ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2025 р. Справа№ 911/2369/20 (911/694/25)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Сотнікова С.В.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання Басараби К.Ю.

представники учасників провадження у справі в судове засідання не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" на рішення Господарського суду Київської області від 15.07.2025

у справі №911/2369/20(911/694/25) (суддя Янюк О.С.)

за позовом ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Мале впроваджувальне підприємство "Релос" Іванкова Володимира Миколайовича

до Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"

про стягнення грошових коштів

у межах справи №911/2369/20

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Мале впроваджувальне підприємство "Релос"

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 15.07.2025 у справі №911/2369/20(911/694/25) позов задоволено частково, присуджено до стягнення з АТ КБ "Приватбанк" на користь ТОВ "Мале впроваджувальне підприємство "Релос" 209 092,74 грн. за договором банківського обслуговування №б/н від 17.12.2013 року, 731 928,85 грн. за договором лізингу №K5CVFLOWWTDEB від 02.03.2018 та 11 292,26 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, АТ КБ "Приватбанк" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 15.07.2025 року у справі №911/2369/20(911/694/25) та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Витягом з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 23.07.2025 року вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Коробенко Г.П., Кравчук Г.А.

Ухвалою суду від 24.07.2025 року відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження апеляційною скаргою АТ КБ "Приватбанк" на рішення Господарського суду Київської області від 15.07.2025 у справі №911/2369/20(911/694/25), повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/2369/20 (911/694/25).

06.08.2025 супровідним листом Господарського суду Київської області №02-04/911/2369/20(911/694/25) від 05.08.2025 року витребувані матеріали даної справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Слід зазначити, що головуючий суддя Остапенко О.М. з 28.07.2025 року по 29.08.2025 року перебував у відпустці, а тому фактично справу передано головуючому судді 01.09.2025 року.

У зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г.А. у відпустці витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2025 року для розгляду справи №911/2369/20(911/694/25) сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М.,судді: Отрюх Б.В., Коробенко Г.П.

Ухвалою суду від 08.09.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ "Приватбанк" на рішення Господарського суду Київської області від 15.07.2025 року у справі №911/2369/20(911/694/25), встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 09.10.2025 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У поданому суду відзиві на апеляційну скаргу ліквідатор ТОВ "Мале впроваджувальне підприємство "Релос" Іванков В.В. просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

У зв`язку з перебуванням судді Коробенка Г.П. у відпустці витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2025 року для розгляду справи №911/2369/20(911/694/25) сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Отрюх Б.В., Сотніков С.В.

Ухвалою суду від 07.10.2025 року вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження справу №911/2369/20(911/694/25) за апеляційною скаргою АТ Комерційного банку "Приватбанк" на рішення Господарського суду Київської області від 15.07.2025 року.

Позивач в судове засідання 09.10.2025 року не з`явився, подавши до його початку клопотання про розгляд справи без його участі.

Представники відповідача в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

09.10.2025 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції від 15.07.2025 року у даній справі - залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа №911/2369/20 про банкрутство ТОВ "Мале впроваджувальне підприємство "Релос", провадження у якій відкрито ухвалою суду від 19.10.2020 року.

Постановою Господарського суду Київської області від 15.07.2021 року ТОВ "Мале впроваджувальне підприємство "Релос" визнано банкрутом та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Іванкова В.М.

У лютому 2025 року ліквідатор ТОВ "Мале впроваджувальне підприємство "Релос" Іванков В.М. звернувся до господарського суду Київської області з позовною заявою до АТ КБ "Приватбанк" про стягнення боргу за договором банківського обслуговування від 17.12.2013 року у сумі 209 092,74 грн. та за договором лізингу №K5CVFLOWWTDEB від 02.03.2018 у сумі 849 673,77 грн.

За твердженням позивача, вказані грошові кошти у сумі 1 058 766,51 грн. перераховані ТОВ "МВП "Релос" на користь АТ КБ "Приватбанк" на виконання укладених між сторонами договорів супереч мораторію на задоволення вимог кредиторів, установленого ухвалою суду від 19.10.2020 року та ст. 41 КУзПБ, а тому указана сума грошових коштів підлягає поверненню ТОВ "МВП "Релос".

