РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.10.2025Справа № 910/9696/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТСФ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮАІНДАСТРІ"

про стягнення 39908,34 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "АТСФ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮАІНДАСТРІ" про стягнення 39908,34 грн, з яких 35294,70 грн - заборгованість по сплаті штрафу, 997,14 грн - інфляційні втрати, 3297,40 грн - санкції, 319,10 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору про надання послуг митного брокера № ATSF-UA-250122 від 22.01.2025.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2025 вказану позовну заяву було залишено без руху.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 19.08.2025 вказану позовну заяву прийняв до розгляду, відкрив провадження у справі, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

25.08.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, до якого були долучені клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін та про витребування доказів.

03.09.2025 через засоби поштового зв`язку до відділу діловодства суду надійшла відповідь на відзив та заперечення на клопотання відповідача. Позивач просить суд відмовити у задоволенні клопотань відповідача (долучених до відзиву), мотивуючи це тим, що, на його переконання, виклик сторін не вплине на правильність вирішення спору та призведе до затягування процесу. Поряд з цим позивач зазначив, що вважає клопотання відповідача про витребування доказів необґрунтованим.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 12.09.2025 відмовив у задоволенні клопотань Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮАІНДАСТРІ" про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін (долучене до відзиву) та про витребування доказів (долучене до відзиву).

15.09.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

16.09.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

30.09.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про стягнення витрат на правову допомогу.

02.10.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшли заперечення клопотання позивача про розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно із ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Частиною 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача.

Між позивачем та відповідачем укладений договір про надання послуг митного брокера №ATSF-UA-250122 від 22.01.2025.

На виконання умов договору, 30.01.2025 ОСОБА_1 , агент з митного оформлення ТОВ "АТСФ", подала на митне оформлення товарів ТОВ "ЮАІНДАСТРІ" митну декларацію ІМ40ДЕ до відділу митного оформлення №3 митного посту "Тернопіль" Тернопільської митниці. Декларації було присвоєно реєстраційний №25UA18U0.

Декларацію було складено на основі документів, наданих замовником безпосередньо ОСОБА_1 та замовник попередньо погодив декларацію без зауважень щодо її змісту та вказаної у ній інформації.

10.02.2025 інспектором відділу управління боротьби з контрабандою та порушенням митних правил Тернопільської митниці було складено протокол про порушення ОСОБА_1 митних правил №0005/UA403000/2025, а саме: статті 485 Митного кодексу України.

Порушення митних правил полягало у заявлені ОСОБА_1 неправдивих відомостей про опис та код товару згідно УКТ ЗЕД у графах 31 (опис) та 33 (код згідно УКТ ЗЕД).

12.02.2025 між ОСОБА_1 та Тернопільською митницею укладено мирову угоду про припинення провадження у справі про порушення митних правил, за умовами якої ОСОБА_1 визнала факт порушення митних правил та зобов`язалася сплатити до державного бюджету штраф у сумі 35294,70 грн. Штраф у розмірі 35294,70 грн сплачений до державного бюджету на підтвердження чого позивач надав до матеріалів позовної заяви квитанцію до платіжної інструкції №14 від 05.03.2025.

Позивач стверджує, що відповідач допустив надання недостовірних відомостей про товар у митній декларації, не розкрив інформацію про класифікаційне рішення Київської митниці від 14.10.2024 видане ТОВ "ЮАІНДАСТРІ" по коду товару, а саме зміну коду УКТЗЕД з на та затвердив декларацію з неточними даними. Такі дії замовника призвели до порушення митних правил та на підставі пунктів 6.3 та 6.4 договору у позивача виникло право на відшкодування завданих йому збитків у сумі сплаченого посадовою особою позивача штрафу в розмірі 35294,70 грн.

Також на суму збитків позивач нарахував інфляційні втрати у сумі 997,14 грн, 3% річних у сумі 319,10 грн та нараховану на підставі п.6.6. договору пеню у сумі 3297,40 грн.

