ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2025 р. Справа №914/2783/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Желік М.Б.

суддів Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Бориславської міської ради Львівської області від 16.06.2025 (вх. №01-05/1850/25 від 17.06.2025)

на рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2025 (суддя Горецька З.В., повне рішення складено 29.05.2025)

у справі № 914/2783/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Преса-Високий Замок

до відповідача Бориславської міської ради Львівської області,

третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ПрАТ Львівобленерго

про визнання протиправним і скасування рішення та визнання укладеними додаткових угод

за участю представників сторін:

від відповідача: Лепак А.Я. (поза межами приміщення суду)

від позивача:Мартинишин Р.С. (поза межами приміщення суду)

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.05.2025 у справі №914/2783/24 визнано протиправним та скасовано рішення Бориславської міської ради Львівської області від 21.12.2023 №1674 про відмову в поновлені договорів оренди землі ТОВ Преса-Високий Замок; визнано укладеними додаткову угоду до договору оренди землі від 22.01.2009 №04.09.439.00003 (державна реєстрація запису про інше речове право від 09.07.2018 №27006789), додаткову угоду до договору оренди землі від 22.01.2009 №04.09.439.00005 (державна реєстрація запису про інше речове право від 09.07.2018 №27005068), додаткову угоду до договору оренди землі від 22.01.2009 №04.09.439.00002 (державна реєстрація запису про інше речове право від 09.07.2018 №27014271) та додаткову угоду до договору оренди землі від 22.01.2009 №04.09.439.00004 (державна реєстрація запису про інше речове право від 09.07.2018 №27021981) у редакціях, викладених в резолютивній частині рішення; стягнуто з Бориславської міської ради на користь ТОВ Преса-Високий Замок 15 140,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач Бориславська міська рада Львівської області звернувся до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2025 у справі №914/2783/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2025 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді Галушко Н.А., Орищин Г.В.

23.06.2025 ухвалою Західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Бориславської міської ради Львівської області від 16.06.2025 (вх. №01-05/1850/25 від 17.06.2025) на рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2025 у справі №914/2783/24.; призначено розгляд справи на 13.08.2025; встановлено строк для надання відзиву на апеляційну скаргу до 07.08.2025; витребувано матеріали справи №914/2783/24 в Господарського суду Львівської області.

03.07.2025 Бориславська міська рада Львівської області подала до суду додаткові пояснення на апеляційну скаргу (вх. № 01-04/5214/25 від 03.07.2025).

03.07.2025 представник відповідача подав до суду клопотання (вх. №01-04/5213/25 від 03.07.2025) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів, яке ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.07.2025 задоволено.

07.07.2025 відповідач подав до суду клопотання (вх. №01-04/5290/25 від 07.07.2025) про участь представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів, яке ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.07.2025 задоволено.

Представник позивача подав до суду клопотання (вх. №01-04/6133/25 від 11.08.2025) про участь представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів, яке ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.08.2025 задоволено.

13.08.2025 ухвалою Західного апеляційного господарського суду розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав зазначених у ній.

26.08.2025 представник позивача подав додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги (вх. №01-04/6555/25), в яких просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

У судовому засіданні 27.08.2025 оголошено перерву до 10.09.2025.

02.09.2025 ухвалою Західного апеляційного господарського суду змінено дату та час судового засідання у справі № 914/2783/24 з 10.09.2025 о 09 год. 50 хв. на 01.10.2025 о 10 год. 00 хв. з підстав зазначених у ній.

29.09.2025 ухвалою Західного апеляційного господарського суду змінено дату та час судового засідання у справі № 914/2783/24 з 01.10.2025 о 10 год. 00 хв. на 22.10.2025 о 10 год. 35 хв.

В судове засідання 22.10.2025 сторони участь уповноважених представників забезпечили, які навели свої доводи та міркування щодо вимог апеляційної скарги та просили врахувати їх при винесенні постанови.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, враховуючи наведені представниками сторін доводи, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги слід задоволити, оскаржене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, з огляду на наступне.

Розгляд справи в суді першої інстанції. Короткий зміст позовних вимог, заперечень відповідача та рішення суду першої інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю Преса-Високий Замок звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Бориславської міської ради Львівської області про визнання протиправним і скасування рішення №1674 від 21.12.2023 та визнання укладеними додаткових угод.

Місцевий господарський суд виснуючи про наявність підстав для задоволення позовних вимог зазначив наступне:

- відповідач посилаючись на п. 17 договорів оренди землі, згідно якого забороняється самовільна забудова орендованих земельних ділянок, відмовив у поновленні договорів оренди землі.