За наслідками розгляду заявлених позовних вимог рішенням Господарського суду Київської області від 15.07.2025 року у справі №911/2369/20(911/694/25) позов задоволено частково, присуджено до стягнення з АТ КБ "Приватбанк" на користь ТОВ "Мале впроваджувальне підприємство "Релос" 209 092,74 грн. за договором банківського обслуговування №б/н від 17.12.2013 року, 731 928,85 грн. за договором лізингу №K5CVFLOWWTDEB від 02.03.2018 та 11 292,26 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Прийняте судове рішення місцевого господарського суду мотивоване обґрунтованістю позовних вимог та їх доведеністю належними доказами.

АТ КБ "Приватбанк" з даним рішенням місцевого господарського суду не погоджується та в поданій апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Викладені в апеляційній скарзі доводи скаржника у якості підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення фактично ідентичні доводам поданому суду першої інстанції відзиву на позовну заяву.

Скаржник не заперечує, що після відкриття провадження у справі про банкрутство банком отримані погашення за зобов`язаннями боржника, а саме: за договором банківського обслуговування від 17.12.2013 року у розмірі 197372,82 грн. - тіло кредиту, 2 638,06 грн. - відсотки, 9 081,86 грн. - комісія та за договором лізингу № K5CVFLOWWTDEB від 02.03.2018 року у розмірі 849673,77 грн.

При цьому, банк зазначає, що не здійснював одностороннє розірвання Договору лізингу і після 19.10.2020 відповідач продовжував користуватись предметом лізингу. Відтак, лізингові платежі, здійснені у період з 19.10.2020 по 15.07.2021 мали характер поточних, на які не розповсюджується дія мораторію на задоволення вимог кредиторів. Ураховуючи відсутність заборгованості за Договором лізингу, його предмет належить боржнику та може бути реалізований в рамках ліквідаційної процедури.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність ухвалення вказаного рішення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для скасування такого рішення з огляду на наступне.

Як встановлено судом, ухвалою суду від 19.10.2020 року, зокрема, відкрито провадження у справі №911/2369/20 про банкрутство ТОВ "МВП "Релос", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 41 КУзПБ, введено процедуру розпорядження майном та вирішено інші процесуальні питання у справі.

За результатами попереднього засідання ухвалою суду від 06.05.2021 року у справі №911/2369/20 визначено, що розмір усіх кредиторських вимог, пред`явлених до ТОВ "МВП "Релос" становить 4 787 829,67 грн. та складається із кредиторських вимог:

- ТОВ "Нафтаукртранс" у загальному розмірі 3 281 563,06 грн., з яких: 21020,00 грн. - судовий збір, 2 062 558,55 грн. - основна сума заборгованості, 1197984,51 грн. - штрафні (фінансові) санкції, визнаних ухвалою суду від 19.10.2020 у справі 911/2369/20;

- ПП "Юс-Агро" у загальному розмірі 263 495,26 грн., з яких: 4 204,00 грн. - судовий збір; 259 291,26 грн. - основне зобов`язання;

- АТ КБ "Приватбанк" у загальному розмірі 244 956,86 грн., з яких: 4204,00грн. - судовий збір; 240 752,86 грн. - основне зобов`язання;

- ТОВ "Інтер глобал плюс" у загальному розмірі 136 445,59 грн., з яких: 4204,00 грн. - судовий збір; 132 241,59 грн. - основне зобов`язання;

- АТ "Комерційний банк "Глобус" у загальному розмірі 861 368,90 грн., з яких: 4 204,00 грн. - судовий збір; 816 251,97 грн. - основне зобов`язання; 40912,93 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Постановою суду від 15.07.2021 у справі №911/2369/20, зокрема: визнано ТОВ "МВП "Релос" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців; призначено ліквідатором ТОВ "МВП "Релос" арбітражного керуючого Іванкова В.М., вирішено інші процесуальні питання у справі.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, під час розгляду кредиторських вимог АТ КБ "Приватбанк" у попередньому засіданні судом установлено, що 17.12.2013 ТОВ "МВП "Релос" в особі директора ОСОБА_1 підписано заяву АТ КБ "Приватбанк" про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, в якій зазначено, що підписавши цю заяву погоджується із умовами та правилами надання банківських послуг (знаходяться на сайті банка www.pb.ua), тарифами банка, які разом із цією заявою складають договір банківського обслуговування. Своїм підписом приєднується та зобов`язується виконувати умови, викладені в умовах та правилах надання банківських послуг, тарифах Приватбанка договору банківського обслуговування в цілому. Відносини між банком та клієнтом можуть вирішувати як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/погодженням по банківському обслуговуванню з клієнтом через web-сайт банка (www.pb.ua або через інший Інтернет -/SMS-ресурс, зазначений банком.

