ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року Справа № 925/851/25

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Ібрагімова Є.Р.,

за участі представників сторін:

від позивача Плосконос Ю.В. (за межами зали суду),

від відповідача представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади,

м. Шпола, Звенигородського району, Черкаської області

до товариства з обмеженою відповідальністю «Діелсісі Агро»,

м. Дніпро

про розірвання договору оренди землі

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернулась з позовом Шполянська міська рада об`єднаної територіальної громади до товариства з обмеженою відповідальністю «Діелсісі Агро» про розірвання договору оренди землі №95 від 09 квітня 2019 року, зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13 травня 2019 року, номер запису 31547714.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 28 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 10 год. 00 хв. 11 вересня 2025 року.

Ухвалою суду від 11 вересня 2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 10 год. 30 хв. 16 жовтня 2025 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявку суд не повідомив.

Відповідач відзиву на позовну заяву суду не надав.

Ухвалу суду від 28 липня 2025 року було направлено відповідачу за адресою вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Шевченка, 10, прим. 310, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49000.

Ухвалу суду від 11 вересня 2025 року було направлено відповідачу на адресу вказану ним в договорі оренди землі, а саме: вул. Низова, 65, м. Шпола, Звенигородський район, Черкаська область, 20602.

Однак вищевказані ухвали повернулася до суду 04 серпня 2025 року та 25 вересня 2025 року відповідно, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Відповідно до ч. 3 ст.120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Пунктом 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином вважається, що відповідач отримав ухвалу суду від 28 липня 2025 року у справі 01 серпня 2025 року, а ухвалу суду від 11 вересня 2025 року у справі 25 вересня 2025 року (день проставлення відповідної відмітки у поштовому повідомленні).

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В судовому засіданні, яке відбулося 16 жовтня 2025 року згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/851/25.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, а також дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом під час розгляду даного спору, 09 квітня 2019 року між Шполянською міською радою об`єднаної територіальної громади (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Діелсісі Агро» (орендар) було укладено договір оренди землі за №95.

Відповідно до п.1.1. договору орендодавець на підставі протоколу земельних торгів у формі аукціону №1 від 09 квітня 2019 року надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 1,0000 га, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, з кадастровим номером :01:004:0472, яка розташована за адресою: вул. Миколи Амосова, 3-а, м. Шпола, Черкаська область.

Крім того, умовами договору передбачено наступне:

п.2.2. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки загальною площею 1,0000, що надається в оренду за адресою: вул. Миколи Амосова, 3-а, м. Шпола, Черкаська область, згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки наданого Відділом у Шполянському районі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 04 лютого 2019 року за №18-454/0/263-19, становить 839 300,00 грн.

п. 3.1. Договір укладено на 30 (тридцять) років.

п. 4.1.Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 5,25% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 44 063 (сорок чотири тисячі шістдесят три) грн. 00 коп. на рік.

п.4.3. Орендна плата вноситься орендарем щомісячно до 30 числа наступного місяця за звітним на рахунок міської ради. Рахунок про сплату орендної плати орендодавцем не виставляється. Орендар бере на себе обов`язок уточнення зміни розмірів орендної плати та банківських реквізитів в орендодавця або через фінансові та податкові органи за місцезнаходженням земельної ділянки

п. 4.5. Розмір орендної плати переглядається раз у рік у випадках та з моменту: зміни цільового призначення земельної ділянки або її частини, зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни граничних розмірів орендної плати, визначених Податковим кодексом України, ставок орендної плати, підвищення цін і тарифів; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності; в інших випадках, передбачених законодавчими актами України. В таких випадках у встановленому порядку вносяться зміни до цього договору.

п.8.1. Орендодавець має право, серед іншого, вимагати від орендаря своєчасного і повного внесення орендної плати; припинення або розірвання договору в разі порушення земельного законодавства, допущеного орендарем, у випадку несплати (несвоєчасної сплати) орендних платежів, у випадку зміни цільового призначення використання земельної ділянки.

