ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2025 р. Справа № 911/2045/25

Господарський суд Київської області у складі судді Горбасенка П.В., за участю секретаря судового засідання Байдрелової М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Обухівського учбово-виробничого підприємства українського товариства сліпих

до Миронівської державної нотаріальної контори

про зняття арешту з нерухомого майна

представники учасників справи не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23.06.2025 канцелярією Господарського суду Київської області зареєстровано надіслану засобами поштового зв`язку позовну заяву б/н від 18.06.2025 Обухівського учбово-виробничого підприємства українського товариства сліпих (далі Обухівське УВП УТОС / позивач) до Миронівської державної нотаріальної контори (далі Миронівська держнотконтора / відповідач) про зняття арешту з нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому на підставі свідоцтва про право власності серії САЕ № 179118 від 03.12.2010 належить нежитлова будівля площею 100 кв. м, яка розташована за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, м. Миронівка, вул. Ватутіна, буд. 38. Водночас, маючи на меті розпорядитися вказаним майном через його купівлю-продаж, позивач дізнався, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься архівний запис обтяження № 54871, зареєстрований 07.07.2004 Миронівською районною державною нотаріальною конторою на це приміщення з такими реквізитами: підстава обтяження повідомлення б/н від 05.10.2001 Миронівського районного управління юстиції; об`єкт обтяження усе нерухоме майно, адреса: Київська обл., Миронівський р-н, м. Миронівка, вул. Ватутіна, буд. 38; власник ПП «Агро-Плюс». Позивач твердить, що вказані обставини порушують його права на вільне володіння та розпорядження власним майном, а оскільки ПП «Агро-Плюс» припинено 04.02.2005, вказане підприємство неможливо залучити як відповідача у справі, відповідно позов заявлено до Миронівської держнотконтори як органу, діями якого було накладено арешт на майно.

Господарський суд Київської області ухвалою від 30.06.2025 залишив позовну заяву Обухівського УВП УТОС без руху, постановив виявлені недоліки усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.

07.07.2025 канцелярією Господарського суду Київської області зареєстровано надісланий засобами поштового зв`язку лист Обухівського УВП УТОС, згідно змісту якого, на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивач надає витребувані судом документи.

Господарський суд Київської області ухвалою від 14.07.2025 у справі № 911/2045/25, зокрема, прийняв позовну заяву Обухівського УВП УТОС до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 29.08.2025 та встановив сторонам строки для вчинення процесуальних дій, таких як подання до суду відзиву, відповіді на відзив, заперечення, заяв та клопотань, які відповідно до ст. 182 ГПК України мають бути вирішені у підготовчому засіданні.

Відповідач не скористався наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) правом та відзив на позовну заяву не надав.

Натомість 15.09.2025 канцелярією Господарського суду Київської області зареєстровано надіслане засобами поштового зв`язку клопотання Миронівської держнотконтори № 509/01-16 від 09.09.2025 про заміну неналежного відповідача, згідно змісту якого відповідач просив суд здійснити заміну сторони, оскільки останній не вважає себе належним відповідачем у цій справі. Зокрема Миронівська державна нотаріальна контора просила визначити її у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Водночас Господарський суд Київської області ухвалою від 19.09.2025 відмовив Миронівській держнотконторі у задоволенні її клопотання про заміну неналежного відповідача, обґрунтовуючи це положеннями ч. 1 ст. 4, ч. 1, 3, 4 ст. 45, ч. 1, абз. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 48 ГПК України, відповідно до яких суд може замінити первісного відповідача належним відповідачем або залучити співвідповідача лише за клопотанням позивача, тобто право ініціювати заміну неналежного відповідача належить виключно позивачу. Також цією ухвалою суд закрив підготовче провадження в справі № 911/2045/25 та призначив справу до судового розгляду по суті на 17.10.2025.

07.10.2025 канцелярією Господарського суду Київської області зареєстровано клопотання Миронівської держнотконтори № 547/01-16 від 30.09.2025 про незастосування розподілу судових витрат, у якому відповідач зазначив, що є бюджетною установою, яка утримується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України, використання яких можливе лише в межах асигнувань, затверджених кошторисом установи. З огляду на те, що Миронівська держнотконтора наклала арешт не з власної ініціативи, а внаслідок виконання повноважень, передбачених законодавством України, відповідач просить у разі задоволення позовних вимог покласти судові витрати на позивача або звільнити відповідача від їх сплати.

В судовому засідання 17.10.2025 суд долучив клопотання відповідача про незастосування розподілу судових витрат до матеріалів справи, а також заслухав пояснення представника позивача, який не заперечив проти незастосування розподілу судових витрат за умови задоволення позовних вимог, та оголосив перерву в судовому засіданні до 24.10.2025.