Цього ж дня, ТОВ "МВП "Релос" в особі директора ОСОБА_1 підписано заяву на відкриття поточного рахунка у АТ КБ "Приватбанк".

Як вірно установлено судом першої інстанції (ухвала від 06.05.2021 року у справі №911/2369/20) у боржника за вказаним договором виникла заборгованість у розмірі 197 372,82 грн.

Водночас, як зазначає ліквідатор у своїй заяві та зазначене підтверджується листом АТ КБ "Приватбанк" від 30.11.2023 і випискою по рахунку, після відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "МВП "Релос", останнім у період з 29.04.2021 по 19.05.2021 здійснювались платежі за вказаним договором у загальному розмірі 209 092,74 грн. (197 372,82 грн. - тіло кредиту, 2 638,06 грн. - відсотки та 9 081,86 грн. - комісія).

Крім того, судом також встановлено, що 02.03.2018 року між ТОВ "МВП "Релос" (лізингоодержувач) та ПАТ КБ "Приватбанк" (Банк) укладено Договір лізингу (із відповідними змінами та доповненнями) відповідно до п. 1.1 якого Банк здійснює придбання у власність у ТОВ "Автосаміт ЛТД", а потім передає у власність лізингоодержувачу, а лізингоодержувач приймає від Банка в платне користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені цим договором строки, на умовах фінансового лізингу майно відповідно до специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до специфікації майна, що є додатком № 1 до Договору лізингу, майном є Toyota LC PRADO 2.8L diesel 6 AT Comfort (VIN- НОМЕР_1, далі - Майно).

Із змісту п. 2.1 Договору вбачається, що загальна вартість Майна становить 1 460 016,00 грн. та складається з суми: авансового платежу 413971,00 грн. у відповідності до п. 1.4 цього Договору; загальної вартості лізингових платежів у частині, що йде на викуп вартості переданого лізингоодержувачумайна, 1046045,00 грн. згідно з графіком внесення лізингових платежів, зазначеним в додатку № 2, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Протягом усього терміну дії цього договору Майно є власністю Банка. Протягом усього терміну дії цього Договору лізингоодержувачу забороняється без згоди Банка передавати майно у сублізинг, оренду, у позику, або будь-яким іншим способом третій стороні, передавати в заставу або відчужувати у будь-який спосіб. Умови переходу права власності на майно: майно переходить у власність лізингоодержувача за умови сплати Банку всієї суми лізингових платежів у строк передбачений додатком №2, а також всіх інших платежів за цим Договором, за умови відсутності простроченої заборгованості за всіма іншими укладеними з Банком договорами (п.п.4.1-4.3 Договору лізингу).

У свою чергу, п.7.1.5 Договору лізингу встановлено, що лізингоодержувач має право достроково погасити заборгованість за цим Договором шляхом сплати 100% залишку несплаченої вартості Майна, винагороди за отримане в лізинг Майно на дату такого погашення, а також інших платежів. У цьому випадку перехід права власності відбувається не раніше одного року з дати укладення цього Договору і до цього ж моменту він зберігає чинність.

Згідно п. 4.5. Договору лізингу у випадках порушення господарським судом справи про банкрутство лізингоодержувача, арешту або конфіскації його майна, лізингоодержувач зобов`язується не пізніше 3 днів з моменту отримання ухвали про порушення справи про банкрутство, постанови про накладення арешту на майно, вироку суду про конфіскацію майна відокремити майно від іншого майна лізингоодержувача та провернути майно банку, який, в свою чергу, має право розпоряджатися ним (майном), на власний розсуд.

Строк дії лізингу з дати підписання цього договору - до 28.08.2023 (п.п. 1.3, 11.1 Договору лізингу та додаткової угоди №1 від 13.07.2020).