- забудова території передбачає будівництво, зведення будинків, згідно відповідних креслень із зазначенням основних характеристик за функціональним призначенням та поверховості. Але в акті обстеження земельних ділянок про це не йдеться. В акті зазначено, що встановлені кіоски (тимчасові споруди), в яких проводиться торгова діяльність по продажу хлібо-булочних виробів.

- отже, жодної забудови земельних ділянок немає, а тому зазначення відповідачем про порушення п. 17 договорів оренди землі з боку позивача не відповідає дійсності та нічим не обґрунтовані. Позивач не зводив жодної будівлі чи споруди в т. ч. виробничої. Як вже зазначалося позивач оновив кіоски замість старих провів їх ремонт оновивши, що вказує на те, що позивач не порушував жодного пункту вищезгаданих договорів оренди землі.

- поновлення договору оренди має здійснюватись на умовах, визначених таким договором, за правилами, чинними на момент укладання, а саме відповідно до положень ст. 33 Закону України Про оренду землі в редакції, чинній на час його укладання. З огляду на що судом першої інстанції застосовано положення ст. 33 Закону України Про оренду землі в редакції чинній на 20.12.2015.

- на виконання умов договору та відповідно до ст. 33 Закону України Про оренду землі позивач 11.12.2023 подав до Бориславської міської ради лист - повідомлення з проектами додаткових угод. Будь яких пропозицій стосовно істотних умов договору та заперечень з приводу поновлення договорів оренди землі від Бориславської міської ради позивачеві не надходило.

- виникнення переважного права на поновлення договорів оренди землі на підставі ст. 33 Закону України Про оренду землі виникає, в тому числі і при умові належного виконання обов`язків за умовами таких договорів, до яких відноситься в тому числі і використання наданої в оренду земельної ділянки саме за її цільовим призначенням, в даному випадку для обслуговування торгового кіоску.

- суд вбачає наявність у позивача переважного права на поновлення договорів оренди спірних ділянок, внаслідок використання вказаних земельних ділянок позивачем за цільовим призначенням, що в свою чергу є належним виконання умов договорів оренди земельних ділянок протягом часу їх дії.

- правомірність рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, чи місцевого самоврядування має оцінюватись з точки зору як відповідності їх нормам діючого законодавства, так і їх правового вмотивування.

- всі земельні ділянки були передані для обслуговування торгового кіоску, і згідно з матеріалів справи вбачається, що на земельних розміщені саме кіоски.

- отже, позивач має повне право на поновлення вищевказаних договорів оренди землі, оскільки належно виконував свої обов`язки за умовами укладених договорів, до яких відноситься в тому числі і використання наданої в оренду земельної ділянки за її цільовим призначенням.

- суд приходить до об`єктивного переконання, що Бориславська міська рада безпідставно прийняла рішення про відмову в поновленні договорів оренди земельних ділянок, чим порушила гарантовані права ТОВ Преса Високий Замок на поновлення договорів у відповідності до ст. 33 Закону України Про оренду землі. За таких обставин рішення сесії Бориславської міської ради Львівської області від 21.12.2023 року № 1674 є необґрунтованим, протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

- якщо орган державної влади чи місцевого самоврядування знехтував обов`язком добросовісно провести переговори (наприклад, явно безпідставно відмовив в укладенні договору), то слід виходити з того, що такий орган зловживає своїм правом, порушуючи цим законні права орендаря. Оскільки позивач дотримався вимог законодавства, які регламентують його поведінку, необхідну для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, останній може вважатись таким, що набув право правомірного очікування, натомість орендодавець знехтував своїм обов`язком добросовісно провести переговори, не пропонуючи жодних умов орендарю.

Узагальнені доводи апелянта (відповідача) та заперечення позивача

Вимоги апеляційної скарги Бориславської міської ради Львівської області обґрунтовано тим, що оскаржене рішення прийнято з порушенням норм матеріального права при недотримані норм процесуального права, з огляду на те, що судом було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, на підтвердження чого апелянт наводить наступні доводи:

- відповідно до п. 2.32. наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244, у разі, коли власник (користувач) має намір замінити естетичний вигляд тимчасової споруди він звертається до відповідного органу з питань містобудування та архітектури з письмовою заявою щодо внесення змін до паспорта прив`язки тимчасової споруди у частині ескізів фасадів. Орган з питань містобудування та архітектури розглядає нові ескізи фасадів тимчасової споруди впродовж десяти робочих днів з дня подання такої заяви та за відсутності обгрунтованих заперечень керівник органу з питань містобудування та архітектури візує нові ескізи фасадів тимчасової споруди.

