ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" жовтня 2025 р. Справа № 924/1351/20 (924/848/25)

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Танасюк О.Є., секретаря судового засідання Андрєєва В.І., розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 , Хмельницька область, Хмельницький район, с. Нижчі Вовківці

до Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів, м. Хмельницький

про визнання права приватної власності на квартиру за набувальною давністю

в межах справи №924/1351/20 про банкрутство Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів

Без повідомлення (виклику) сторін

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 08.09.2025 відкрито провадження у справі №924/1351/20 (924/848/25), постановлено дану справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановлено сторонам процесуальні строки для подання до суду заяв по суті.

Позиція позивачів.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що він з 2004 року проживає у квартирі АДРЕСА_1 , на підставі договору найму жилого приміщення від 19.08.2004. Вказує, що у квартирі позивач проживає по теперішній час, постійно доглядає за нею, здійснює оплату комунальних платежів, що підтверджується актами передачі показників лічильника електроенергії та розрахунку технічного обслуговування за останні роки, розрахунковими книжками за газопостачання, водопостачання, електроенергію та довідкою про відсутність заборгованості у розрахунках за спожиту електричну енергію.

Звертає увагу, що статус квартири АДРЕСА_2 до цього часу не визначений, в жодного органу місцевого самоврядування на балансі не перебуває. Вважає, що має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю на підставі ст. ст. 15, 16, 344 ЦК України.

Позиція відповідача.

Керуючий санацією КП „Агрофірма „Проскурів у заяві від 23.09.2025 повідомив, що у відповідача немає жодних документів та інформації про квартиру АДРЕСА_1 , такі документи в процедурі банкрутства арбітражному керуючому не передавалися.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

19.08.2004 між САТ „Проскурів (наймодавець) та ОСОБА_1 (наймач) укладено договір найму жилого приміщення, згідно якого наймодавець надає наймачу в платне користування жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , яке представляє собою однокімнатну квартиру загальною площею 43,4 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м. (п.п. 1.1., 1.2. договору).

Пунктом 1.4. договору передбачено, що передача приміщення, передбаченого п.1.1 цього договору, в платне користування не спричиняє передачу права власності на це приміщення.

Відповідно до п. 4.7. договору у випадку припинення наймачем трудових відносин, договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня припинення зазначених трудових відносин і наймач зобов`язаний виселитися із займаного житлового приміщення разом з усіма членами сім`ї в 10-денний термін з дня припинення трудових відносин. В разі невиконання вказаних зобов`язань наймач виселяється в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Наймодавцем за договором є САТ „Проскурів, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Розсоша, .

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 з 07.03.2006, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 29.01.2025 №2025/001297879.

Згідно довідки виконкому Розсошанської сільської ради від 04.08.2025 №307 ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки від 28.07.2025, складеного СОД ТОВ „Базіс-Центр ринкова вартість об`єкта оцінки (1-но кімнатної квартири, загальною площею 44,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ) становить 103542 грн. без ПДВ.

Позивач користувався та здійснював оплату за комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копіями розрахункових книжок за газопостачання, водопостачання, електроенергію, платіжних квитанцій, актами прийому-передачі показників лічильника електроенергії.

В матеріалах справи наявні копія паспорту та пенсійного посвідчення ОСОБА_1 , технічний проект на житловий будинок від 21.09.2021 за адресою: АДРЕСА_3 , виготовлений на замовлення ОСОБА_1 .

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Моментом виникнення майнових прав, а саме суб`єктивних прав учасників правовідносин, пов`язаних із володінням, користуванням і розпорядженням майном, є момент набуття права власності.

При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб, позивач набув чи має намір набути право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю, позивач посилаються на те, що він з 2004 року по теперішній час проживає у квартирі АДРЕСА_1 , на підставі договору найму жилого приміщення від 19.08.2004, постійно доглядає за нею та здійснює оплату комунальних платежів.

Згідно із статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Подібні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17, постановах Верховного Суду від 10.01.2023 у справі №462/1720/21, від 16.04.2025 у справі №461/5075/23.

У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави.

Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 у справі №910/17274/17 зазначила, що володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.07.2025 у справі №643/13004/23.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 була надана ОСОБА_1 в платне користування на період трудових відносин на підставі договору найму житлового приміщення від 19.08.2004, укладеного з САТ „Проскурів.