Водночас, 02.03.2018 року між ОСОБА_1 (поручитель) та ПАТ КБ "Приватбанк" (Банк) укладено договір поруки №PORK5CVFLOWWTDEB (далі - Договір поруки) відповідно до п. 1 якого, зокрема, предметом цього договору є надання поруки поручителем перед Банком за виконання лізингоодержувачем зобов`язань за Договором лізингу по сплаті вартості майна, що становить 1460046,00 грн.

Згідно із абз. 1, 3 п. 1.2 Договору поруки, зокрема, поручитель відповідає перед Банком за виконання зобов`язань за Договором лізингу в тому ж розмірі, що і лізингоодержувач. У випадку банкрутства лізингоодержувача за Договором лізингу поручитель приймає на себе зобов`язання та згодний відповідати за виконання Договору лізингу за лізингоодержувача.

Поручитель має право у випадку виконання зобов`язань лізингоодержувача за Договором лізингу вимагати від Банка передачі всіх прав Банка за Договором лізингу (п. п. 2.2.1 п. 2.2 Договору поруки).

У п. 4.1 Договору поруки сторони взаємно домовились, що порука за цим договором припиняється через 15 років після укладення цього договору. У випадку виконання лізингоодержувачем та/або поручителем всіх зобов`язань за Договором лізингу, цей договір припиняє свою дію.

Як установлено ухвалою суду від 06.02.2021 року у справі №911/2369/20 заборгованість боржника за зазначеним договором перед ПАТ КБ "Приватбанк" (до відкриття провадження у справі про банкрутство) становить 43 380,04 грн. (відсотки/винагорода).

Водночас, як зазначено в рішенні суду від 16.11.2023 року у справі №911/2369/20(911/1698/23), на виконання умов Договору лізингу ТОВ "МВП "Релос" у період з 02.03.2018 по 20.04.2023 на користь АТ КБ "Приватбанк" внесені грошові кошти на загальну суму 1 202 593,75 грн.

Як зазначає ліквідатор у своїй заяві та вказане підтверджується листом АТ КБ "Приватбанк" від 30.11.2023 року і виписками по рахунку (за період з 19.10.2020 року по 08.06.2023 року та з 19.10.2020 року по 30.11.2023 року) після відкриття провадження у справі про банкрутство боржником та ОСОБА_1 з 19.10.2020 року по 25.08.2023 року здійснювались платежі за вказаним договором на загальну суму 849 673,77 грн., а саме:

1) 117 744,92 грн. - платник ОСОБА_1 (31.03.2023 на суму 28 300,00 грн.; 26.04.2023 на суму 28 300,00 грн.; 31.05.2023 на суму 15 000,00 грн.; 03.07.2023 на суму 15 000,00 грн.; 03.08.2023 на суму 10 000,00 грн.; 25.08.2023 на суму 21144,92 грн.);

2) 731 928,85 грн. - платник ТОВ "МВП "Релос".

Рішенням суду від 18.04.2024 року у справі №911/2369/20(911/3090/23) визнано недійсним договір безоплатного користування майном від 13.03.2018, укладеного між ТОВ "МВП "Релос" (позичкодавець) та ОСОБА_1 (користувач). Водночас, в частині витребування майна від ОСОБА_1 на користь ТОВ "МВП "Релос" судом було відмовлено, оскільки учасниками справи не надано доказів у розумінні ст.77 ГПК України, які б підтверджували передання спірного майна від банку до ТОВ "МВП "Релос".

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30.11.2023 року у справі №757/54642/23-к надано дозвіл Головному слідчому управлінню Національної поліції України (ГСУ НПУ) на вилучення, зокрема, транспортного засобу "Tоyota Land Cruiser PRADO 150", НОМЕР_2.

На виконання зазначеної ухвали слідчим СУ НПУ вилучено майно, що підтверджується описом документів та речей, який є додатком до протоколу обшуку від 13.12.2023, та яке у той же день на підставі акта приймання-передачі транспортного засобу визнаного речовим доказом в рамках кримінального провадження, передано на зберігання представнику АТ КБ "Приватбанк" Запорожцю І.М. Як вбачається із змісту акта, транспортний засіб "Tоyota Land Cruiser PRADO 150", НОМЕР_2 на момент передачі його на зберігання, зареєстрований за АТ КБ "Приватбанк".

23.01.2024 року та 16.02.2024 року ліквідатор звернувся до АТ КБ "Приватбанк" із вимогою про повернення грошових коштів за договором банківського обслуговування від 17.12.2013 та Договору лізингу у загальному розмірі 1 058 766,51 грн., які були перераховані з порушенням вимог КУзПБ.

