УХВАЛА

м. Київ

22.10.2025Справа № 910/12002/20 (910/9051/25)
Суддя Господарського суду міста Києва Мандичев Д.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" про забезпечення позову

У справі №910/12002/24 (910/9051/25)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська,3/5, ідентифікаційний номер 33751526)

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інтегріті" (01103, м. Київ, вул. М.Бойчука,43, оф.5, ідентифікаційний номер 40888766);

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Істейт Плюс" (04112, м. Київ, вул. Оранжерейна,3, ідентифікаційний номер 45712588)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 49, оф.1)

про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування реєстраційних дій

в межах справи №910/12002/20

За заявою Приватного акціонерного товариства "F&C Realty" (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе,18-А, ідентифікаційний номер 23496142)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська,3/5, ідентифікаційний номер 33751526)

про банкрутство

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва знаходить справа №910/12002/20 за заявою Приватного акціонерного товариства "F&C Realty" про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті".

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інтегріті"; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Істейт Плюс" про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 14.03.2025 та скасування реєстраційних дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 19.09.2025. Задоволено заявлене у позовній заяві клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи. Залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверську Інессу Володимирівну (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 49, оф.1).

15.10.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" подало заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежтлі приміщення (в літ Б) загальною площею 498,6 кв.м., розташовані за адресою:м. Київ, вул. Володимирська,29, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії.

На обґрунтування поданої заяви позивач зазначив, що у останнього є реальні побоювання, що нежиле приміщення, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 29, яке є предметом оспорюваного правочину, може бути відчужене ТОВ «Істейт Плюс» третім особам або передане у користування на тривалий строк до того, як буде розглянуто позов ТОВ «Ініціатор-Ріелті» у даній справі. А це призведе до неможливості виконання рішення суду (в разі задоволення позову) та захистити відповідні права в межах одного судового провадження без нових звернень до суду. Також, позивачем зазначено, що ТОВ «Істейт Плюс» звернулось Господарського суду міста Києва з позовом до Адвокатського об`єднання «Фінанси та Кредит Лекс», про виселення з нежилих приміщень за адресою: м. Київ, вул.Володимирська, 29. Вказана позовна заява обгрунтована тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Істейт Плюс» є власником цих приміщень, а Адвокатське об`єднання «Фінанси та Кредит Лекс» як орендар, на думку, позивача «безоплатно користується нежилими приміщеннями без будь-яких правових підстав».

Як вважає ТОВ "Ініціатор-Ріелті", подання вказаного позову може свідчити про те, що ТОВ «Істейт Плюс» має намір відчужити або передати в довгострокове користування нежилі приміщення за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 29, які є предметом спірного договору купівлі- продажу.

Таким чином позивач просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на на нежилі приміщенння (в літ.Б) загальною площею 498,6 кв. м, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 29, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; заборони відповідачу ТОВ «ІСТЕЙТ ПЛЮС» () вчиняти дії щодо відчуження, володіння та користування нежилими приміщеннями (в літ.Б) загальною площею 498,6 кв. м, розташованими за адресою: м. Київ, вул.Володимирська, 29, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; заборони будь-яким особам (державним реєстраторам на нерухоме майно,нотаріусам та іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів) будь-яким органам (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), державним виконавцям, приватним виконавцям, здійснювати будь-які дії (в тому числі реєстраційні) щодо продажу, відчуження будь-яким іншим способом (в тому числі шляхом дарування, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, припинення будь-яких обтяжень, передачу в іпотеку тощо), будь-якого іншого обтяження, скасування записів, поновлення записів, відкриття розділів стосовно нежилих приміщень (в літ.Б) загальною пощею 498,6 кв. м, розташованих за адресою: м. Київ,вул.Володимирська,29, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

За приписами статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позов. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

У той же час, метою забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, щодо захисту яких пред`явлено позов, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів і ускладнень ефективного захисту або поновлення оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся у випадку задоволення позову.

Суд наголошує, що заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Вживаючи заходів забезпечення позову, суд також повинен урахувати баланс інтересів сторін та визначити, чи не обмежать такі заходи права та законні інтереси сторін на здійснення господарської діяльності.

Здійснюючи реалізацію таких гарантій, можливість забезпечення позову у даному випадку має бути піддана трискладовому тесту (Рішення ЄСПЛ від 01.06.2006 "Федоренко проти України") на визначення того чи було втручання законним у контексті національного законодавства; чи переслідувало таке втручання мету, спрямовану на задоволення інтересів суспільства та чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Так, посилаючись на ймовірну загрозу відчуження нерухомого майна, позивач не довів наявності правових підстав із посиланням на відповідні докази для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на таке майно та заборони вчиняти дії.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом із цим, подана позивачем заява ґрунтується на припущеннях щодо можливого ускладнення чи унеможливлення в майбутньому виконання судового рішення в даній справі. При цьому позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні статей 76, 77 ГПК України, із якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів щодо забезпечення позову, та які би свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

При цьому, системний аналіз висновків про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17, та положень частини 1 статті 136 і 137 ГПК України, дає підстави дійти до висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 ГПК України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими ГПК України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про вжиття заявлених заходів забезпечення позову в даній справі.

Крім того, суд наголошує заявнику на зловживанні останнім процесуальними правами.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2025 у же було відомвлено задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" про забезпечення позову.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 17.10.2025 була доставлено до електронного кабінету Товариста з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" 17.10.25 о 18 год. 4 хв., про що судом було отримано інформацію 18.10.2025 о 09 год. 22 хв.

Пунктом 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Таким чином, ухвала суду від 17.10.2025 була вручена позивачу 20.10.2025.

В той же день, коли ухвала суду від 17.10.2025 була вручена позивачу, останній сформував у системі "Електронний суд" через іншого представника ще одну заяву про забезпечення позову.

Порівнявши примірники заяв ТОВ "Ініціатор-Ріелті" про вжиття заходів забезпечення позову, подані в межах даної справи, судом виявлено, що вони є ідентичними за своїм змістом.

Мотивування обох заяв збігається дослівно.

Тобто обставини, якими заявник обґрунтовує свої заяви про забезпечення позову, правові підстави (норми господарського процесуального закону, що регулюють інститут забезпечення позову), захід забезпечення позову є ідентичними.

Керуючись статтями 140, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Ініціатор-Ріелті" про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені статтями 254-257 ГПК України.

Повну ухвалу складено: 22.10.2025.

Суддя Д.В. Мандичев