22.10.2025 канцелярією Господарського суду Київської області зареєстровано надіслане на електронну адресу суду клопотання Миронівської держнотконтори № 596/01-16 від 22.10.2025 про розгляд справи без участі її представника. Також у зазначеному клопотанні відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення.

У судове засідання 24.10.2025 представники учасників справи не з`явилися, натомість суд дослідив клопотання відповідача про визнання позовних вимог та зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 191 ГПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Водночас за приписами ч. 4 ст. 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом перевірено, що клопотання, яким Миронівська держнотконтора визнала позов, підписано повноважним представником, дії якого не суперечать інтересам Миронівської держнотконтори, а відповідне визнання не суперечить закону та не порушує прав чи інтересів інших осіб, про що детально буде обґрунтовано судом у мотивувальній частині рішення.

У судовому засіданні 24.10.2025, закінчивши з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, суд перейшов до стадії ухвалення рішення та підписав у цьому засіданні його вступну і резолютивну частини, водночас

УСТАНОВИВ:

Відповідно до змісту доводів, викладених у позовній заяві, Обухівському учбово-виробничому підприємству українського товариства сліпих, згідно свідоцтва про право власності серії САЕ № 179118 від 03.12.2010 виданого на підставі рішення виконавчого комітету Миронівської міської ради № 299 від 22.11.2010, належить нежитлова будівля загальною площею 100 кв. м, що розташована за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, м. Миронівка, вул. Ватутіна, буд. 38.

За змістом положень п. п. 1.3, 1.4, 3.1, 32, 3.4 Статуту Обухівського УВП УТОС, затвердженого постановою ІІ пленуму ЦП УТОС від 22.10.1991 зі змінами та доповненнями, учбово-виробниче підприємство створено постановою президії Центрального правління УТОС від 10.12.1963 № 30 та засноване на власності громадської організації Українського товариства сліпих, яке діє на підставі Закону України «Про об`єднання громадян».

Засновником і власником підприємства є всеукраїнська добровільна громадська організація Українське товариство сліпих в особі Центрального управління.

Центральне управління УТОС, як власник, безпосередньо здійснює керівництво підприємством через призначених директорів.

Підприємство є самостійним господарюючим суб`єктом з правами юридичної особи.

Підприємство для виконання статутних завдань має право укладати угоди, набувати майнові права та нести обов`язки, бути позивачем та відповідачем в суді.

Від імені та за дорученням Центрального правління УТОС підприємство володіє, користується та розпоряджається майном, що знаходиться в його господарському використанні (господарське володіння майном).

Як зазначає позивач, постановою президії Центрального правління УТОС № 08-07-1 від 17.12.2024 надано дозвіл директору Обухівського УВП УТОС на відчуження (продаж) будівлі загальною площею 100 кв. м, яка знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, м. Миронівка, вул. Шухевича (Ватутіна), буд. 38.

Натомість, як зазначає позивач, при зверненні останнього до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Вашеки С.В., з метою оформлення договору купівлі-продажу вказаної вище нежитлової будівлі, позивачу було відмовлено в оформленні договору, оскільки за Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 410178511 від 29.01.2024, нежитлова будівля загальною площею 100 кв. м, яка розташована за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, м. Миронівка, вул. Ватутіна, буд. 38 перебуває в арешті.

Із зазначеної інформаційної довідки випливає, що на це нежитлове приміщення 07.07.2004 Миронівською районною державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження № 54871, а саме арешт, на підставі повідомлення б/н від 05.10.2001 Миронівського районного управління юстиції. При цьому власником вказаної нежитлової будівлі зазначено ПП «Агро-Плюс».

Однак, як стверджує позивач, ПП «Агро-Плюс» не було ні власником, ні балансоутримувачем зазначеної будівлі.

За твердженнями позивача, нежитлова будівля загальною площею 100 кв. м, яка розташована за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, м. Миронівка, вул. Ватутіна, буд. 38 з 1984 року перебуває на балансі Обухівського УВП УТОС, що підтверджується, зокрема, довідкою Обухівського УВП УТОС № 41 від 18.03.2025 та архівною копією розпорядження виконавчого комітету Миронівської районної ради народних депутатів № Р-2/39 від 19.11.1984.

30.01.2025 позивач звернувся до Миронівської держнотконтори з листом щодо зняття арешту з майна Обухівського УВП УТОС, однак відповідач листом № 97/01-16 від 07.02.2025 повідомив про відсутність законних підстав для зняття арешту, накладеного Миронівською нотаріальною державною конторою за № 54871 від 07.07.2004, оскільки для цього необхідна відповідна правова підстава (зокрема, рішення суду), а документи щодо накладеного арешту не знаходяться у відповідача, оскільки передані до Державного нотаріального архіву у Київській області.