У відповідь на вказану вимогу банк листом від 11.03.2024 року зазначив, що після відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "МВП "Релос" не повернуло банку предмет лізингу, продовжувало ним користуватись та сплачувати лізингові платежі відповідно до графіку сплати лізингових платежів, які є поточними грошовими вимогами (нарахування яких здійснювалось після відкриття провадження у справі про банкрутство).

У зв`язку із вищенаведеним ліквідатор був вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Погоджуючись із частковим задоволенням позовних вимог, судова колегія зазначає, що ухвалою суду від 19.10.2020 року, зокрема, відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "МВП "Релос" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, постановою суду від 15.07.2021 боржника визнано банкрутом.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.41 КУзПБ одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство (ч.8 ст.41 КУзПБ).

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій (абз.3 ч.3 ст.41 КУзПБ).

Водночас КУзПБ допускає можливість на задоволення вимог кредиторів протягом дії мораторію у разі:

стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів (за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, що провадиться з рахунку боржника в установі банку, а контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий) (абз.4 ч.5 ст.41 КУзПБ);

звернення стягнення на майно боржника (за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, що здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника) (абз.5 ч.5 ст.41 КУзПБ);

задоволення самим боржником вимог кредиторів (лише тих вимоги кредиторів, на які згідно з ч.5 цієї статті не поширюється дія мораторію, ч.6 ст.41 КУзПБ).

Також ч.7 ст.41 КУзПБ передбачено, що боржник, власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, власник корпоративних прав боржника, а у випадках, передбачених законодавством, - третя особа протягом провадження у справі про банкрутство з метою погашення вимог кредиторів та закриття провадження у справі мають право задовольнити всі вимоги конкурсних кредиторів відповідно до реєстру вимог кредиторів, крім неустойки (штрафу, пені). Для одночасного погашення всіх вимог кредиторів арбітражний керуючий зобов`язаний надати особі, яка виявила намір погасити вимоги кредиторів, реєстр вимог кредиторів.

Водночас, доказів звернення, зокрема, ОСОБА_1 до розпорядника майна у порядку ч.7 ст. 41КУзПБ учасниками справи суду надано не було.

У свою чергу в абз.14 ст. 1 КУзПБ зазначено, що конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Отже, визначальним для кваліфікації вимог кредитора як конкурсних чи поточних є момент виникнення таких вимог.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, у ТОВ "МВП "Релос" наявна заборгованість перед АТ КБ "Приватбанк" за договором банківського обслуговування від 17.12.2013 року у розмірі 197 372,82 грн. (тіло кредиту), яка визнана ухвалою суду від 06.05.2021 року у справі №911/2369/20 (конкурсні вимоги).

Крім того АТ КБ "Приватбанк" додатково нараховані боржнику за зазначеним договором 2 638,06 грн. відсотків та 9 081,86 грн. комісії, частина з яких була заявлена банком у порядку ст.45 КУзПБ, проте відхилена судом.

Інша частина грошових вимог, а саме у розмірі 3 889,06 грн. комісії банком у порядку ст.45 КУзПБ не заявлялась, а тому встановити чи є вони конкурсними чи поточними чи взагалі підлягають відхиленню у суду можливості немає.

Водночас, із матеріалів справи вбачається, та АТ КБ "Приватбанк" не заперечується, що зазначена банком заборгованість у загальному розмірі 209092,74 грн. сплачена боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство, тобто під час дії мораторію. Доказів протилежного учасниками справи суду надано не було.

Ураховуючи зазначене та наявну заборону на індивідуальне погашення кредиторських вимог, суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість вимог ліквідатора до АТ КБ "Приватбанк" у частині повернення боржнику грошових коштів у розмір 209 092,74 грн., сплачених за договором банківського обслуговування від 17.12.2013 року.

Відповідно до ч. 1. ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Із матеріалів справи вбачається, що з моменту підписання Договору лізингу, а саме з 02.03.2018, у АТ КБ "Приватбанк" виникає обов`язок придбати у власність, а потім передати у власність ТОВ "МВП "Релос" майно, а у ТОВ "МВП "Релос" виникає зустрічний обов`язок - сплатити лізингові платежі (вартість Майна на викуп та винагороду за користування Майном).