У відповіді на відзив позивач, зокрема, зазначив: рішення Тернопільської митниці від 05.02.2025, яке було скасоване судом, не спростовує факту порушення митних правил; агент з митного оформлення ТОВ "АТСФ" ОСОБА_1 , як посадова особа підприємства, яке порушило митні правила (позивача), є суб`єктом відповідальності за порушення митних правил; відповідач не надав повної та достовірної інформації, що істотно вплинуло на митне оформлення вантажу. Також позивач вказує, що до відповіді на відзив надає роздруківку з електронної пошти щодо листування з відповідачем на підтвердження доводів про те, що позивач надіслав підготовлену декларацію відповідачу, а останній її погодив (документ під назвою "направлені документи від ТОВ "ЮАІНДАСТРІ" 29.01.2025 в 12.03").

Позиція відповідача.

Відповідач у відзиві на позов проти позову заперечив, посилаючись на таке:

твердження позивача, що "замовник попередньо погодив декларацію без зауважень щодо її змісту та вказаній у ній інформації" не відповідає дійсності, оскільки ні договором, ні митним законодавством не передбачено обов`язок замовника погоджувати змісту інформації у митній декларації; працівники відповідача не мають спеціальних знань в галузі митної справи, а тому відповідач уклав договір з позивачем про надання послуг митного брокера; митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з використанням спеціального програмного забезпечення, яке у відповідача відсутнє;

ОСОБА_1. не є митним брокером, а докази того, що зазначена особа перебуває в трудових відносин з позивачем, до позовної заяви не надано;

- попереднє погодження замовником митної декларації відповідач не здійснював;

класифікаційне рішення КТ-ГФ-2024, на яке посилається позивач, прийняте Київською митницею у 2024 році, на аналогічний товар, тобто безпосередньо не стосується товару який був поданий до митного оформлення у 2025 році;

- протокол було складено на підставі рішення про визначення коду товару № КТ-UA-2025 від 05.02.2025, яким код УКТ ЗЕД товару змінено з 7308 90 98 00 на код УКТ ЗЕД 7326 90 98 90. У той же час, відповідач не погодився з рішенням про визначення коду товару № КТUA-2025 від 05.02.2025 та звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Тернопільської митниці про визначення коду товару № КТUA-2025 від 05.02.2025. Тернопільський окружний адміністративний суд рішенням від 17.06.2025 у справі №500/1120/25 визнав протиправним та скасував рішення Тернопільської митниці про визначення коду товару №КТ-UA-2025 від 05.02.2025. Оскільки рішення митного органу про визначення коду товару № КТ-UA-2025 від 05.02.2025 з іншим кодом товару УКТ ЗЕД, скасовано Тернопільським окружним адміністративним судом, висновок позивача про те, що відповідач надав недостовірні відомості є необґрунтованим

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

22.01.2025 між Товариство з обмеженою відповідальністю "АТСФ" (позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮАІНДАСТРІ" (відповідач, виконавець) укладений договір про надання послуг митного брокера №ATSF-UA-250122 (надалі - договір).

Предметом цього договору є здійснення виконавцем від імені, за дорученням і за рахунок замовника дій, пов`язаних з декларування товарів і транспортних засобів та митним оформленням вантажів замовника, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до порядку, встановленого Митним Кодексом України (п. 1.1. договору).

Види робіт, об`єми, терміни виконання та вартість робіт узгоджується сторонами під час прийняття виконавцем до виконання доручення-заявки замовника (п.1.3. договору).

До обов`язків виконавця, серед іншого, належить: за дорученням і за рахунок замовника здійснювати всі необхідні дії з митного оформлення вантажів замовника (п. 2.1.1 договору); представляти інтереси замовника в митних органах України, надавати інформацію та консультацію замовнику щодо вимог митного законодавства України відносно товарів, які є об`єктом даного договору (п.2.1.2 договору); здійснювати митне оформлення товарів у повному обсязі і за мінімально можливі строки, у відповідності з діючим законодавством України, на основі замовлення, документів та інформації, наданих замовником (п.2.1.3 договору).

Пунктом 2.1.7. договору передбачено, що виконавець має право відмовити замовнику у виконанні доручення по митному оформленню у випадку, коли є підстави вважати, що документи, надані замовником, містять заздалегідь неправдиві відомості або мають протиправний характер, чи будуть протирічити встановленому порядку; якщо замовник не подає необхідні для оформлення документи, відмовляється пред`явити митним органам товари і транспортні засоби, ухиляється від сплати митних платежів, не здійснює своєчасний розрахунок з виконавцем.

