ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2025 Справа № 914/2093/25

Суддя Господарського суду Львівської області Гоменюк З.П., за участю секретаря судового засідання Тимцан Я.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОСС ТЛС», місто Харків, Харківська область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «САД АГРО ТРЕЙД», село Братковичі, Львівська область

про стягнення заборгованості у розмірі 118132,24 грн.

за участю представників:

від позивача: Балла В.В. (в режимі відеоконференції)

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОСС ТЛС» до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «САД АГРО ТРЕЙД» про стягнення заборгованості у розмірі 118 132,24 грн, з яких: 12 758,18 грн - 3% річних, 67 697,85 грн - інфляційні втрати та 37 676, 21 грн - пеня.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2025, справу № 914/2093/25 передано на розгляд судді Гоменюк З.П.

Ухвалою суду від 10.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження із датою підготовчого судового засідання 06.08.2025 о 15:00, визнавши явку представників сторін у судове засідання не обов`язковою.

24.07.2025 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 24.07.2025) від представника відповідача надійшов відзив (вх.№19741/25).

04.08.2025 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 01.08.2025) від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 05.08.2025 суд задовольнив заяву представника відповідача про участь у судовому засіданні у справі №914/2093/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

04.08.2025 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 02.08.2025) від представника позивача надійшла заява про збільшення або зменшення/збільшення розміру позовних вимог (вх.№ 3257/25).

У підготовчому засіданні 06.08.2025 оголошено перерву до 03.09.2025.

03.09.2025 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 15.10.2025.

У судовому засіданні 15.10.2025 судом було розпочато розгляд справи по суті, представник позивача виступив зі вступним словом, після чого суд перейшов до стадії дослідження доказів та обставин справи.

Ухвалою суду від 15.10.2025 розгляд справи по суті було відкладено на 22.10.2025.

У судовому засіданні 22.10.2025 представник позивача виступив із заключним словом в якому просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголосив скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення та повідомив про орієнтований час складення повного рішення.

ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН.

Аргументи позивача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач повідомляє про те, що 18 серпня 2023 року шляхом обміну сканованими копіями засобами електронної пошти, між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «САД АГРО ТРЕЙД» був укладений договір № 18.08.2023-6 перевезення вантажів (надалі Договір) (копія додається), відповідно до умов якого Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОСС ТЛС» зобов`язався на підставі заявок відповідача за плату здійснити перевезення та доставку автомобільним транспортом ввіреного для перевезення вантажу Товариством з обмеженою відповідальністю «САД АГРО ТРЕЙД», а відповідач зобов`язався сплатити плату за перевезення вантажу на умовах, передбачених Договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав умови договору та заявок щодо сплати послуг позивача з перевезення вантажу відповідача.

На підставі наведеного, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 118 132,24 грн - основної заборгованості, з яких: 12 758,18 грн - 3% річних, 67 697,85 грн - інфляційні втрати та 37 676,21 грн - пеня., а також судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422, 40 грн.

Окрім того, у заяві про збільшення або зменшення/збільшення розміру позовних вимог позивач просить збільшити розмір основної заборгованості до 122 916, 74 грн. за рахунок збільшення розміру інфляційних витрат до 72 482, 35 грн. Дану заяву обгрунтовував тим, що на момент подання позовної заяви ще не було встановлено індекс інфляції за червень 2025, відтак, він самостійно здійснив донарахування інфляційних втрат за порушення відповідачем його договірних грошових зобов`язань за червень 2025, що і виклав у вищезазначеній заяві.

Зважаючи на вищевикладене, позивач просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Аргументи відповідача.

24.07.2025 через систему «Електронний суд» (документ сформовано 24.07.2025) від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№19741/25), в якому останній зазначає про те, що витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені. Відсутність документального підтвердження таких витрат, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Крім того, представник відповідача звертає увагу суду на те, що акт прийому-передачі послуг від 04.07.2025 року не містить розрахунку суми адвокатських витрат.

