РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.10.2025Справа № 910/10114/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Державної наукової установи "Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РУС-21"

про стягнення 712 375, 11 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна наукова установа "Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого" (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РУС-21" (далі - відповідач) про стягнення 712 375, 11 грн, з яких: 613 112, 64 грн сума основного боргу, інфляційні витрати 22 196, 05 грн, 6 800, 09грн 3 % річних., пеня 70 266, 33 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначив, що відповідачем порушено умови Договору № 22-25-72 купівлі продажу від 07.04.2025 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/10114/25, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвалу Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі №910/10114/25 відповідач отримав 22.08.2025, що підтверджується повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову (відзив), або будь-які інші письмові заперечення чи пояснення по справі та/або заяви процесуального характеру.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

07.04.2025 року між Державною науковою установою "Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого" (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РУС-21" (далі - покупець) укладено Договір № 22-25-72 купівлі продажу (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах, встановлених цим Договором, продавець зобов`язується передати у власність покупцю горох 2024 року, у відповідності до Специфікації (далі товар), а покупець оплатити товар у строки, встановлені цим Договором.

Згідно п. 1.2. Договору повне найменування товару, його виробник, кількість, вартість зазначається у Специфікації (Додаток № 1 до Договору), що є невід`ємною частиною цього Договору.

Поставка товару здійснюється за рахунок покупця (п. 1.3 Договору).

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що загальна вартість товару становить 1 824 691, 68 грн. (один мільйон вісімсот двадцять чотири тисячі шістсот дев`яносто одна гривня 68 копійок), в тому числі ПДВ 304 115, 28 грн.

Відповідно до п. 2.2. Договору, оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування попередньої оплати у розмірі 100% на розрахунковий рахунок продавця протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати виставлення рахунку.

Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок продавця (п. 2.4 Договору).

Поставка товару здійснюється на умовах EXW (передано на складі продавця) (ІНКОТЕРМС, Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати, редакція 2010 року), склад продавця розташовано за адресою: 08654, Київська область, Білоцерківський район, смт. Дослідницьке, вул. Інженерна, 5 (п. 3.2 Договору).

Покупець і продавець проводять прийом передачу товару на складі продавця. Факт прийому передачі товару оформляється і підтверджується видатковою накладною, підписаною уповноваженими на це представниками сторін (п. 5.1 Договору).

Згідно з п. 5.2 Договору підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної підтверджує, що покупець отримав товар належної якості, кількості та номенклатури, передбаченими умовами цього Договору. Після підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної про отримання товару, претензії покупця щодо якості, кількості та номенклатури товару продавцем не приймаються та задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 6.2 Договору у разі прострочення покупцем оплати в порядку та на умовах визначених п. 2.1. цього Договору, продавець має право розірвати цей Договір, або вимагати від покупця сплатити пеню у розмірі 0,5 % від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення платежу.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2025, але у будь якому випадку до повного виконання своїх зобов`язань відповідно до умов цього Договору (п.9.1 Договору).

Додатком № 1 до Договору № 22-25-72 від 07.04.2025 сторони підписали Специфікацію

де узгодили, що товаром є Горох 2024 року, +/- 10% у кількості 161 420, 00 кг загальною вартістю 1 824 691, 68 грн. (один мільйон вісімсот двадцять чотири тисячі шістсот дев`яносто одна гривня 68 копійок).

Так, 07 квітня 2025 року позивачем було сформовано та виставлено відповідачу Рахунок на оплату № 107 на загальну суму 1 824 691, 68 грн.

Згідно виписки з рахунка за 11.04.2025 відповідачем було сплачено на користь позивача грошові кошти в сумі 502 274, 40 грн ( із призначенням платежу: Оплата за горох зг рах 107 від 07.04.2025р. у т.ч. ПДВ 20% - 83712.40 грн).

Згідно виписки з рахунка за 28.04.2025 відповідачем було сплачено на користь позивача грошові кошти в сумі 509 304, 64 грн (із призначенням платежу: Оплата за горох зг рах 107 від 07.04.2025р. у т.ч. ПДВ 20% - 84884.11 грн).

Згідно виписки з рахунка за 09.05.2025 відповідачем було сплачено на користь позивача грошові кошти в сумі 200 000, 00 грн (із призначенням платежу: Оплата за горох зг рах 107 від 07.04.2025р. у т.ч. ПДВ 20% - 3 3333, 33 грн).

Згідно видаткової накладної № 17 від 11.04.2025 продавець передав, а покупець отримав Горох 2024 року у кількості 53 320,00 кг на суму 602 729, 28 грн.

Згідно видаткової накладної № 18 від 14.04.2025 продавець передав, а покупець отримав Горох 2024 року у кількості 52 790, 00 кг на суму 596 738, 16 грн.

Згідно видаткової накладної № 19 від 17.04.2025 продавець передав, а покупець отримав Горох 2024 року у кількості 54 150, 00 кг на суму 612 111, 60 грн.