У пп. 2.2.1. п.2.2. договору визначено, що замовник зобов`язаний завчасно надавати виконавцю доручення-заявку кожного надходження товарів та всі документи встановленої форми, які необхідні для безперешкодного пропуску вантажу через митний кордон України і подальшого митно-брокерського обслуговування. В разі необхідності, надавати пояснення щодо предмету митного оформлення, опис товарів та іншу необхідну інформацію.

Згідно із пп.2.2.5 п.2.2. договору замовник зобов`язаний забезпечувати виконавцю доступ до товарів, що підлягають декларуванню та митному оформленню, у випадку необхідності митного огляду.

У пункті 6.3. договору сторони погодили, що замовник несе відповідальність за достовірність даних, зазначених ним в заявцідорученні та в документах, що додаються до неї.

Відповідно до п.6.4. договору у разі застосування до виконавця або до його посадових осіб фінансових санкцій, штрафів, інших видів фінансової відповідальності, передбачених Митним кодексом України та іншими нормативними актами України, у зв`язку з наданням замовником неповної та/або недостовірної інформації та документів, здійснення інших порушень з боку замовника, а також у зв`язку з несвоєчасним наданням замовником необхідних для митного оформлення документів та інформації, замовник несе відповідальність перед виконавцем у вигляді штрафу у розмірі суми, що дорівнює сумі фінансової санкції застосованої до виконавця, або суми штрафу, накладеного на декларантапрацівника виконавця, або сум інших видів фінансової відповідальності, застосованих до виконавця або його працівників за даним випадком. Аналогічно, у разі застосування фінансових санкцій до Замовника зі сторони третіх осіб по вині виконавця, останній несе відповідальність в розмірі суми, що дорівнює фінансовим санкціям.

Виконавець не несе відповідальність, якщо в наслідок проведення камеральної перевірки (аудиту митних операцій), після завершення митного оформлення, відбулося коригування митним чи іншим контролюючим органом коду УКТЗЕД/ інші коригування, що несуть за собою збільшення митних платежів, якщо вся інформація в процесі митного оформлення була подана вірно та узгоджена із замовником. Доплату митних платежів в такому випадку та оплату можливих штрафних санкцій, або компенсацію таких штрафних санкцій, що були застосовані на декларанта, здійснює замовник. (п.6.5 договору).

У п.6.6 договору передбачено, що за несвоєчасну оплату замовником послуг виконавця та/або несвоєчасному відшкодуванні сум митних платежів, в разі відсутності попередньої письмової домовленості про перенесення строку платежу, Замовник виплачує виконавцю пеню (штраф) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми заборгованості.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору, 30.01.2025 агент з митного оформлення ТОВ "АТСФ" - ОСОБА_1 , подала в митне оформлення товарів ТОВ "ЮАІНДАСТРІ" митну декларацію ІМ40ДЕ до відділу митного оформлення №3 митного посту "Тернопіль" Тернопільської митниці. Митній декларації присвоєно реєстраційний №25UA18U0.

10.02.2025 інспектором відділу управління боротьби з контрабандою та порушенням митних правил Тернопільської митниці було складено протокол про порушення ОСОБА_1. митних правил №0005/UA403000/2025, передбачених статтею 485 Митного кодексу України.

У протоколі зазначено, що "30.01.2025 агентом з митного оформлення Копичинською І.С., у графі 31 митної декларації заявлено наступний опис товарів: "Металоконструкції зварні (решітки), марка сталі ASTM A36: Serrated Steel Grating 2000x1000mm, Hot galvanized 275 шт. (гарячеоцинкована сталева решітка, рифлена, тип торця закритий; розмір листа 2000х1000 мм; розмір несучої полоси 40х3 мм; довжина несучої полоси 2000 мм; діаметр прутка, що з`єднує несучі полоси 5 мм; розмір комірки 34х38 мм; крок опорної планки 34 мм; крок поперечини 38 мм; тип поперечини 5х5 мм; кручена планка довжиною 1000 мм; покриття не менше 60 мікрон.); Serrated Steel Grating 1000x750 mm, Hot galvanized 150 шт. (гарячеоцинкована сталева решітка, рифлена, 1000х750 мм., тип торця закритий; розмір листа 1000х750 мм; розмір несучої полоси 40х3 мм; довжина несучої полоси 1000 мм; діаметр прутка, що з`єднує несучі полоси 5 мм; розмір комірки 34х38 мм; крок опорної планки 34 мм; крок поперечини 38 мм; тип поперечини 5х5 мм; кручена планка довжиною 750 мм; покриття не менше 60 мікрон.), призначені для власного виробництва як основа для настилу проїжджої частини конструкції мобільних і стаціонарних рамп. Для цивільного використання. Виробник: ANPING XINBOYUAN WIRE MESH PRO DUCTS CO.,LTD. Країна виробництва:CN.