Як вірно встановлено судом, на виконання Договору лізингу АТ КБ "Приватбанк" придбав та передав майно ТОВ "МВП "Релос", що підтверджується актом прийому-передачі майна від 13.03.2018, у зв`язку з чим у боржника після внесення авансового платежу та отримання майна у користування, а саме з 13.03.2018 року, виникає обов`язок здійснити лізингові платежі, а у банку - право вимагати повернення майна та/або у відповідних випадках, вимагати погашення заборгованості.

Суд зазначає, що розстрочення зобов`язання за Договором лізингу (здійснення платежів за графіком) не є тією обставиною, яка змінює момент його виникнення, а лише вливає на строк його виконання.

Крім того, як зазначено у п. 3.2.2 цього рішення сторони Договору лізингу передбачили обставину - як банкрутство лізингоодержувача так і арешт Майна.

Так, у п. 4.5. Договору лізингу зазначено, зокрема, що у випадках порушення господарським судом справи про банкрутство лізингоодержувача, арешту або конфіскації його майна, лізингоодержувач зобов`язується не пізніше 3 днів з моменту отримання ухвали про порушення справи про банкрутство, постанови про накладення арешту на майно, вироку суду про конфіскацію майна відокремити майно від іншого майна лізингоодержувача та провернути майно банку.

У свою чергу, поручитель у випадку банкрутства лізингоодержувача за Договором лізингу приймає на себе зобов`язання та згодний відповідати за виконання Договору лізингу за лізингоодержувача (абз. 1, 3 п. 1.2 Договору поруки).

Отже, після відкриття провадження у справі ТОВ "МВП "Релос":

- ОСОБА_1 , як керівник ТОВ "МВП "Релос", та особа, яка безпосередньо користувалась майном, зобов`язаний був або повернути майно банку в установленому Договорі лізину строки та порядку або, як поручитель, прийняти на себе безпосередньо зобов`язання за Договором лізингу;

- АТ КБ "Приватбанк" мав право розірвати Договір лізингу в односторонньому порядку із вимогою до боржника або ОСОБА_1 повернути майно, або вимагати/приймати відповідні лізингові платежі від ОСОБА_1 , як поручителя ТОВ "МВП "Релос".

Аналізуючи зазначене з урахуванням п. 4.5. Договору лізингу, можна зробити обґрунтований висновок, що обов`язок оплати щомісячних лізингових платежів, зокрема, у ТОВ "МВП "Релос" був наявний до відкриття провадження у справі про банкрутство, а після - обов`язок повернути майно банку.

Отже, твердження АТ КБ "Приватбанк", що оплачені лізингові платежі є поточними, є безпідставними та судом відхиляються.

Крім того, суд зазначає, що кредиторські вимоги АТ КБ "Приватбанк" за Договором лізингу були визнані ухвалою суду від 06.05.2021 року у справі №911/2369/20 у розмірі 43 380,04 грн. (проценти, які є конкурсними вимогами), в іншій частині грошові вимоги ані у порядку ст.45 КУзПБ, ані у порядку ст.59 КУзПБ банком до суду заявлені не були.

Водночас, судом також взято до уваги, що заборона на індивідуальне погашення конкурсних вимог, крім тих, на які не поширюється дія мораторію згідно з ч.5 ст. 41 КУзПБ, розповсюджується саме на боржника. Проте, заборона, передбачена ч.1,3 ст.41 КУзПБ не розповсюджується на обов`язок з погашення боргу боржника перед АТ КБ "Приватбанк" третьою особою, у даному випадку ОСОБА_1 .

Як вірно встановлено судом першої інстанції, з дати відкриття справи про банкрутство ТОВ "МВП "Релос" за Договором лізингу сплачено 849 673,77 грн., з яких: 117 744,92 грн. - платник ОСОБА_1 , 731 928,85 грн. - платник ТОВ "МВП "Релос".

Отже, дія мораторію у даному випадку не поширюється на погашення боргу боржника ОСОБА_1 у розмірі 117 744,92 грн., в іншій частині - наявна відповідна заборона, оскільки відповідні платежі здійснені від імені ТОВ "МВП "Релос".

Ураховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про незаконність вчинених боржником дій з погашення АТ КБ "Приватбанк" кредиторських вимог та вимог, які не були пред`явлені у визначеному КУзПБ порядку, у період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, у розмірі 731 928,85 грн.

Твердження скаржника, що ОСОБА_1 надавав ТОВ "МВП "Релос" фінансову допомогу, а тому сплачені грошові кошти боржником на користь АТ КБ "Приватбанк" як за Договором лізингу так і за договором банківського обслуговування фактично були здійснені ОСОБА_1 суд вважає помилковим, оскільки зазначене спростовується наявними матеріалами справи (лист АТ КБ "Приватбанк" від 30.11.2023, виписки по рахункам).

Крім того, під час розгляду справи №911/2369/20(911/1698/23) було досліджено мету поворотної фінансової допомоги, яка надавалась ОСОБА_1 боржнику.

Так у рішенні суду від 16.11.2023 установлено, що поворотна фінансова допомога використовується для потреб ТОВ "МВП "Релос" відповідно до статутних цілей його господарської діяльності. У п. 4.1 Статуту ТОВ "МВП "Релос", затвердженого протоколом загальних зборів учасників №2/2015 від 11.12.2015 зазначено, що товариство створюється з метою отримання прибутку шляхом здійснення виробництва, торгівельної та посередницької діяльності, виконання робіт та надання послуг, здійснення зовнішньоекономічної діяльності. При цьому, у п. 4.1 вказаного статуту наведений перелік видів господарської діяльності боржника, який складається із більше аніж 40 пунктів. Отже, із змісту наявних доказів неможливо встановити, що поворотна фінансова допомога використовуватиметься ТОВ "МВП "Релос" саме для здійснення лізингових платежів.

Інших доказів, які б спростовували зазначені обставини учасниками справи суду надано не було.

Щодо твердження Банку, що власником майна є боржник, то суд зазначає наступне.

Так, рішенням суду від 18.04.2024 у справі № 911/2369/20(911/3090/23) частково задоволено позов ТОВ "МВП "Релос" до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача АТ КБ "Приватбанк" про визнання правочину недійсними та витребування/повернення майна, що набрало законної сили, а саме: визнано недійсним договір безоплатного користування майном від 13.03.2018 року, що був укладений між ТОВ "МВП "Релос" та ОСОБА_1 ; в частині повернення майна - відмовлено.

Під час розгляду зазначеного спору судом установлено, що майно перебуває у власності АТ КБ "Приватбанк". Допустимих доказів у розумінні ст.77 ГПК України, які б підтверджували передання предмету лізингу від АТ КБ "Приватбанк" у власність ТОВ "МВП "Релос" у встановленому порядку під час розгляду справи № 911/2369/20 (911/3090/23) суду надано не було.

Крім того, ураховуючи правовий статус боржника, встановлені судом у цьому рішенні обставини, погодитись із твердженням банку, що право власності на майно на підставі п.4.3 Договору лізингу перейшло до ТОВ "МВП "Релос" у суду правових підстав немає.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги ліквідатора ТОВ "Мале впроваджувальне підприємство "Релос" є частково доведеними, а тому правомірно задоволені судом першої інстанції частково.

В силу положень процесуального законодавства та численної практики Верховного Суду судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти російської федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України").

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Трофимчук проти України" зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Таким чином, судом апеляційної інстанції в повній мірі досліджено та надано оцінку всім наявним у справі доказам та обставинам справи, а доводи скаржника щодо неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права і неповноти з`ясування обставин, що мають значення для справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Інші доводи апелянта судом апеляційної інстанції відхиляються як такі, що не впливають на суть прийнятого судового рішення і не потребують детальної відповіді з огляду на прийняте судове рішення у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення місцевого господарського суду прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є недоведеними, безпідставними, необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на що правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційним судом не встановлено підстав для задоволення апеляційної скарги АТ КБ "Приватбанк" на рішення Господарського суду Київської області від 15.07.2025 року у даній справі, така апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Судові витрати, пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, згідно ст.129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" на рішення Господарського суду Київської області від 15.07.2025 у справі №911/2369/20(911/694/25) залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Київської області від 15.07.2025 у справі №911/2369/20(911/694/25) залишити без змін.

3.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4.Матеріали справи повернути до господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови підписано 27.10.2025 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді С.В. Сотніков

Б.В. Отрюх