Відтак ТОВ «САД АГРО ТРЕЙД» вважає, що розмір витрат на професійну правову допомогу у даній справі у розмірі 30 000,00 грн. є необгрунтованим та неспівмірним враховуючи:

- незначну складність справи;

- незначний обсяг матеріалів, що потребували вивченню адвокатом,

- кількість підготовлених ним процесуальних документів, а також те, що

- рішенням Господарського суду Львівської області від 15.01.2025 року у справі 914/1585/24, яке набрало законної сили встановлено наявність факту перевезення Товару та заборгованість, а у відповідності до приписів п.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом;

Додатково відповідач зазначає те, що додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 12.02.2025 року у цій же справі з Відповідача було стягнуто судові витрати на професійну правову допомогу частково у розмірі 30 000,00 грн.

Відтак, відповідач вважає, що заявлена до відшкодування Позивачем вартість правничої допомоги є безпідставною, та такою, що не підлягає задоволенню. Тому просить суд відмовити позивачу у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо основних позовних вимог відповідача заперечень не надав.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

18 серпня 2023 року шляхом обміну сканованими копіями засобами електронної пошти, між Товариством з обмеженою відповідальністю «КРОСС ТЛС» (Перевізник/Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «САД АГРО ТРЕЙД» (Замовник/Відповідач) був укладений договір № 18.08.2023-6 перевезення вантажів, відповідно до умов якого Перевізник (Позивач) зобов`язався на підставі заявок Замовника (Відповідач) за плату здійснити перевезення та доставку автомобільним транспортом ввіреного для перевезення вантажу Замовника, а Замовник зобов`язався сплатити плату за перевезення вантажу на умовах, передбачених Договором.

Так, 29 квітня 2024 року ТОВ «КРОСС ТЛС» отримало від ТОВ «САД АГРО ТРЕЙД» Заявку № 29 від 27.06.2022 р. (копія додається), в якій ТОВ «САД АГРО ТРЕЙД» просило здійснити перевезення 2-ма автомобільними транспортами (вантажопідйомністю по 24 т кожен) 48 т вантажу (сік яблучний концентрований наливом), належного ТОВ «САД АГРО ТРЕЙД» за маршрутом м. Городок, Львівська Україна Ноєнкірхен, Німеччина.

На виконання замовлення ТОВ «САД АГРО ТРЕЙД» по вищевказаній заявці, ТОВ «КРОСС ТЛС» 29.04.2024 було подано під завантаження транспортні засоби держ. номер НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , причіп НОМЕР_4 .

29.04.2024 р. подані під завантаження транспортні засоби були завантажені Відповідачем і Позивач приступив до перевезення вантажу згідно вищевказаної заявки.

06.05.2024 р. автомобіль НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_2 , а 07.05.2024 автомобіль НОМЕР_3 , причіп НОМЕР_4 з вантажем Відповідача прибули в місце призначення Dohler Neuenkirchen GmbH Dorfstrase 17, 21763 м. Ноєнкірхен, Німеччина.

08.05.2024 р. ТОВ «КРОСС ТЛС» отримало на електронну пошту від ТОВ «САД АГРО ТРЕЙД» заявку № 08/01 від 08.05.2024 р (копія додається), в якій ТОВ «САД АГРО ТРЕЙД» просило здійснити перевезення 2-ма автомобільними транспортами (вантажопідйомністю по 24 т кожен) 48 т вантажу (сік яблучний концентрований наливом), належного ТОВ «САД АГРО ТРЕЙД» доставленого в Ноєнкірхен, Німеччина назад за маршрутом Ноєнкірхен, Німеччина м. Городок, Львівська Україна, але не давали дозвіл на виїзд транспортним засобам через необхідність Відповідачем документи на повернення вантажу з Німеччини до України.

10.05.2024 р. о 16.40 год. ТОВ «КРОСС ТЛС» отримало на електронну пошту від ТОВ «САД АГРО ТРЕЙД» скановану копію угоди між Відповідачем та вантажоотримувачем Dohler Neuenkirchen GmbH від 09.05.2024 р. про повернення вантажу Відповідачу у зв`язку з відмовою Покупця прийняти вантаж через відсутність потреби в ньому, документи на вантаж для повернення вантажу та дозвіл на виїзд транспортним засобам.

Того ж дня, 10.05.2024 р. транспортні засоби держ. номер НОМЕР_1 , причіп НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , причіп НОМЕР_4 виїхали з Ноєнкірхену, Німеччина.