За результатами опрацювання: фотокарток товару здійснених під час митного огляду, основних правил інтерпретації класифікації товарів 1-6, пояснень до товарних позицій: 7308, 7326 УКТЗЕД, а також зарахуванням попереднього рішення Київської митниці про визначення коду товару від 14.10.2024 №КТ-UA-2024 на ідентичний товар, підрозділом Тернопільської митниці винесено кваліфікаційне рішення від 05.02.2025 КТ-UA-2025, згідно якого змінено опис та код товарів згідно УКТЗЕД, а саме: "Вироби з чорних металів у вигляді металевих зварних решіток. Призначені для використання як основа настилу проїжджої частини конструкції мобільних та стаціонарних рамп: Serrated Steel Grating 2000x1000mm, Hot galvanized (гарячеоцинкована сталева решітка, рифлена, тип торця закритий; розмір листа 2000х1000 мм; розмір несучої полоси 40х3 мм; довжина несучої полоси 2000 мм; діаметр прутка, що з`єднує несучі полоси 5 мм; розмір комірки 34х38 мм; крок опорної планки 34 мм; крок поперечини 38 мм; тип поперечини 5х5 мм; кручена планка довжиною 1000 мм; покриття не менше 60 мікрон.) 275 шт.; Serrated Steel Grating 1000x750 mm, Hot galvanized (гарячеоцинкована сталева решітка, рифлена, 1000х750 мм., тип торця закритий; розмір листа 1000х750 мм; розмір несучої полоси 40х3 мм; довжина несучої полоси 1000 мм; діаметр прутка, що з`єднує несучі полоси 5 мм; розмір комірки 34х38 мм; крок опорної планки 34 мм; крок поперечини 38 мм; тип поперечини 5х5 мм; кручена планка довжиною 750 мм; покриття не менше 60 мікрон.) 150 шт.; Марка сталі: ASTM A36. Виробник: ANPING XINBOYUAN WIRE MESH PRO DUCTS CO.,LTD. Код згідно УКТЗЕД ."

В протоколі вказано, що агент з митного оформлення Копичинська І.С. з метою ухилення від сплати митних платежів в повному обсязі, заявила недостовірні відомості про товар у графах 31 (опис) та 33 (код згідно УКТ ЗЕД) митної декларації.

12.02.2025 між ОСОБА_1. та Тернопільською митницею укладено мирову угоду про припинення провадження у справі про порушення митних правил, за умовами якої ОСОБА_1 визнала факт порушення митних правил та зобов`язалася сплатити до державного бюджету штраф у сумі 35294,70 грн.

Штраф у розмірі 35294,70 грн сплачений до державного бюджету, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №14 від 05.03.2025.

Позивач стверджує, що відповідач надав йому недостовірну та не повну інформацію для митного оформлення товарів, у зв`язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮАІНДАСТРІ" зобов`язаний здійснити відшкодування суми 35294,70 грн, яка була сплачена позивачем як штраф за порушення митних правил.

На підставі ст.625 ЦК України на суму збитків позивач нарахував інфляційні втрати у сумі 997,14 грн та 3% річних у сумі 319,10 грн, а також на підставі п.6.6. договору нарахував пеню у сумі 3297,40 грн.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом вище, 22.01.2025 між позивачем та відповідачем укладений договір про надання послуг митного брокера №ATSF-UA-250122, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов`язання здійснити від імені, за дорученням і за рахунок позивача дії, пов`язані з декларування товарів і транспортних засобів та митним оформленням вантажів замовника, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до порядку, встановленого Митним Кодексом України.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів. Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно із ч.1,2 ст. 416 Митного кодексу України митний брокер - це підприємство, що надає послуги з декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний брокер провадить митну брокерську діяльність у будь-якому митному органі України.