- тобто, оновлення тимчасових споруд не може здійснюватися самовільно, а лише шляхом внесення змін до чинного паспорта прив`язки тимчасової споруди.

- згідно із заявами від 24.08.2023 та від 06.10.2023 позивач звертався саме про надання паспортів прив`язки на встановлення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, а не про внесення змін до існуючих, що на думку скаржника свідчить про зведення позивачем на орендованих земельних ділянках саме тимчасових споруд, а не здійснення їх оновлення.

- відтак, скаржник стверджує, що встановлення нових кіосків в замін старих здійснено без погодження з органом місцевого самоврядування та без отримання у відділі архітектури та містобудування управління комунальної власності земельних відносин та архітектури міської ради паспортів прив`язки. Тобто, з порушенням існуючого порядку їх встановлення, що в свою чергу свідчить про неналежне виконання умов договорів оренди.

- судом не враховано правову позицію ВС викладену у постанові по справі № 159/5756/18, відповідно до якої при вирішенні питання про переважне право на поновлення договору оренди судом повинні встановлюватися факти належного виконання орендарем своїх обов`язків за договором. Натомість, з огляду на встановленні Бориславською міською радою порушення умов договорів оренди позивачем, не можна стверджувати про належне виконання ним своїх обов`язків та наявність підстав для поновлення договорів оренди на новий строк.

- позивачу з листів начальника відділу архітектури та містобудування управління комунальної власності, земельних відносин та архітектури міської ради, головного архітектора від 07.09.2023 та від 31.10.2023 було достеменно відомо про порушення порядку встановлення тимчасових споруд, та не вжито жодних заходів щодо їх усунення.

- на момент подання позивачем заяви про надання паспортів прив`язки спірні тимчасові споруди вже були встановленими самовільно, без отримання будь-якого погодження, з порушенням порядку їх розміщення затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244.

- враховуючи правову позицію ВС викладену у постанові по справі №400/10840/21 від 03.10.2024 подання заяв на отримання паспорту прив`язки після розміщення торгівельних павільйонів не усуває порушення п. 2.20, 2.21. розділу ІІ Порядку № 244, оскільки у такому разі позивач не може розраховувати на позитивне вирішення питання отримання паспорту прив`язки та не виконувати вимогу міської ради щодо відновлення благоустрою земельної ділянки у попередньому стані.

- скаржник зазначає, що оскільки предметом спору в даній справі є оскарження рішення міської ради, яке було прийняте у межах адміністративної процедури, справа належить до розгляду в порядку адміністративного судочинства згідно з положеннями КАС України.

Позивач та третя особа без самостійних вимог на предмет спору не скористалися правом на подання відзивів на апеляційну скаргу в межах встановлених судом апеляційної інстанції строків.

Фактичні обставини справи, правильно встановлені судом першої інстанції за результатами оцінки доказів.

03.11.2008 між ТОВ Преса Високий замок та Бориславською міською радою укладено наступні договори оренди землі:

- договір оренди землі №04.09.439.00004, відповідно до якого відповідач передав позивачу у строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у м. Борислав по вул. Коваліва, кадастровий номер :11:031:0113, з призначенням для обслуговування торгового кіоску, (державна реєстрація договору відбулася 22.01.2009).

- договір оренди землі №04.09.439.00005, відповідно до якого відповідач передав позивачу у строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у м. Борислав по вул. Шевченка, кадастровий номер :01:001:0110, з призначенням для обслуговування торгового кіоску (державна реєстрація договору відбулася 22.01.2009).

- договір оренди землі №04.09.439.00002, відповідно до якого відповідач передав позивачу у строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у м. Борислав по вул. Володимира Великого, кадастровий номер :11:030:0154, з призначенням для обслуговування торгового кіоску (державна реєстрація договору відбулася 22.01.2009).

- договір оренди землі №04.09.439.00003, відповідно до якого відповідач передав позивачу у строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у м. Борислав по вул. Міцкевича, кадастровий номер :04:052:0098, з призначенням для обслуговування торгового кіоску (державна реєстрація договору відбулася 22.01.2009).

Договори оренди землі періодично поновлювалися на підставі укладених додаткових угод до цих договорів.

У 2019 році було укладено та підписано чергові додаткові угоди:

- додаткова угода №24/19 від 22.05.2019 до Договору оренди землі №04.09.439.00002, згідно з якою було поновлено термін дії договору на 5 років до 22.01.2024;

- додаткова угода №25/19 від 22.05.2019 до Договору оренди землі №04.09.439.00003, згідно з якою було поновлено термін дії договору на 5 років до 22.01.2024;

- додаткова угода №26/19 від 22.05.2019 до Договору оренди землі №04.09.439.00004, згідно з якою було поновлено термін дії договору на 5 років до 22.01.2024;

- додаткова угода №27/19 від 22.05.2019 до Договору оренди землі №04.09.439.00005, згідно з якою було поновлено термін дії договору на 5 років до 22.01.2024.