16.05.2024 р. транспортні засоби в`їхали на територію України і 17.05.2024 р. прибули на митний термінал в м. Городок Львівської області для розмитнення Відповідачем вантажу.

20.05.2024 р. Відповідачем було розвантажено транспортні засоби в місці призначення.

Відтак, судом встановлено, що ТОВ «КРОСС ТЛС» було виконано обов`язки з перевезення вантажу ТОВ «САД АГРО ТРЕЙД» на підставі заявок ТОВ «САД АГРО ТРЕЙД» в повному обсязі і відповідно до умов Договору, а тому надані послуги підлягали оплаті.

Проте, в порушення умов договору та заявок, Відповідачем не були сплачені надані ТОВ «КРОСС ТЛС» послуги з перевезення вантажу Відповідача на загальну суму 530 365,06 грн., у зв`язку з чим Позивач змушений був звертатись до суду з позовом про стягнення з Відповідача заборгованості за надані послуги.

Всі вищевказані факти були встановлені Господарським судом Львівської області під час розгляду судової справи № 914/1585/24 за позовом ТОВ «КРОСС ТЛС» до ТОВ «САД АГРО ТРЕЙД» про стягнення заборгованості та штрафу.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.01.2025 р. у справі № 914/1585/24 позовні вимоги ТОВ «КРОСС ТЛС» до ТОВ «САД АГРО ТРЕЙД» про стягнення заборгованості за надані послуги, яке залишене без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 14.05.2025 р. у даній справі, задоволені в повному обсязі, стягнуто з ТОВ «САД АГРО ТРЕЙД» на користь ТОВ «КРОСС ТЛС» 530 365,06 грн заборгованості, а також 3 651,69 грн - 3% річних, 11 668,03 грн - інфляційних втрат, 15 838,51 грн пені - за період з 12.06.2024 по 03.09.2024.

23.06.2025 Приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Петрусем Ігорем Богдановичем в порядку примусового виконання рішення Господарського суду Львівської області від 15.01.2025 р. у справі № 914/1585/24 було стягнуто з Відповідача грошові кошти, в т.ч. і 530 365,06 грн заборгованості за надані послуги з перевезення за договором перевезення вантажів №18.08.2023-6 від 18.06.2023 та того ж дня вказані кошти були перераховані на користь ТОВ «КРОСС ТЛС».

Тобто, фактичне погашення заборгованості Відповідача в розмірі 530 365,06 грн заборгованості за надані послуги з перевезення за договором перевезення вантажів №18.08.2023-6 від 18.06.2023 на користь ТОВ «КРОСС ТЛС» відбулось 23.06.2025.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України: «Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весаь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом»

Відповідно до с. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 5.13 договору за порушення строків оплати послуг перевізника замовник сплачує пеню в розмірі облікової ставки НБУ від розміру заборгованості за кожен день прострочення.

Отже, за порушення зобов`язань щодо строків оплати послуг відповідачеві нараховано за період з 04.09.2024 до 23.06.2025: 12 758, 18 грн. 3 % річних, 72 482, 35 грн. інфляційні втрати, 37 676, 21 грн. пені.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України: « 1. Якщо у зобов`язанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін)»

Згідно ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона(перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною(відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу(одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату»

В частині 1 ст. 612 Цивільного кодексу України зазначається: «Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом»

Враховуючи наведене, у зв`язку з наявною заборгованістю відповідача, підтверджену рішенням Господарського суду Львівської області від 15.01.2025 у справі № 914/1585/24, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області з даним позовом та просить стягнути з відповідача 122 916,74 грн., з яких: 12 758, 18 грн. - 3% річних. 72 482, 35 грн. - інфляційні втрати, 37 676, 21 грн. пені, а також судові витрати зі сплати судового збору та професійну правничу допомогу.

ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 633 Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Відповідно до ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін).

Як було встановлено судом, між сторонами виникли договірні відносини з перевезення вантажу.