Відповідно до ст. 318 Митного кодексу України, взаємовідносини митного брокера з особою, яку він представляє, визначаються відповідним договором.

Згідно з п. 3 Розділу ІІ Правил провадження митної брокерської діяльності та порядок контролю за її провадженням затверджених Наказом Міністерства фінансів України № 517 від 27.09.2021, відповідно до частини першої статті 417 Митного кодексу України, відносини митного брокера з особою, яку він представляє, визначаються відповідним договором. Для надання послуг з декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, договір укладається безпосередньо між митним брокером і декларантом або уповноваженою ним особою.

Відповідно до умов договору обов`язком замовника є, зокрема, надання виконавцю доручення-заявки кожного надходження товарів та всі документи встановленої форми, які необхідні для безперешкодного пропуску вантажу через митний кордон України і подальшого митно-брокерського обслуговування; в разі необхідності, надання пояснення щодо предмету митного оформлення, опис товарів та іншої необхідної інформації.

У свою чергу за змістом укладеного договору до обов`язків позивача, серед іншого, належить: за дорученням і за рахунок замовника здійснювати всі необхідні дії з митного оформлення вантажів замовника; представляти інтереси замовника в митних органах України, надавати інформацію та консультацію замовнику щодо вимог митного законодавства України відносно товарів, які є об`єктом даного договору; здійснювати митне оформлення товарів у повному обсязі і за мінімально можливі строки, у відповідності з діючим законодавством України, на основі замовлення, документів та інформації, наданих замовником.

Водночас, позивач має право відмовити замовнику у виконанні доручення по митному оформленню у випадку, зокрема, коли є підстави вважати, що документи, надані замовником, містять заздалегідь неправдиві відомості або мають протиправний характер, чи будуть протирічити встановленому порядку; якщо замовник не подає необхідні для оформлення документи.

З огляду на наведені вище положення договору, оскільки позивач приступив до виконання умов договору, подав до органу митного контролю митну декларацію та вчинив всі необхідні дії для здійснення процедури митного оформлення товарів, які ввозились відповідачем на територію України, то у позивача, як суб`єкта, що надає послуги з декларування товарів, на момент оформлення декларації, не виникло заперечень та зауважень до наданих відповідачем документів та відомостей.

Відповідно до ч.1,2 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Статтею 335 Митного кодексу України встановлено перелік документів та відомостей, необхідних для митного контролю.

Відповідно до ст.258 Митного кодексу України, під митною декларацією, заповненою у звичайному порядку, розуміється митна декларація, що містить обсяг відомостей (даних), достатній для завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у заявлений митний режим. Оформлення митним органом митної декларації, заповненої у звичайному порядку, є випуском товарів у заявлений митний режим.

Окрім того, ч.2 ст.266 Митного кодексу України визначено, що перед подачею митної декларації декларант має право з дозволу митного органу здійснювати фізичний огляд товарів з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах, брати проби та зразки товарів.

Таким чином, під час оформлення декларації, позивач мав право зокрема, здійснити фізичний огляд товарів з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначеного у замовленні, документів та інформації, наданих замовником.

Крім того, позивач не надав суду доказів того, що відповідач не надав переліку документів необхідних для здійснення митного оформлення, визначених у статтях 53, 335 Митного кодексу України. Доказів звернень позивача до відповідача про надання пояснень щодо предмету митного оформлення, опису товарів та інших необхідних документів та інформації, позивач також не надав.

Класифікаційне рішення КТ-ГФ-2024 від 14.10.2024, на яке посилається позивач, прийняте Київською митницею у 2024 році, на аналогічний товар, та відповідно не стосується спірного митного оформлення товару у 2025 році.

Також відповідач заперечив факт попереднього погодження замовником митної декларації. При цьому документ під назвою "направлені документи від ТОВ "ЮАІНДАСТРІ" 29.01.2025 в 12.03", наданий позивачем на підтвердження доводів про те, що позивач надіслав підготовлену декларацію відповідачу, а останній її погодив, не може вважатися належним доказом, оскільки вказаний документ не є роздруківкою з електронної пошти та створений шляхом комбінування (редагування/об`єднання) окремих фрагментів інформації, текстових елементів, а не сформований безпосередньо в електронній поштовій системі.