Крім того, листом № 107/01-16 від 14.02.2025 відповідач повідомив позивача, що на його запит до Державного нотаріального архіву у Київській області надано копію запису з Реєстру для реєстрації заборон (арештів) на будинки, у якому міститься запис № 29 про накладення заборон на відчуження майна ПП «Агро-Плюс».

Також позивач зазначив, що листом № 19117 від 01.04.2025 Миронівський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області повідомив його, що з 07.07.2004 нежитлова будівля площею 100 кв. м, розташована за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, м. Миронівка, вул. Ватутіна, буд. 38, перебуває в арешті відповідно до повідомлення Миронівського районного управління юстиції б/н від 05.10.2001. Водночас із Автоматизованої системи виконавчих проваджень неможливо встановити стан виконавчого провадження, за матеріалами якого було накладено арешт, оскільки дані щодо виконавчих проваджень до 2009 року не вносилися до АСВП, а виконавче провадження знищено відповідно до законодавства. У листі також зазначено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна, арешт буде знято постановою державного виконавця не пізніше наступного дня після того, як йому стане відомо про відповідні обставини.

Відтак, зважаючи на викладене, позивач вважає наявними підстави для застосування приписів Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до змісту яких арешт може бути знятий за рішенням суду.

Визначаючи відповідача у цьому спорі, позивач зазначив, що ПП «Агро-Плюс», як юридична особа в межах повідомлення про накладення арешту на майно якого припинено 04.02.2005, а тому залучити його як відповідача неможливо, у зв`язку з чим позов заявлено до Миронівської держнотконтори як органу, діями якого було накладено арешт на майно.

Відповідач, Миронівська держнотконтора, який спочатку наполягав на тому, що не є належним відповідачем у справі, згодом визнав позов у повному обсязі, проте просив у разі його задоволення не покладати на нього судові витрати.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить із такого.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та, відповідно, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Водночас ст. 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушенням є такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Тобто, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та / або законного інтересу.

Особа, яка звертається до суду з позовом, реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, ст. 4 ГПК України право на судовий захист, самостійно визначає у позові, яке її право (охоронюваний законом інтерес) порушені особою, до якої пред`явлений позов, тобто, вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право (охоронюваний інтерес) та спосіб його захисту та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права / інтересу, а суд має перевірити ці доводи позивача, на яких ґрунтуються заявлені вимоги.

Так, зі змісту положень ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України випливає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 319, ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Водночас ст. 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Встановлені у справі обставини свідчать, що нежитлова будівля загальною площею 100 кв. м, яка розташована за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, м. Миронівка, вул. Ватутіна, буд. 38 з 1984 року перебуває на балансі Обухівського УВП УТОС, що підтверджується, зокрема, довідкою Обухівського УВП УТОС № 41 від 18.03.2025 та архівною копією розпорядження виконавчого комітету Миронівської районної ради народних депутатів № Р-2/39 від 19.11.1984, право власності на яку зареєстровано за Обухівським УВП УТОС згідно свідоцтва про право власності серії САЕ № 179118 від 03.12.2010, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Миронівської міської ради № 299 від 22.11.2010.

Водночас відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містять інформацію про наявність обтяження у вигляді арешту нерухомого майна. Об`єктом обтяження є нежитлова будівля загальною площею 100 кв. м, яка розташована за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, м. Миронівка, вул. Ватутіна, буд. 38. Підставою обтяження вказано повідомлення б/н від 05.10.2001 Миронівського районного управління юстиції. Власником зазначено ПП «Агро-Плюс». Реєстрація обтяження проведена 07.07.2004 Миронівською нотаріальною державною конторою за № 54871.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Водночас ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Отже чинне законодавство передбачає, що арешт на майно накладається та знімається у встановленому законом порядку, а у випадку, коли особа вважає, що арешт накладено на належне їй майно, вона має право звернутися до суду з вимогою про зняття арешту. Відповідно, для вирішення спору суд повинен встановити обставини накладення арешту на спірне майно, належність цього майна позивачу та наявність підстав для подальшого його збереження чи зняття.

Із листа Миронівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області № 19117 від 01.04.2025 випливає, що з 07.07.2004 нежитлова будівля площею 100 кв. м, розташована за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, м. Миронівка, вул. Ватутіна, буд. 38, перебуває під арештом, накладеним відповідно до повідомлення Миронівського районного управління юстиції б/н від 05.10.2001. Водночас із даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень неможливо встановити стан виконавчого провадження, за матеріалами якого було накладено арешт, оскільки інформація щодо виконавчих проваджень, відкритих до 2009 року, до АСВП не вносилася, а саме виконавче провадження знищено відповідно до вимог законодавства.

Також, у відповідь на запит позивача щодо зняття арешту з майна, відповідач звернувся до Київського обласного нотаріального архіву, з якого отримано копію запису з Реєстру для реєстрації заборон (арештів) на будинки. Згідно із зазначеним записом № 29 від 05.10.2001, накладено заборону на відчуження майна ПП «Агро-Плюс».