Так, рішенням Господарського суду Львівської області від 15.01.2025 у справі № 914/1585/24 позовні вимоги ТОВ «КРОСС ТЛС» до ТОВ «САД АГРО ТРЕЙД» про стягнення заборгованості за надані послуги, яке залишене без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 14.05.2025 у даній справі було задоволено в повному обсязі, стягнуто з ТОВ «САД АГРО ТРЕЙД» на користь ТОВ «КРОСС ТЛС» серед іншого 530 365,06 грн заборгованості за надані послуги з перевезення за договором перевезення вантажів №18.08.2023-6 від 18.06.2023, а також 3 651,69 грн - 3% річних, 11 668,03 грн - інфляційні втрати, 15 838,51 грн пеня за період з 12.06.2024 по 03.09.2024.

В той же час, фактичне погашення заборгованості відповідача відбулось після стягнення приватним виконавцем у порядку примусового виконання рішення Господарського суду Львівської області від 15.01.2025 у справі 914/1585/24, тобто 23.06.2025, що підтверджується платіжною інструкцією № 385 та 386 від 23.06.2025.

Відтак, 23.06.2025 є фактично днем погашення заборгованості та додаткових нарахувань відповідачем перед позивачем за період з 12.06.2024 по 03.09.2024 (що охоплювалося рішенням у справі № 914/1585/24).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019р. у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019р. у справі №915/880/18, від 26.09.2019р. у справі №912/48/19, від 18.09.2019р. у справі №908/1379/17).

Вимагати сплату суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019р. у справі №905/600/18).

Визначене частиною другою статті 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначила та вказала, що відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися, як спосіб отримання кредитором доходів.

Таким чином, суд констатує, що у відповідача продовжувало існувати присуджене рішенням Господарського суду Львівської області від 15.01.2025 у справі № 914/1585/24 невиконане грошове зобов`язання перед позивачем з 04.09.2024 по 23.06.2025 (по дату фактичного погашення), а тому за вказаний період позивач має право нараховувати відповідачу 3% річних та інфляційні втрати відповідно до ст. 625 ЦК України.

Правовий аналіз положень ст. 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

З огляду на наведене за спірний період прострочення з 04.09.2024 по 23.06.2025 з відповідача підлягає до стягнення 12 714,59 грн. 3% річних та 72 482,35 грн. - інфляційних втрат за порушення строків виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 5.13 договору за порушення строків оплати послуг перевізника замовник сплачує пеню в розмірі облікової ставки НБУ від розміру заборгованості за кожен день прострочення.

Зокрема, як було встановлено рішенням Господарського суду Львівської області від 15.01.2025 у справі № 914/1585/24 з відповідача підлягає до стягнення пеня у розмірі 15 838,51 грн за період з 12.06.2024 по 03.09.2024.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, оскільки початок нарахування пені за прострочення грошового зобов`язання було визначено судом у справі №914/1585/24 з 12.06.2024, то з урахуванням вищенаведеної норми, останнім днем шестимісячного строку нарахування пені буде 12.12.2024.

Перевіривши розрахунок пені, суд констатує його правильність та обгрунтованість, а тому у цій частині позов також підлягає до задоволення у заявленому розмірі, а саме в сумі 37 676,21 грн.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування, необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем, а тому підлягають до задоволення у розмірі 122 916, 74 грн., з яких: 12 758, 18 грн. 3% річних, 72 482, 35 грн. втрат від інфляції, а також 37 676, 21 грн. пені.

Судові витрати.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем у позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, відповідно до якого розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 30000,00 грн.

Відповідно до частини 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Судом встановлено, що 24.06.2025 р. між Адвокатом Баллою В. В. та Товариством з обмеженою відповідальністю «КРОСС ТЛС» укладено договір про надання правової допомоги, предметом якого є надання адвокатом професійної правової допомоги клієнту усіма законними методами та способами у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів.

У п. 3.1 договору передбачено, що враховуючи складність справи за надання правової допомоги за цим договором клієнт сплачує адвокату гонорар, що визначається на основі фіксованої суми в розмірі 30 000 грн. Сума гонорару, вказана в цьому пункті договору, є фіксованою та не залежить від обсягу послуг, проведеної роботи, кількості судових засідань/судових інстанцій, які розглядатимуть справу, обсягу послуг і роботи в органах виконавчої служби, правоохоронних органах витраченого Адвокатом часу тощо.