Як зазначалося вище, у подальшому, при перевірці правильності класифікації та кодування товарів, з урахуванням фактично встановлених відомостей під час проведення митного огляду товарів, уповноваженими особами Тернопільської митниці було прийнято рішення про визначення коду товару УКТ ЗЕД - (ставка мита 5 %), що є відмінним від коду УКТ ЗЕД визначеного особою яка подала митну декларацію, а саме: .

Отже, отримавши митну декларацію №25UA18U0, уповноважені особи Тернопільської митниці встановили, що агентом з митного оформлення ТОВ "АТСФ" - товариства, що здійснює митне оформлення товарів, які переміщуються через митний кордон України відповідачем, зазначено недостовірні відомості про товар у графах 31 (опис) та 33 (код згідно УКТ ЗЕД) митної декларації, тобто здійснено порушення митних правил, передбачене статтею 485 Митного кодексу України.

Відповідно до п.24 ч.1 ст.4 МК України, митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Пунктом 2 ч.6 ст.54 Митного кодексу України, передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За приписами ст.256 Митного кодексу України, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження. Рішення про відмову у митному оформленні приймається в межах строку, відведеного статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення.

Відповідно до статті 459 Митного кодексу України, адміністративна відповідальність за порушення митних правил встановлюється цим Кодексом. Суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств.

Статтею 485 Митного кодексу України визначено, що заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі від 50 до 150 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Зі змісту протоколу про порушення ОСОБА_1. митних правил №0005/UA403000/2025 вбачається, що порушення митних правил агентом з митного оформлення ТОВ "АТСФ" встановлено на підставі, зокрема, кваліфікаційного рішення від 05.02.2025 КТ-UA-2025.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮАІНДАСТРІ" звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Тернопільської митниці, у якій ТОВ"ЮАІНДАСТРІ" просило суд визнати протиправним і скасувати рішення про визначення коду товару № КТ-UA-2025 від 05.02.2025.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі № 500/1120/25 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮАІНДАСТРІ" задоволено визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської митниці про визначення коду товару №КТ-UA-2025 від 05.02.2025. Суд у вказаній адміністративній справі встановив, що товар відноситься до позиції Металоконструкції зварні (решітки), а Тернопільською митницею не доведено належними та допустимими доказами факт порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮАІНДАСТРІ" вимог чинного законодавства під час митного оформлення товару згідно із митною декларацією №25UА18U0.

Ухвалою від 09.09.2025 Восьмий апеляційний адміністративний суд повернув скаржнику апеляційну скаргу Тернопільської митниці на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року у справі №500/1120/25.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 по справі №910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Вказану правову позицію викладено у постанові від 03.07.2018 Великої палати Верховного Суду по справі №917/1345/17.

Отже, факт того, що товар відноситься до позиції Металоконструкції зварні (решітки) та Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮАІНДАСТРІ" не допустило порушення вимог законодавства під час митного оформлення товару згідно із митною декларацією №25UА18U0 встановлено рішенням Тернопільського окружного адміністративного.

Суд враховує, що позивач у позові визначає заборгованість по сплаті штрафу у сумі 35294,70 грн як збитки.

Так, згідно з частиною першою ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

За приписами частин 1,2 статті 22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Враховуючи вищезазначені положення законодавства, суд зазначає, що для застосування такого виду відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) порушення боржником зобов`язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв`язку між порушенням стороною зобов`язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов`язання. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Отже, відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 908/2261/17.

Натомість позивач не довів суд того, що відповідач в порушення умов договору про надання послуг митного брокера №ATSF-UA-250122 від 22.01.2025, надав митному брокеру недостовірні та/або неповні відомості про товар який підлягав митному оформленню, затвердив декларацію з неточними даними, як і не довів причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та понесенням позивачем збитків, у вигляді штрафу стягнення за порушення митних правил внаслідок проведення процедури митного оформлення товарів.

