар Адвокатського бюро за ведення справи, визначеної у пункті 1 даної додаткової угоди, у суді першої інстанції становить 10 000,00 грн. у будь-якому випадку, навіть у розі ухвалення судом рішення не на користь клієнта.

Клієнт сплачує кошти, визначені у пункті 2 даної додаткової угоди протягом 30 календарних днів з моменту ухвалення рішення у справі судом першої інстанції (пункт 5 додаткової угоди).

За твердженнями позивача, останній умови договору виконав належним чином, про що свідчить ухвалене Господарським судом Харківської області рішення у справі 922/3241/23 від 02.10.2023 року, у зв`язку із чим, між позивачем та відповідачем 04.10.2023 року було підписано акт виконаних робіт № 11 до договору № 21/04-2023 від 13.04.2023 року на суму 10 000,00 грн.

Проте, відповідачем в порушення умов договору не здійснено відповідного розрахунку із позивачем, що стало причиною звернення останнього із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень статей 627, 628, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору № 21/04-2023 від 13.04.2023 року суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Частиною 2 статті 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі статті 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається із матеріалів справи та не спростовано відповідачем, позивачем умови договору було виконано належним чином, про свідчать підписані між сторонами акти виконаних робіт, а саме:

- № 9 до договору № 21/04-2023 від 13.04.2023 року на суму 25 000,00 грн.;

- № 11 до договору № 21/04-2023 від 13.04.2023 року на суму 10 000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6.2. договору визначено, що розмір гонорару, порядок та умови його сплати визначаються у додатковій угоді доданого договору.

Згідно пункту 5 додаткових угод, клієнт сплачує кошти, визначені у пункті 2 даної додаткової угоди протягом 30 календарних днів з моменту ухвалення рішення у справі судом першої інстанції.

З вищевикладеного та умов договору слідує, що строк оплати наданих послуг визначено умовами договору, та є таким, що настав.

За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за надану правову правничу допомогу за договором № 21/04-2023 від 13.04.2023 року відповідно до додаткової угоди № 9 від 13.04.2023 року та додаткової угоди № 11 від 13.04.2023 року за надані позивачем послуги складає 35 000,00 грн.

Судом здійснено перевірку заявленої позивачем до стягнення суми основного боргу у розмірі 35 000,00грн. відповідно до надано позивачем розрахунку суми позовних вимог, та встановлено та такі нарахування здійснено арифметично вірно.

При цьому, відповідачем у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України не спростовано суми позовних вимог, не надано до суду відзиву на позовну заяву чи контррозрахунку суми позовних вимог.

Згідно зі статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищевикладене, та оскільки відповідачем в порушення умов договору, не здійснено розрахунку за надані позивачем послуги, суд дійшов висновку що позовні вимоги про стягнення із відповідача суми основного боргу у розмірі 35 000,00 грн. є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивачем було нараховано відповідачу 1 887,54 грн. - 3 % річних від простроченої суми, 7 229,04 грн. - сума боргу з урахуванням індексу інфляції, відповідно до наданого розрахунку.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно зі статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

З аналізу вищевикладеного слідує, що індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

При цьому, розмір боргу із урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, у якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Крім того, при застосуванні індексації господарським судом також враховуються рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України №62-97р. від 03.04.1997 року. У листі Верховного Суду України №62-97р. від 03.04.1997 року зазначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а у середньому за місяць, тому умовно слід виходити з того, що сума, внесена за період

з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня,

а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно щомісячні індекси, що складають будь-який період, перемножити між собою.

Таким чином, суд приймає до уваги, що базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Періодом, за який розраховуються інфляційні втрати, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Крім того, Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 року у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Враховуючи вищевикладене, судом здійснено перевірку нарахування позивачем відповідачу:

- 1 887,54 грн. - 3 % річних від простроченої суми нарахованих позивачем за період з за період з 16.10.2023 року по 07.08.2025 року на суму боргу 25 000,00 грн., та з 03.11.2023 року по 07.08.2025 року на суму боргу 10 000,00 грн.);

- 7 229,04 грн. - індексу інфляції нарахованих позивачем за період з 16.10.2023 року по 07.08.2025 року на суму боргу 25 000,00 грн., та з 03.11.2023 року по 07.08.2025 року на суму боргу 10 000,00 грн.) та встановлено, що позивачем такі нарахування здійснено не вірно, крім того, при здійснення відповідних нарахувань допущено помилку, а саме в частині визначення періодів нарахувань та здійснення сум нарахування на суму боргу 10 000,00 грн. вказано з 03.11.2023 року замість 02.11.2025 року.

При цьому, суд приймає до уваги, що зменшення періоду нарахування позивачем не суперечить вимогам законодавства, та не впливає на правильне вирішення спору.

Судом здійснено власний розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до вказано позивачем періоду та суми боргу за допомогою онлайн - системи "Ліга-закон", та встановлено, що обґрунтованими є:

- 1 886,71 грн. - 3 % річних від простроченої суми,

- 7 144,59 грн. - індексу інфляції.

В частині стягнення 3 % річних у розмірі 0,83 грн. та інфляційних втрат у розмірі 84,45 грн. відмовити.

Частинами 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме про стягнення із відповідача 35 000,00 грн. - заборгованість за договором № 21/04-2023 від 13.04.2023 року за надання професійної правничої допомоги, 1 886,71 грн. - 3 % річних від простроченої суми, 7 144,59 грн. - індексу інфляції.

В частині стягнення 3 % річних у розмірі 0,83 грн. та інфляційних втрат у розмірі 84,45 грн. відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача.

У зв`язку із чим з відповідача підлягає до стягнення сума судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2 417,72 грн.

Керуючись статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76 - 79, 86, 129, 236 - 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Х" (61023, м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 95, ) на користь Адвокатського бюро «Олексія Романченко» (61166, м. Харків, вул. Юрія Шевельова, буд. 72, ) 35 000,00 грн. суму заборгованості за договором № 21/04-2023 від 13.04.2023 року за надання професійної правничої допомоги, 1 886,71 грн. - 3 % річних, 7 144,59 грн. - індексу інфляції та судовий збір у розмірі 2 417,72 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 3 % річних у розмірі 0,83 грн. та інфляційних втрат у розмірі 84,45 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

позивач: Адвокатське бюро «Олексія Романченко» (61166, м. Харків, вул. Юрія Шевельова, буд. 72, );

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго Х" (61023, м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 95, ).

Повне рішення складено "28" жовтня 2025 р.

Суддя О.О. Ємельянова