Позивач за 30 днів до закінчення терміну дії договорів подав відповідачу чергові повідомлення з проектами додаткових угод на поновлення терміну дії договору оренди землі №04.09.439.00002, №04.09.439.00003, №04.09.439.00004, №04.09.439.00005 на той самий строк.

Рішенням Бориславської міської ради №1674 від 21.12.2023 (в межах визначеного законом строку на надання відповіді) позивачу відмовлено в поновлені вищезгаданих договорів оренди землі на підставі акту від 24.08.2023, складеного комісією створеною відповідачем, та із зазначенням про те, що ТОВ Преса Високий замок було належним чином повідомлено про дату і час проведення обстеження земельної ділянки комісією, і представником, який на початку роботи комісії представляв інтереси позивача був - керівник товариства. Подальше обстеження проводилося без керівника в присутності працівників товариства. В оскаржуваному рішенні зазначено наступне.

Розпорядженням міського голови від 26.07.2023 № 310-р Про утворення комісії з обстеження земельних ділянок в м. Бориславі, що є в користуванні ТОВ Преса Високий замок утворено комісію з обстеження земельних ділянок в м. Бориславі, а саме: вул. Міцкевича (кадастровий номер :04:052:0098), вул. Шевченка (кадастровий номер :01:001:0110), вул. С.Коваліва (кадастровий номер :11:031:0113), вул. Володимира Великого (кадастровий номер :11:030:0154), що є в користуванні ТОВ Преса Високий замок, на яких розміщені тимчасові споруди. 24.08.2023 комісією проведено обстеження вищевказаних земельних ділянок, про що складено відповідний акт.

На земельних ділянках встановлені кіоски (тимчасові споруди), в яких проводиться торгова діяльність з продажу хлібно-булочних виробів.

Встановлення тимчасових споруд проведено в результаті заміни старих кіосків на нові без погодження з органом місцевого самоврядування, та без отримання у відділі архітектури та містобудування управління комунальної власності, земельних відносин та архітектури міської ради паспортів прив`язки.

Візуально встановлено, що тимчасові споруди встановлені в межах ділянок, наданих в оренду.

Комісія дійшла висновку, що встановлення тимчасових споруд проведено з порушенням Закону України Про регулювання містобудівної діяльності.

ТОВ Преса Високий замок зверталося до начальника відділу архітектури та містобудування управління комунальної власності, земельних відносин та архітектури міської ради, головного архітектора із заявами від 24.08.2023 про надання паспортів прив`язки на встановлення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності за адресами вул. Міцкевича, вул. Шевченка, вул. С.Коваліва, вул. Володимира Великого. Листом начальника відділу архітектури та містобудування управління комунальної власності, земельних відносин та архітектури міської ради, головного архітектора від 07.09.2023 року № 04-25/36. За результатами розгляду заявок, ТОВ Преса Високий замок відмовлено у наданні паспортів прив`язки у зв`язку з порушенням встановленого порядку розміщення тимчасових споруд.

ТОВ Преса Високий замок зверталося до начальника відділу архітектури та містобудування управління комунальної власності, земельних відносин та архітектури міської ради, головного архітектора із заявами від 06.10.2023 про надання паспортів прив`язки на встановлення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності за адресами вул. Міцкевича, вул. Шевченка, вул. С.Коваліва, вул. Володимира Великого. Листом начальника відділу архітектури та містобудування управління комунальної власності, земельних відносин та архітектури міської ради, головного архітектора від 31.10.2023 № 04-25/44 ТОВ Преса Високий замок відмовлено у наданні паспортів прив`язки у зв`язку з порушенням встановленого порядку розміщення тимчасових споруд.

Згідно з положеннями відповідних пунктів (п.п. 17, 30) договорів оренди землі № 04.09.439.0002 від 22.01.2009, № 04.09.439.0003 від 22.01.2009, № 04.09.439.0004 від 22.01.2009, № 04.09.439.0005 від 22.01.2009, укладених між Бориславською міською радою Львівської області та ТОВ Преса Високий замок забороняється самовільна забудова орендованих земельних ділянок, орендар має право зводити в установленому порядку виробничі та інші будівлі і споруди за письмовою згодою орендодавця.