До того ж, правомірність зазначення в митній декларації №25UА18U0 коду товару встановлена адміністративним судом, а укладення мирової угоди агентом з митного оформлення ТОВ "АТСФ" та сплата штрафу за протоколом порушення митних правил, здійснені агентом самостійно, за власною ініціативою та розсудом. Такі дії не можуть бути підставою для покладення на відповідача відповідальності чи вважатися наслідком його поведінки.

Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування збитків у сумі сплаченого позивачем штрафу в розмірі 35294,70 грн. За таких обставин у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по сплаті штрафу у сумі 35294,70 грн, а також похідних позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 997,14 грн, 3% річних у сумі 319,10 грн та пені у сумі 3297,40 грн належить також відмовити.

Приписами ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

З огляду на викладене суд зазначає, що ним надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникли під час вирішення даного спору, а інші доводи сторін не спростовують висновків суду, зроблених у цій справі про необґрунтованість позовних вимог.

ВИСНОВКИ СУДУ

З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АТСФ" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮАІНДАСТРІ" заборгованості по сплаті штрафу у сумі 35294,70 грн, інфляційних втрат у сумі 997,14 грн, 3% річних у сумі 319,10 грн та пені у сумі 3297,40 грн.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно із ч.1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат та пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

30.09.2025 відповідач подав клопотання про стягнення витрат на правову допомогу у сумі та надав докази на підтвердження таких витрат.

Частиною 2 статті 126 ГПК України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу відповідач надав у матеріали справи копії: договору про надання правової допомоги №910/9696/25 від 20.08.2025; рахунку №093 від 21.08.2025; платіжної інструкції № 2853 від 22.08.2025; акту (звіту) від 25.08.2025 прийому наданих послуг до договору про надання правової допомоги №910/9696/25; рахунку №098 від 26.09.2025; платіжної інструкції №3024 від 30.09.2025, акту (звіту) від 26.09.2025 прийому наданих послуг до договору про надання правової допомоги №910/9696/25.

Згідно із наданими відповідачем документами, в процесі судового розгляду ним понесені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, а саме:

ознайомлення з матеріалами справи №910/9696/25 - 1 год. (2068,91 грн);

підготовка та подання до суду відзиву на позовну заяву по справі №910/9696/25, та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін - 2,5 год. (5172,28 грн);

підготовка та подання додаткових пояснень по справі №910/9696/25 - 1 год. (2068,91 грн).

Загальна сума судових витрат понесених відповідачем на професійну правничу допомогу адвоката становить 9310,10 грн.

Витрати на правову допомогу сплачені відповідачем у повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями № 2853 від 22.08.2025 та №3024 від 30.09.2025.

Виходячи з аналізу положень ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою (такий правовий висновок викладено в пункті 6.5 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (постанова Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18).

За приписами ч.6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач заперечив проти заявлених відповідачем витрат, посилаючись на таке:

у наданих відповідачем документах не конкретизовано щодо переліку процесуальних дій, їх обсягу, складності чи результату; відсутній графік витраченого часу з деталізованим описом юридичних дій та прямим зв`язком із предметом справи;

платіжні інструкції не містять відміток банку про виконання, на надано банківських виписок або електронних документів із КЕП банку;

відповідач не заявив про судові витрати у відзиві, а подані до клопотання матеріали не підтверджують дотримання порядку й строків, визначених ч.8 ст.129 ГПК України;

призначення платежу у платіжній інструкції № 2853 від 22.08.2025 містить перелік робіт, які не є пов`язаними із тим обсягом правничої допомоги, який заявлено до відшкодування;

підготовка відзиву за своєю природою включає обов`язкове опрацювання матеріалів справи;

сума витрат (9310,10 грн) складає понад 23% від ціни позову (39 908,34 грн) та враховуючи характер і складність справи, відсутність багатоетапних процесуальних дій чи обсягу підготовленої документації, витрати на правову допомогу є завищеними й не відповідають критеріям співмірності та розумності, визначеним ч.4 ст.126 та ч.5 ст.129 ГПК України.

У п.7.6. постанови від 20 квітня 2023 року у справі №917/527/18 Верховний Суд зазначив, що практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

У п.7.25 вищезазначеної постанови Верховний Суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, зазначив, що право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови палати для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.07.2021 року у справі 910/16803/19).