п.8.4. Орендар зобов`язаний, серед іншого, своєчасно і в повному обсязі вносити оренду плату та щорічно надавати до міської ради та органу податкової служби витяг або його копію з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за поточний рік користування земельною ділянкою;

п. 14.1. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

На виконання договору, 09 квітня 2019 року сторони склали та підписали акт приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди землі №95 від 09 квітня 2019 року про таке: орендодавець на підставі протоколу земельних торгів у формі аукціону №1 від 09 квітня 2019 року надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 1,0000 га, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, з кадастровим номером :01:004:0472, яка розташована за адресою: вул. Миколи Амосова, 3-а, м. Шпола, Черкаська область.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04 вересня 2023 року №3 травня 2019 року державний реєстратор Виконавчого комітету Лип`янської сільської ради Шполянського району Черкаської області Чепур Тетяна Олексіївна зареєструвала право оренди земельної ділянки за номером 31547714 на підставі договору оренди землі №95 від 09 квітня 2019 року зі строком дії до 09 квітня 2049 року.

Судом встановлено, що 11 вересня 2023 року Шполянська міська рада об`єднаної територіальної громади звернулася до суду з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Діелсісі Агро» 218 585 грн. 34 коп. заборгованості по договору оренди землі № 95 від 09 квітня 2019 року з яких: 139 734 грн. 80 коп. основний борг за період: з 30 вересня 2020 року по 31 липня 2023 року та 78 850 грн. 54 коп. пеня.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 05 січня 2024 року зі справи 925/1231/23 позов задоволено повністю та стягнуто з відповідача на користь позивача борг в розмірі 139 734 грн. 80 коп. та 78 850 грн. 54 коп. неустойки.

19 березня 2024 року відкрито виконавче провадження за №74469035 з примусового виконання рішення місцевого господарського суду.

01 квітня 2025 року державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржника.

Позивач стверджує, що станом на 15 липня 2025 року товариством з обмеженою відповідальністю «Діелсісі Агро» рішення суду не виконано.

За змістом частини дев`ятої статті 93 ЗК України та частини першої статті 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

В силу ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Право особи на звернення до суду для внесення змін у договір (чи його розірвання) у передбаченому законом випадку відповідає статті 16 ЦК України, способам, передбаченим нею (зміна чи припинення правовідношення) для захисту права, та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони.

Така позиція у подібних правовідносинах викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 914/2649/17 та від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала в своїх рішеннях на тому, що реалізація позивачем належного йому права вимагати в судовому порядку розірвання договору оренди землі залежить від настання чи ненастання обставин, які зумовлюють виникнення такого права в силу положення договору чи вказівки закону і пов`язується з моментом виникнення таких обставин. Що ж до питання про наявність чи відсутність підстав для захисту права позивача у спірних правовідносинах, то вони пов`язані з існуванням чи відсутністю тих обставин, які мають наслідком зміну чи припинення відповідних договірних відносин у судовому порядку.

Згідно п. в) ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані, зокрема, своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній станом на момент укладання договору оренди землі), встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є:

об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);

строк дії договору оренди;

орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до п. 11.3. договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за:

- взаємною згодою сторін;

- рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2024 року зі справи №918/391/23 вказала, що за загальним правилом частини першої статті 651 ЦК України, яке застосовується до будь-яких цивільних (приватноправових) правовідносин з приводу зміни або розірвання цивільних (приватноправових) договорів, така зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винятком з цього правила (про те, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін) є приписи частини другої статті 651 ЦК України, що надають суду повноваження зі зміни або розірвання договору (без наявності згоди сторін), проте у випадках, визначених законом. Тож загальне правило про розірвання та зміну договору без згоди сторін на підставі рішення суду передбачене у частині другій статті 651 ЦК України, що визначає універсальні засади, застосовні до усіх видів приватноправових договорів.

Потрібно враховувати, що коли норма закону закінчується словами «якщо інше не встановлено законом або договором» (або інше подібне формулювання), як от в частині першій статті 651 ЦК України, то це означає, що правила спеціального закону або домовленість сторін договору можуть скасувати дію відповідної загальної правової норми шляхом запровадження іншого правила поведінки, розрахованого на ту ж саму фактичну ситуацію, на яку була розрахована така норма.

Утім, у частині другій статті 651 ЦК України використано дещо іншу формулу закінчення «та в інших випадках», що дозволяє зробити висновок, що правило, викладене у цій правовій нормі, не може бути скасоване (ані спеціальним законодавством, ані домовленістю сторін), а може бути винятково доповнене - спеціальним законодавством або домовленістю сторін.

Порушення договору на предмет істотності суд оцінює винятково за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору.

У кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою іншої оціночної категорії «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору». Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Йдеться не лише про грошовий вираз зазначених втрат, зокрема й збитків, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2021 року у справі № 910/2861/18 та від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, у яких зазначено, що для застосування частини другої статті 651 ЦК України суд має встановити не лише факт порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно істотною є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.

Головна ідея, на якій ґрунтується правило частини другої статті 651 ЦК України, полягає у тому, що не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору або його зміна в судовому порядку.

Ця ідея спирається на принцип, який називається принципом збереження договору (preservation of contract). Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору.

Ураховувати істотність порушення важливо, оскільки протилежне тлумачення норм права може призвести до того, що управнена сторона договору, яка має відповідно до закону або договору право на відмову від нього або розірвання, може ним скористатися за найменший відступ від умов договору. Таке становище є неприпустимим, оскільки може порушити стабільність цивільного обороту і є надзвичайно несправедливим нехтуванням правовим принципом пропорційності між тяжкістю порушення договірних умов і відповідальністю, яка застосовується за таке порушення. Незастосування критерію істотності порушення позбавляє зобов`язану сторону договору можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує управнену сторону відмовлятися від договору (розривати його) за найменшого порушення.

Одним із факторів, що може братися до уваги під час оцінки істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання, є те, наскільки зобов`язана сторона, яка порушила договір, реально заінтересована у збереженні договору, а також те, чи не спричинить розірвання договору для неї значної шкоди.

Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19).

Отже, законодавство в питанні розірвання договору дбає не лише про інтереси управненої сторони, а й про інтереси зобов`язаної сторони, оскільки розірвання договору може завдати значних збитків стороні, яка допустила незначне порушення, тобто законодавець прагне досягти справедливого балансу між інтересами сторін договору.

Якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок часткової недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, то договір має бути розірваний на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом з питань регулювання відносин оренди земельних ділянок, встановлено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Стаття 32 Закону України «Про оренду землі» регулює порядок припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Так, згідно вказаної статті, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Систематична несплата земельного податку або орендної плати, з урахуванням положень ст. 141 Земельного кодексу України є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

Верховний Суд у складі Великої палати у своїй постанові від 20 листопада 2019 року зі справи №925/391/23 дійшов висновку, що правила про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України (систематична несплата орендної плати), та приписи частини другої статті 651 ЦК України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать, а навпаки доповнюють одні одних.

Підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є систематична, тобто неодноразова (два та більше випадки) повна несплата орендної плати у строки, визначені договором. Ця спеціальна норма у такому випадку є самостійною та достатньою і звертатися до загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби.

У разі якщо має місце сплата орендної плати у меншому розмірі, аніж визначено умовами договору оренди землі, тобто коли орендар допустив недоплату орендної плати й таке порушення умов договору є істотним, тоді застосуванню підлягає не спеціальна норма пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, а загальне правило частини другої статті 651 ЦК України.

У разі систематичної повної несплати орендної плати договір оренди землі підлягає розірванню на підставі п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, а в разі часткової несплати (недоплати) орендної плати на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що всупереч умовам договору оренди землі, відповідач з 30 вересня 2020 року по 31 липня 2023 року не сплачував орендну плату у встановленому договором розмірі та у визначені договором строки.

Тобто, відповідач систематично порушував умови договору щодо сплати орендних платежів.

Вищенаведене є достатньою та самостійною підставою для розірвання договору оренди в судовому порядку.

Оскільки матеріалами справи підтверджується істотне порушення відповідачем своїх зобов`язань, у зв`язку з несплатою орендної плати, суд дійшов висновку, що вимога позивача про розірвання договору оренди землі від №95 від 09 квітня 2019 року в судовому порядку є правомірною та обґрунтованою.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати договір оренди землі №95 від 09 квітня 2019 року, укладений між Шполянською міською радою об`єднаної територіальної громади та товариством з обмеженою відповідальністю «Діелсісі Агро».

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Діелсісі Агро», вул. Шевченка, 10, прим. 310, м. Дніпро, ідентифікаційний код 40305282 на користь Шполянською міською радою об`єднаної територіальної громади, вул. Лозуватська, 59, м. Шпола, Звенигородський район, Черкаська область, ідентифікаційний код 04061576 2 422 грн. 40 коп. судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 27 жовтня 2025 року.

Суддя А.В. Васянович