З огляду на те, що встановлення тимчасових споруд було проведено з порушенням Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та з порушенням умов договорів оренди землі, а також, враховуючи рекомендації постійної комісії з питань регулювання земельних відносин, будівництва та архітектури від 20.12.2023 року №64/23, міська рада, вирішила:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю Преса Високий замок (), юридична адреса: вул. Лесі Українки, 24, м. Дрогобич, Львівська область, 82100, у поновленні договорів оренди землі, а саме:

1.1. договору оренди землі № 04.09.439.0003 від 22 січня 2009 року, згідно з яким було передано земельну ділянку площею 0,0020 га на вул. Міцкевича у м. Бориславі Львівської області (кадастровий номер :04:052:0098) для обслуговування будівель торгівлі (торгового кіоску) (КВЦПЗ 03.07.);

1.2. договору оренди землі № 04.09.439.0004 від 22 січня 2009 року, згідно з яким було передано земельну ділянку площею 0,0020 га на вул. Шевченка у м. Бориславі Львівської області (кадастровий номер :01:001:0110) для обслуговування будівель торгівлі (торгового кіоску) (КВЦПЗ 03.07.);

1.3. договору оренди землі № 04.09.439.0005 від 22 січня 2009 року, згідно з яким було передано земельну ділянку площею 0,0020 га на вул. С. Коваліва у м. Бориславі Львівської області (кадастровий номер :11:031:0113) для обслуговування будівель торгівлі (торгового кіоску) (КВЦПЗ 03.07.);

1.4. договору оренди землі № 04.09.439.0002 від 22 січня 2009 року, згідно з яким було передано земельну ділянку площею 0,0020 га на вул. Володимира Великого у м. Бориславі Львівської області (кадастровий номер : 11:030:0154) для обслуговування будівель торгівлі (торгового кіоску) (КВЦПЗ 03.07.).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

За змістом ч. 1 ст. 374 ЦК України та ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Згідно зі статтями 80, 84, 123, 124 ЗК України органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (при наданні земельних ділянок у власність або в користування, укладенні, зміні, розірванні договорів оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізує повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. У таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі із суб`єктами підприємницької діяльності.

Крім того, за змістом статей 123, 124 ЗК України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб`єкту в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог цього Кодексу, спрямованих на раціональне використання землі як об`єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права й обов`язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у таких спорах підвідомчі господарським судам з урахуванням відповідності суб`єктного складу сторін таких правовідносин.

Відтак, спростовуючи доводи скаржника в частині публічно-правового характеру даного спору, судова колегія зазначає, що справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають із правовідносин, у яких державні органи й органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 20 ГПК України підвідомчі господарським судам.

Аналогічний за змістом висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі № 807/9/18.

Оскільки спір між ТОВ Преса Високий замок та Бориславською міською радою Львівської міської ради виник у зв`язку з укладенням договору оренди земельної ділянки, такий спір є приватноправовим і за суб`єктним складом підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК України).

Згідно з частиною 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 1 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, в разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, або кого вона представляє, а метою захисту є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права чи охоронюваного інтересу. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі № 903/1173/15, від 09.11.2021 у справі № 906/1388/20, від 26.08.2021 у справі № 924/949/20, від 23.10.2018 у справі № 903/857/18, від 20.08.2019 у справі № 911/714/18, від 13.10.2020 у справі № 911/1413/19.

Щодо редакції Закону України Про оренду землі, яка підлягає до застосуванню до даних правовідносин.

16.01.2020 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству (а відповідні положення пункту 8 цього Закону, з урахуванням його прикінцевих та перехідних положень - з 16.07.2020), яким ст. 33 Закону України Про оренду землі, яка регламентувала порядок поновлення договорів оренди, викладена у новій редакції.

Розділ IX Перехідні положення Закону України Про оренду землі доповнено абзацами 3 і 4 такого змісту:

Договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству, у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 цього Закону та статтею 126-1 Земельного кодексу України.

Правила, визначені ст. 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству, а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

За змістом ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), яке передбачене частиною першою статті 33 Закону України Про оренду землі у редакції, чинній до 16.07.2020, базується на встановленому законом переважному праві добросовісного орендаря та надає сторонам при застосуванні цієї процедури можливість змінювати істотні умови договору.

Тому поняття поновлення договору оренди, про яке йдеться в абзаці 4 розділу Перехідні положення Закону України Про оренду землі та поняття поновлення договору оренди, яке містилось у Законі України Про оренду землі у попередній редакції, є змістовно різними.