Водночас, оскільки в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша вимога ч.8 ст.129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Докази витрат на професійну правничу допомогу відповідач подав до ухвалення рішення у справі, а тому строки встановлені ч.8 ст.129 ГПК України відповідачем не порушені.

Щодо відсутності попереднього розрахунку, то суд зазначає таке.

Застосування відповідних положень ст.124 ГПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи, а також інших чинників. Зі змісту ч.2 ст.124 ГПК України очевидно вбачається те, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ГПК України.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.

З огляду на викладене відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №922/676/21, від 18.01.2022 у справі №910/2679/21, від 21.06.2022 у cправі №908/574/20.

Згідно з наявним в матеріалах справи клопотанням про розподіл витрат на правничу допомогу, відповідач надіслав копію цього клопотання та доданих до нього документів в електронний кабінет позивача.

02.10.2025 до суду від позивача надійшли письмові заперечення на клопотання про розподіл витрат на правову допомогу, в яких позивач заперечує проти задоволення цього клопотання по суті, тобто позивач обізнаний про наявність такого клопотання і скористався своїм правом на його спростування.

Отже, суд вважає, що неподання відповідачем попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат не позбавило позивача можливості підготуватися до спростування витрат, які вони вважають необґрунтованими, та довести неспівмірність таких витрат.

Таким чином, суд вважає, що в цьому випадку неподання ТОВ"ЮАІНДАСТРІ" попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат не порушило принципи змагальності та рівності та не завадило позивачу належним чином висловити свої міркування щодо їх необґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Також суд зазначає, що надані позивачем акти містять детальний опис робіт та вартість послуг, а в призначенні платежу у платіжних документах містяться реквізити первинних документів, за якими здійснено оплату та які надані відповідачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу (постанова КГС ВС від 11.08.2025 у справ №910/9025/24, від 06.08.2025 у справі № 909/459/24).

Згідно із ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Судом враховано, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст. 126, 129 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, нормами процесуального законодавства передбачені такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33-34; 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19.

Дослідивши надані позивачем докази, якими підтверджуються витрати на професійну правничу допомогу, суд враховує такі критерії визначення розміру витрат на правову допомогу: категорію справи, яка не є складною; розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін; той факт, що обсяг виконаної роботи під час розгляду справи не вимагав значних витрат часу та вмінь для формування правової позиції, відшукання доказів на підтвердження заперечень. Також суд враховує, що підготовка та подання до суду відзиву на позовну заяву включає в себе і з ознайомлення з матеріалами справи.

Водночас суд зазначає, що розмір гонорару за надання правової допомоги є фіксованим, а тому відсутня необхідність у цьому випадку наявності детального опису робіт, виконаних адвокатом. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 13.03.2024 по справі №910/15787/21. Також подання до суду підготовлених адвокатським об`єднанням (адвокатом) документів безпосередньо відповідачем-2 не нівелює факту надання останньому правової допомоги та понесених ним витрат на оплату наданої правової допомоги за договором №12/06 про надання правової допомоги від 12.06.2025.

Суд також враховує, що положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв; скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями ст. 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи, через призму критеріїв, встановлених частиною п`ятою статті 129 ГПК України, керуючись статтями 2, 123, 126, 129 ГПК України, враховуючи обсяг виконаних робіт, з урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, беручи до уваги наведенні вище критерії, суд дійшов висновку, що заявлені відповідачем до відшкодування витрати на правову допомогу є обґрунтованими у сумі 4655,05 грн.

За приписами ч.4 ст.129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи (у цьому випадку - витрати на правову допомогу) у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Отже, в силу приписів ч.4 ст.129 ГПК України, витрати відповідача на правову допомогу у сумі 4655,05 грн покладаються на позивача у справі.

За приписами ст.129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮАІНДАСТРІ" про стягнення витрат на правову допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТСФ" (49023, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Радистів, будинок 5А, офіс 402, ідентифікаційний код 35165092) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮАІНДАСТРІ" (04053, м. Київ, вул. СІЧОВИХ СТРІЛЬЦІВ, буд. 21, офіс 501, ідентифікаційний код 44121849) витрати на правову допомогу у сумі 4655,05 грн.

В іншій частині клопотання про стягнення витрат на правову допомогу - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 24.10.2025.

Суддя С.О. Турчин