Твердження позивача про те, що статус спірної квартири не визначений, є необґрунтованим, оскільки службове житло, надане працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, не втратило свій статус, а користування таким житлом працівником не може вважатися безтитульним. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.07.2025 у справі №643/13004/23.

Вказані обставини унеможливлюють визнання за позивачем права власності на спірну квартиру за набувальною давністю відповідно до положень статті 344 ЦК України.

При цьому, сам по собі факт користування службовим житлом, його утримання, проведення ремонтів та оплата комунальних послуг не є підставою для набуття права власності на таке житло за набувальною давністю (постанови Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №337/4725/18, від 16.07.2025 у справі №643/13004/23).

У даній справі позовні вимоги про визнання права власності на спірну квартиру за набувальною давністю заявлені до Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів, м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 257, .

Натомість, як встановлено судом наймодавцем за договором найму житлового приміщення від 19.08.2004 є САТ „Проскурів, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Розсоша, .

Сільськогосподарське акціонерне товариство „Проскурів (САТ „Проскурів) було створено у 1996 році шляхом внесення майнових внесків засновниками та особами, які підписалися на акції Товариства для оплати акцій, що випускаються та формування його статутного фонду (п. 1.1. Установчого договору про створення САТ „Проскурів).

У 2004 році САТ „Проскурів (Хмельницька обл., Хмельницький р-н, с.Розсоша; код 23839113) реорганізувалось шляхом приєднання до Відкритого акціонерного товариства „Проскурів (код 30593842), яке стало правонаступником усіх майнових та немайнових прав та зобов`язань САТ „Проскурів (п. 1.3. Статуту ВАТ „Проскурів, затвердженого загальними зборами акціонерів ВАТ „Проскурів, протокол №3 від 10.07.2004).

У 2021 році ВАТ „Проскурів змінило організаційно-правову форму, у зв`язку з чим правонаступником усіх майнових та немайнових прав та зобов`язань Відкритого акціонерного товариства „Проскурів стало Публічне акціонерне товариство „Проскурів (ПАТ „Проскурів) (п. 1.2. Статуту ПАТ „Проскурів код 30593842, затвердженого загальними зборами акціонерів ПАТ „Проскурів, протокол №4 від 12.04.2021).

У 2024 році було змінено організаційно-правову форму та найменування юридичної особи Публічного акціонерного товариства „Проскурів на Акціонерне товариство „Проскурів. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, під кодом 30593842 значиться Акціонерне товариство „Проскурів (АТ „Проскурів), щодо якого порушено справу про банкрутство № 924/232/22.

Докази на підтвердження реорганізації та правонаступництва САТ „Проскурів містяться в матеріалах справи №924/1351/20(924/1000/24) та №924/1351/20(924/699/20), які розглядалися(ються) в межах справи №924/1351/20 про банкрутство Колективного підприємства „Агрофірма „Проскурів.

Таким чином, після реорганізації САТ „Проскурів (код 23839113) його правонаступником стало ВАТ „Проскурів (код 30593842), в подальшому ПАТ „Проскурів (код 30593842) та на даний час - АТ „Проскурів (код 30593842).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Сторонами в судовому процесі - позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування (стаття 4 та частина перша статті 45 ГПК України).

Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор) та яка звернулася до суду з відповідним позовом, а відповідачем - особа, яка за твердженням позивача повинна виконати зобов`язання (боржник).

Визначення в позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) повинне відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 686/20282/21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що поняття „сторона у спорі може не бути тотожним за змістом поняттю „сторона у процесі: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (постанови від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, від 09.02.2021 у справі №635/4741/17).

Належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріальних правовідносин, тобто особа, за рахунок якої можна задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20).

Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин (постанова Велика Палата Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 645/6151/15-ц).

Судом враховується, що КП „Агрофірма „Проскурів не є правонаступником САТ „Проскурів, яке було стороною договору найму житлового приміщення від 19.08.2004. Будь-яких обґрунтувань та доказів порушення, не визнання чи оспорення відповідачем прав позивача не наведено та суду не надано.

Таким чином, КП „Агрофірма „Проскурів є неналежним відповідачем у даному спорі.

За усталеним висновком Великої Палати Верховного Суду, звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справах №570/3439/16-ц та № 372/51/16-ц відповідно, від 30.01.2019 у справі №552/6381/17, від 01.04.2020 у справі №520/13067/17, від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20, від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20), від 18.12.2024 у справі №907/825/22).

З огляду на вище викладене, в позові необхідно відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись ст. ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено 29.10.2025.

Суддя О.Є. Танасюк