Відповідно до правовідносин щодо процедури укладення договору оренди землі на новий строк в порядку реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк шляхом судового розгляду такої вимоги не є застосовними положення абзацу 4 розділу Перехідні положення Закону України Про оренду землі. Натомість, за загальним правилом дії законів у часі, застосуванню підлягає стаття 33 Закону України Про оренду землі в редакції, чинній на момент звернення з такою вимогою, адже вказівки про інше положення законодавства не містять.

Саме такий правовий висновок щодо застосування вказаних норм права викладено у постанові судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду Верховного Суду від 23.11.2022 у справі № 906/1314/21. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 21.02.2024 у справі № 910/1235/22, від 15.05.2024 у справі № 909/694/23, від 06.08.2024 у справі № 912/300/23.

З огляду на зазначене, судова колегія виснує про необґрунтованість висновків місцевого господарського суду щодо застосування до даних відносин редакції Закону України Про оренду землі в редакції від 20.12.2015 чинній станом на час укладення договорів оренди.

По суті позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про оренду землі oренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі ст. 2 Закону України Про оренду землі відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), яке передбачене ч. 1 ст. 33 Закону України Про оренду землі у редакції, чинній до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству, базується на встановленому законом переважному праві добросовісного орендаря та надає сторонам при застосуванні цієї процедури можливість змінювати істотні умови договору.

Тому, як вже зазначалося, поняття поновлення договору оренди, про яке йдеться у абзаці 4 Розділу IX Перехідні положення Закону України Про оренду землі та поняття поновлення договору оренди, яке містилось у Законі України Про оренду землі у попередній редакції, є змістовно різними.

Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права.

При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що, зокрема, підтверджується змістом ч. 3 ст. 509 цього Кодексу.

Отже, законодавець, задекларувавши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

У постановах Верховного Суду у справах №910/5179/20 та № 3190/34/17 суд касаційної інстанції акцентував на необхідності врахування під час розгляду спорів у подібних правовідносинах презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних правовідносин.

У постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21 наголошено, що у межах розумної та добросовісної поведінки орган державної влади чи місцевого самоврядування як орендодавець, що представляє власника у спірних правовідносинах, може взагалі відмовити орендарю в укладенні договору, повідомивши його про наявність належних підстав для цього, зокрема про рішення орендодавця як власника більш розумно розпорядитись землею (в тому числі виставити право оренди на торги), чи вказавши на неналежне виконання орендарем умов договору.

Якщо ж власник такого рішення не прийняв, то за змістом ст. 3 Цивільного кодексу України та ст. 33 Закону України Про оренду землі орган державної влади чи місцевого самоврядування власник зобов`язаний провести з орендарем добросовісні переговори, тобто добросовісно спробувати досягти домовленостей з орендарем: запропонувати, наприклад, конкретний розмір орендної плати, інший строк оренди тощо.

Судовий захист в таких випадках передбачено лише для особи, яка належним чином виконувала свої обов`язки за договором та добросовісно використовувала належні їй права, тому орендодавець не може посилатися на свій захист на обставини, які свідчать про ухилення ним від проведення переговорів, та на власну недобросовісну поведінку, протиставляючи її легітимним прагненням та належній поведінці орендаря; водночас і орендар, що належно діяв, не може бути позбавлений можливості реалізації свого права на продовження орендних відносин, передбаченого законом, в тому числі через судовий захист. Інакше передбачене частиною дев`ятою статті 33 Закону про оренду землі право орендаря оскаржити відмову, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі матиме лише декларативний характер та не призведе до відновлення порушеного права.

Отже, за висновком Верховного Суду у постанові від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21, добросовісність виконання сторонами договірних обов`язків і реалізація ними своїх прав є визначальним при оцінці правомірності позовних вимог.

Аналізуючи наявність підстав для продовження договірних правовідносин між сторонами, судова колегія зазначає таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю Преса- Високий замок звернулося до суду з позовом до Відділу архітектури та містобудування управління комунальної власності, земельних відносин та архітектури Бориславської міської ради в особі Управління та Виконавчого комітету Бориславської міської ради, у якому просило: визнати протиправними та скасувати відмови Відділу у видачі паспорта прив`язки на встановлення тимчасової споруди для ведення підприємницької діяльності за адресами: вулиці Шевченка, Коваліва, Володимира Великого та Міцкевича у м. Бориславі викладену у формі листів від 27.08.2024 № №0425/34, 0425/35, 0425/36, 0425/37; зобов`язати Відділ видати позивачу паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності за вказаними адресами; визнати протиправним та скасувати рішення Виконкому від 05.09.2024 №250 Про демонтаж самовільно встановлених тимчасових споруди для здійснення підприємницької діяльності.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2025 у справі № 380/20721/24 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В межах даної справи судом встановлено наступні фактичні обставини.