Загальна кількість товару складає 160 260, 00 кг на загальну суму 1 824 691,68 грн, що повністю відповідає погодженій кількості товару за Договором з урахуванням допустимого відхилення +/-10% (від 145 278,00 кг до 177 562,00 кг) згідно зі Специфікацією (Додаток № 1).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору № 22-25-72 купівлі продажу від 07.04.2025 не у повному обсязі оплатив поставлений позивачем за видатковими накладними № 17 від 11.04.2025, № 18 від 14.04.2025 та № 19 від 17.04.2025 товар, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 613 112, 64 грн

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 70 266, 33 грн пені, 6 800, 09 грн 3% річних та 22 196, 05 грн інфляційних втрат.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору № 22-25-72 купівлі продажу від 07.04.2025, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору № 22-25-72 купівлі продажу від 07.04.2025 позивач поставив відповідачу товар на суму 1 824 691, 68 грн, що підтверджується видатковими накладними №17 від 11.04.2025, № 18 від 14.04.2025 та № 19 від 17.04.2025, копії яких долучені позивачем до позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.2. Договору встановлено, що оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування попередньої оплати у розмірі 100% на розрахунковий рахунок продавця протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати виставлення рахунку.

Судом встановлено, що відповідач не у повному обсязі здійснив оплату товару, поставленого позивачем за видатковими накладними № 17 від 11.04.2025, № 18 від 14.04.2025 та № 19 від 17.04.2025, сплативши грошові кошти у сумі 1 211 579, 04 грн (відповідно до банківських виписок), у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 613 112, 64 грн.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано суду доказів оплати відповідачем товару на суму 613 112, 64 грн.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «РУС -21» за Договором № 22-25-72 купівлі продажу від 07.04.2025 у сумі 613 112, 64 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Державної наукової установи "Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "РУС-21" суми основного боргу у розмірі 613 112, 64 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 70 266, 33 грн пені, 6 800, 09 грн 3% річних та 22 196, 05 грн інфляційних втрат.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6.2 Договору у разі прострочення покупцем оплати в порядку та на умовах визначених п. 2.1. цього Договору, продавець має право розірвати цей Договір, або вимагати від покупця сплатити пеню у розмірі 0, 5 % від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок пені, викладений позивачем у позовній заяві, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки позивачем не правильно визначено початок періоду прострочення зобов`язання, з огляду на те, що п. 2.2 Договору встановлює обов`язок відповідача сплатити попередню оплату протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати виставлення рахунку (дата виставлення рахунку 07.04.2025 + 5 днів =12.04.2025, проте, 12.04.2025 є вихідним днем, який переноситься на перший робочий день 14.04.2025), а тому з 15.04.2025 відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання).

Крім того, при розрахунку пені позивачем не взято до уваги, що відповідачем 09.05.2025 було частково сплачену суму заборгованості та враховано день 09.05.2025 до загального строку прострочення зобов`язання.

За розрахунком суду позовні вимоги про стягненню з відповідача на користь позивача суми пені у розмірі 70 266, 33 підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 67 500, 56 грн.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 6 800, 09 грн 3% річних та 22 196, 05 грн інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про їх часткове задоволення, з огляду на допущення помилок у визначенні початку періоду прострочення грошового зобов`язання, у зв`язку з чим позовні вимоги Державної наукової установи "Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "РУС-21" 3 % річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню частково, а саме 3 % річних у розмірі 6 532, 31 грн та інфляційні втрати у розмірі 11 687, 02 грн.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Саме на позивачеві лежить процесуальний тягар доведення суду першої інстанції підстав, розміру, строку обчислення боргу шляхом надання суду деталізованого розрахунку усіх заявлених позивачем сум. Водночас, відповідач вправі надати відповідні заперечення щодо позовних вимог та здійснити контррозрахунок таких сум. Як розрахунок позивача, так і контррозрахунок відповідача повинні бути аргументованими, щоби суд, аналізуючи відповідні докази та аргументи учасників справи, виконував функцію здійснення правосуддя, а не змушений би був, в іншому випадку, виконувати обчислення, тобто здійснювати дії, покладені законом на учасників справи.

Аналогічна правова позиція викладені у постанові Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №910/1265/17.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

У зв`язку з наведеними обставинами суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державної наукової установи "Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого" до Товариства з обмеженою відповідальністю "РУС-21" про стягнення 712 375, 11 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РУС-21" (адреса: 01054, місто Київ, вул. Кониського Олександра, будинок 38, офіс 206; ) на користь Державної наукової установи "Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого" (адреса: 08654, Київська обл., Білоцерківський р-н, селище міського типу Дослідницьке (з), вул. Інженерна, будинок 5; ) 698 832, 53 грн, з яких: основний борг у розмірі 613 112 (шістсот тринадцять тисяч сто дванадцять) грн 64 коп, пеня у розмірі 67 500 (шістдесят сім тисяч п`ятсот) грн 56 коп, 3 % річних у розмірі 6 532 (шість тисяч п`ятсот тридцять дві) грн 31 коп, інфляційні втрати у розмірі 11 687 (одинадцять тисяч шістсот вісімдесят сім) грн 02 коп, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 385 (вісім тисяч триста вісімдесят п`ять) грн 99 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 31.10.2025.

Суддя М.Є. Літвінова