Отже, з наявних доказів випливає, що арешт накладено на майно позивача, тоді як боржником за повідомленням Миронівського районного управління юстиції б/н від 05.10.2001 визначено ПП «Агро-Плюс», що свідчить про відсутність правових підстав для подальшого обмеження розпорядження належним позивачу майном та підтверджує наявність підстав для звернення до суду з цим позовом.

Суд установив, що Обухівське УВП УТОС не є боржником в межах зареєстрованого 07.07.2004 обтяження, водночас арештована нежитлова будівля площею 100 кв. м, розташована за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, м. Миронівка, вул. Ватутіна, буд. 38, належить позивачу на праві власності.

Отже, позивач, зважаючи на наведені положення законодавства (зокрема, ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження») вправі вимагати зняття з нього арешту в судовому порядку.

Крім того, за приписами ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа має право звернутися до суду з позовом як про визнання права власності на майно, на яке накладено арешт, та зняття з нього арешту, так і з позовом лише про зняття з такого майна арешту.

Подібні правові висновки наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 661/624/16-ц.

Водночас Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 905/386/18, предметом спору у якій було звільнення з-під арешту нерухомого майна в порядку ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна.

Вважаючи свої права як власника порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом, в якому, посилаючись на відсутність спору у даному випадку про право власності на майно, просить суд скасувати арешт з нерухомого майна, при цьому, відповідачем за вимогами позовної заяви позивачем вказано Миронівську державну нотаріальну контору.

Водночас, як зазначено позивачем та встановлено судом, боржником за повідомленням Миронівського районного управління юстиції б/н від 05.10.2001, у межах якого накладено арешт, є ПП «Агро-Плюс», однак це підприємство припинено ще 04.02.2005. Відповідно до вимог законодавства припинена юридична особа не може бути стороною у справі. Крім того, інформація про правонаступників ПП «Агро-Плюс» відсутня.

Враховуючи викладене, оскільки у спірному випадку позивачем доведено, а будь-якою іншою особою не спростовано, що Обухівське УВП УТОС є власником спірного майна, тоді як боржник ПП «Агро-Плюс» є припиненою юридичною особою, а також з огляду на те, що Миронівська державна нотаріальна контора як орган, діями якого було накладено арешт на майно, повністю визнала позов за умови непокладення на неї судових витрат, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог з метою усунення перешкод у здійсненні позивачем права власності на належне йому майно.

Крім того суд зауважує, що звертаючись до суду з цим позовом Обухівське УВП УТОС стверджує, що воно є власником спірного майна на яке накладено обтяження у вигляді арешту, що порушує його право на вільне володіння та розпорядження своїм майном.

Способом захисту цього права Обухівське УВП УТОС обрало звернення з позовом про скасування арешту на майно. При цьому у позовній заяві позивач посилається на положення Закону України «Про виконавче провадження», які передбачають можливість звернення з позовом про визнання права власності на майно та про зняття з нього арешту.

В розрізі викладеного, суд зауважує, що належному способу захисту прав та інтересів позивача у цьому випадку відповідає позовна вимога про зняття арешту з майна, а не його скасування.

Близький за змістом висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20.

Отже, дослідивши подані в матеріали справи докази у їх сукупності та взаємному зв`язку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Обухівського УВП УТОС належить задовольнити.

Стосовно ж судових витрат суд вважає за доцільне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того за приписами ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Враховуючи викладене, зокрема поведінку сторін під час розгляду справи, суд доходить висновку про можливість покладення судових витрат на позивача. Це зумовлено тим, що відповідач не є особою, яка безпосередньо порушила права позивача, а також тим, що позивач не заперечував проти того, щоб судові витрати були покладені на нього у разі задоволення позовних вимог. Отже, судові витрати у вигляді судового збору суд покладає на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги.

2. Зняти арешт з об`єкта обтяження нежитлової будівлі загальною площею 100 кв. м, розташованої за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, м. Миронівка, вул. Ватутіна, буд. 38, належної на праві власності Обухівському учбово-виробничому підприємству українського товариства сліпих (вул. Каштанова, буд. 29, м. Обухів (пн), Київська обл., 08700, ідентифікаційний код 03967748), що накладений Миронівською державною нотаріальною конторою 07.07.2004 за № 54871 на підставі повідомлення б/н від 05.10.2001 Миронівського районного управління юстиції (додаткові дані: архівний номер 5842678KIEV482, архівна дата 01.08.2003, дата виникнення 05.10.2001, № реєстру 29, внутр. № F4322D5525).

3. Понесені судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення складено та підписано: 28.10.2025.

Суддя П.В.Горбасенко