Розпорядженням міського голови від 26.07.2023 № 310-р Про утворення комісії з обстеження земельних ділянок в м. Бориславі, що є в користуванні ТОВ Преса- Високий замок було утворено комісію з обстеження Земельних ділянок, що є в користуванні ТОВ, на яких розміщені тимчасових споруд. 24.08.2023 комісією було проведено обстеження вищевказаних земельних ділянок, про що було складено відповідний акт.

Актом підтверджено, що на земельних ділянках встановлені кіоски (тимчасові споруди), в яких проводиться торгова діяльність з продажу хлібно-булочних виробів. Встановлення тимчасових споруд проведено в результаті заміни старих кіосків на нові без погодження з органом місцевого самоврядування та без отримання у Відділі паспортів прив`язки. Візуально встановлено, що тимчасові споруди встановлені в межах ділянок, наданих в оренду. Комісія дійшла висновку, що встановлення тимчасових споруд було проведено з порушенням Закону України Про регулювання містобудівної діяльності.

14.08.2024 позивач звернувся до відділу із заявами про надання паспортів прив`язки за вказаними адресами. До заяв долучено схеми розміщення тимчасових споруд, фото тимчасових споруд, паспорти прив`язки (попередні) (зазначено в заявах), Додаткові угоди, Рішення №№1760, 1817, витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки; витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права; виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Листами №№ 34-37 товариству було відмовлено у наданні паспортів прив`язки у зв`язку з порушенням встановленого порядку розміщення тимчасових споруд передбаченого 3.1 Положення, пунктів 2.20, 2.29, 2.30, 2.32 Порядку (самовільне встановлення тимчасових споруд).

Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, який визначає механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

Згідно з пунктом 1.4 Порядку паспорт прив`язки тимчасових споруд - комплект документів, у яких визначено місце встановлення тимчасових споруд та благоустрій прилеглої території на топографо-геодезичній основі М 1: 500, інженерне забезпечення, зовнішній архітектурний вигляд тимчасових споруд та напрям підприємницької діяльності.

Відповідно до пунктів 2.1 - 2.3 Порядку № 244 підставою для розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності є паспорт прив`язки тимчасових споруд.

Прийняттю рішення про надання паспорту прив`язки розміщення тимчасових споруд має передувати отримання висновку уповноваженого органу про відповідність намірів замовника щодо місця розташування тимчасових споруд. При цьому відповідність намірів розміщення тимчасових споруд визначається на підставі відповідності її місця розташування містобудівній документації, будівельним нормам.

Пункти 2.20, 2.21 Порядку встановлення тимчасових споруд здійснюється відповідно до паспорта прив`язки тимчасових споруд та відхилення від паспорта прив`язки тимчасових споруд не допускається.

У пункті 2.34 Порядку закріплено, що документація щодо встановлення тимчасових споруд, видана до набрання чинності цим Порядком, дійсна до закінчення її терміну дії, а пунктом 2.30. Порядку прямо забороняється самовільне розміщення тимчасових споруд.

Подання товариством до міської ради заяв на отримання паспортів прив`язки після розміщення нових кіосків і закінчення терміну дії договорів оренди не усуває порушення пунктів 2.20, 2.21 Порядку, оскільки у такому разі позивач не може розраховувати не позитивне вирішення питання отримання ПП та не виконувати вимогу виконкому щодо відновлення благоустрою земельних ділянок у попередньому стані.

З огляду на це, розміщення товариством нових тимчасових споруд без отримання паспортів прив`язки, незалежно від правових підстав, на яких раніше розміщувалися тимчасові споруди, є свідченням самовільного встановлення таких тимчасових споруд.

В порядку положень ст. 75 ГПК України встановлений факт самовільного встановлення тимчасових споруд позивачем не підлягає повторному доведенню при розгляді даної справи.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що 21.12.2023 Бориславська міська рада Львівської області приймаючи рішення про відмову у поновленні договорів оренди землі Товариству з обмеженою відповідальністю Преса Високий замок зазначила, що встановлення тимчасових споруд проведено в результаті заміни старих кіосків на нові без погодження з органом місцевого самоврядування та без отримання у відділі архітектури та містобудування управління комунальної власності, земельних відносин та архітектури міської ради паспортів прив`язки.

При цьому, міська рада у оскарженому рішенні вказала на порушення позивачем у даному випадку положень Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності №244 від 21.10.2014, тобто в межах наданих повноважень здійснила волевиявлення щодо врегулювання даних земельних відносин від імені територіальної громади.