Відповідно до Акту прийому- передачі послуг від 04.07.2025 р. адвокат зазначає перелік наданих Клієнту послуг, зокрема, підготовка позову, всіх необхідних процесуальних документів та копій документів, здійснення розрахунку 3 % річних, інфляційних втрат та пені за порушення виконання ТОВ «САД АГРО ТРЕЙД» грошових зобов`язань за договором, подання позову та всіх необхідних процесуальних документів до суду, здійснення представництва інтересів клієнта під час судового розгляду справи тощо.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Разом з тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не заявляв клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до сталої практики Верховного Суду (постанова КГС ВС від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18), у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 10.10.2019 у справі № 909/116/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, додаткова ухвала ВС від 21.07.2020 справі №915/1654/19, постанова ВП ВС від 07.07.2021 у справі №910/12876/19, постанова ВС від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).

Пунктом 3.2. рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

За змістом положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справі "Баришевський проти України", "Двойних проти України", заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Зазначені висновки узгоджуються із висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 550/936/18, від 04.06.2019 у справі № 901/350/18 та додатковій постанові у зазначеній справі від 12.09.2019, а також у постановах Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 26.05.2020 у справі № 908/299/18.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене у частині четвертій статті 129 ГПК України. Разом з тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" ("Iatridis v. Greece", заява N 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" ("Pakdemirli v. Turkey", заява N 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

Водночас, як вказано у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.01.2023 у справі №910/7032/17, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проаналізувавши договір про надання правової(правничої) допомоги від 24.06.2025 р. та акт прийому-передачі послуг від 04.07.2025 р., які адвокат додає до позовної заяви в підтвердження та обгрунтування наданих ним послуг та його участь у судових засіданнях у Господарському суді Львівської області у справі № 914/2093/25, суд вважає, що 7 годин (15 000,00 грн) є тим достатньо обґрунтованим часом, який необхідний для виконання такої роботи.

Таким чином враховуючи наведене, зважаючи на критерії реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, беручи до уваги категорію та складність справи, а також те, що справа зі схожим предметом, де фактично було встановлено наявність факту заборгованості внаслідок порушення стороною відповідача зобов`язань перед позивачем уже розглядалась судом, суд вважає, що достатньо обґрунтованим розміром витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача є 15 000,00 грн. Зазначений розмір відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг та їх розумної необхідності.

Судові витрати щодо сплати судового збору

Як передбачено п. 2 ч. 5 ст.238 Господарського процесуального кодексу України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі- застосовуються коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюється ставка судового збору у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки розмір 1,5 відсотка ціни позову, зазначеної у заяві про збільшення позовних вимог (1843, 09 грн.) є менший ніж мінімальна ставка судового збору (3 028 грн.), то застосовуємо останню.

Відтак, із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження розміру ставки судового збору отримуємо суму 2 422, 40 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за звернення до Господарського суду Львівської області із позовною заявою сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №3257 від 24.06.2025 року.

Оскільки судовий збір розраховується пропорційно заявленим позовним вимогам, то його сума становить 2 422, 40 грн.

З огляду на те, що судом позовні вимоги задоволено частково, з відповідачів підлягає до стягнення 2 422, 40 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 43, 46, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 120, 122, 123, 129, ч. 9 ст. 165, ч.2 ст. 178, ст.ст. 236-241, 242, 252, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «САД АГРО ТРЕЙД» (81524, Львівська область, с. Братковичі, вул. Шкільна, 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОСС ТЛС» (61001, Харківська обл., м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 112, офіс 1, ) 122 916, 74 грн., з яких: 12 758, 18 грн. 3% річних, 72 482, 35 грн. втрат від інфляції, а також 37 676, 21 грн. пені, за період з 04.09.2024 по 11.12.2024.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «САД АГРО ТРЕЙД» (81524, Львівська область, с. Братковичі, вул. Шкільна, 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОСС ТЛС» (61001, Харківська обл., м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 112, офіс 1, ) судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 15 000 грн.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «САД АГРО ТРЕЙД» (81524, Львівська область, с. Братковичі, вул. Шкільна, 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОСС ТЛС» (61001, Харківська обл., м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 112, офіс 1, ) сплачений позивачем судовий збір у розмірі - 2 422, 40 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане 29.10.2025.

Суддя Гоменюк З.П.