Верховний Суд у постанові від 30.07.2024 у справі № 910/4928/23 зазначив, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади щодо регулювання земельних відносин, є прийняття сесією відповідного рішення. Виходячи з того, що діючим законодавством не передбачено автоматичного поновлення договорів оренди землі, реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки в разі відсутності заперечень з боку сторін можлива лише за наявності рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування (див. також висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 904/1671/21, від 09.11.2021 у справі № 910/4790/20, від 26.10.2021 у справі № 910/5710/19, від 24.01.2019 у справі № 904/869/18, від 26.03.2019 у справі № 910/1335/17, від 10.01.2019 у справі № 911/3998/16, від 11.12.2018 у справі № 923/111/18, від 06.12.2018 у справі № 925/1651/17, від 03.04.2018 у справі № 904/8168/17, від 22.02.2018 у справі № 922/1008/17 та постановах Верховного Суду України від 11.11.2014 у справі № 912/1552/13, від 20.11.2012 у справі № 44/69).

Судова колегія також зауважує, що у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21 наголошено, що у межах розумної та добросовісної поведінки орган державної влади чи місцевого самоврядування як орендодавець, що представляє власника у спірних правовідносинах, може взагалі відмовити орендарю в укладенні договору, повідомивши його про наявність належних підстав для цього, зокрема про рішення орендодавця як власника більш розумно розпорядитись землею (в тому числі виставити право оренди на торги), чи вказавши на неналежне виконання орендарем умов договору.

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів вказує на те, що за результатами апеляційного перегляду судом не було встановлено порушення з боку Бориславської міської ради прав та законних інтересів позивача як орендаря внаслідок прийняття рішення про відмову у поновленні договору оренди землі на новий строк, оскільки відмова орендодавця від поновлення договору оренди на новий строк, за умови своєчасного вчинення дій за приписами ст. 33 Закону України Про оренду землі, є такою, що не суперечить закону. Більше того, орендодавець відмовляючи у поновленні договорів оренди чітко зазначив підстави такої відмови, а саме самовільне розміщення тимчасових споруд на виділених земельних ділянках, що встановлено у при розгляді справи 380/20721/24 та не підлягає повторному доказуванню.

Місцевий господарський суд виносячи оскаржене рішення не врахував посилання відповідача на порушення зі сторони позивача у зв`язку із розташуванням та функціонуванням тимчасової споруди без відповідного дозволу та із порушенням встановленого законом порядку такого розташування, що свідчить про його недобросовісність, не перевірив обґрунтованість заявлених позовних вимог за наявності відповідного волевиявлення орендодавця яке виразилося у його відмові у поновленні договорів оренди на новий строк, що свідчить про наявність підстав для його скасування та з врахуванням встановлених судом апеляційної інстанції обставин прийняттям рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

При вирішенні даної справи судом також враховано, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду суд не може підміняти інший орган державної виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, перебираючи на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до компетенції відповідного органу. За таких обставин, Верховний Суд у справі № 902/453/23 зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що без рішення Міськради, тобто без її волевиявлення неможливе укладення нового договору оренди землі. Адже, незважаючи на те, що беззаперечним є право орендаря оскаржити рішення органу місцевого самоврядування про відмову поновити договір оренди землі, наслідком оскарження такого рішення та визнання його недійсним (скасування) не може бути підміна волевиявлення власника на укладення нового договору оренди землі на умовах орендаря.

Частиною 1 ст. 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, складовою якого є правова передбачуваність та правова визначеність.

Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності як самих правових норм, так і того, як ці норми мають бути застосовані судами у подібних правовідносинах. Верховний Суд неодноразово зазначав, що забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження доказами, що містяться в матеріалах справи, а відтак оскаржене рішення слід скасувати, на підставі положень п.3,4 ч.1 ст. 277 ГПК України, прийнявши нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В порядку положень ст. 129 ГПК України судовий збір слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.86, 129, 269, 270, 275, 277, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Вимоги апеляційної скарги Бориславської міської ради Львівської області від 16.06.2025 (вх. №01-05/1850/25 від 17.06.2025) задоволити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 19.05.2025 у справі № 914/2783/24 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Преса Високий замок про визнання протиправним та скасування рішення Бориславської міської ради Львівської області від 21.12.2023 № 1674 про відмову в поновленні договорів оренди землі ТОВ Преса Високий замок та визнання укладеними додаткових угод до договору оренди землі відмовити.

4. За результатами розгляду справи в суді апеляційної інстанції здійснити розподіл судових витрат. Стягнути з ТОВ Преса Високий замок на користь Бориславської міської ради Львівської міської ради 18 168,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

5. На виконання цієї постанови Господарському суду Львівської області видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повна постанова складена 03.11.2025.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.