ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року м. ОдесаСправа № 915/1510/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дружби Народів 17»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.06.2025, ухвалене суддею Семенчук Н.О., м. Миколаїв

у справі № 915/1510/24

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Юг»

до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дружби Народів 17»

про: стягнення 40615,89 грн,

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Легіон Юг» (далі ТОВ «Легіон Юг») звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дружби Народів 17» (далі ОСББ) стягнення з останнього 40615,89 грн, з яких: 35120 грн основного боргу, 4110,94 грн інфляційних втрат та 1384,95 грн 3% річних.

Позов мотивований неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами 31.01.2020 договором № 1000087 про надання послуги Домофон (далі договір) в частині повної та своєчасної слати вартості наданих позивачем послуг з технічного обслуговування домофонної системи.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 09.06.2025 у справі № 915/1510/24 позов ТОВ «Легіон Юг» задоволено частково, стягнуто з ОСББ на його користь 27200 грн заборгованість за договором, 3275,20 грн інфляційних втрат, 1056,50 грн 3 % річних, а також 2350,75 грн витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Частково задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з доведеності позивачем факту неналежного виконання відповідачем умов договору. Водночас, суд зазначив про часткову помилковість виконаного позивачем розрахунку основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних, зокрема, суд виходив з погодженого сторонами розміру щомісячної абонентської плати саме у розмірі 800 грн, а не 1040,00 грн щомісячно, як помилково зазначив у розрахунку позивач. Як наслідок, судом здійснено перерахунок заявленої до стягнення суми основного боргу та нарахованих на нього інфляційних втрат та 3 % річних.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що:

- судом порушено норми процесуального права щодо належного повідомлення відповідача про наявність в провадженні суду цієї справи. Позивач не надсилав, а відповідач не отримував копію позовної заяви, що позбавило відповідача вчасно підготувати заперечення проти позову;

- позивач навмисно, будучі обізнаним, що договір є недійсним, не звертався до суду тривалий час, але в позовній заяві зазначив, що оплату не отримував з грудня 2021 року по вересень 2024 року, тобто позивач звернувся до суду з пропуском строку на звернення до суду;

- відповідач не мав можливості звернутися до суду із завою про застосування строків позовної давності у зв`язку з неналежним повідомленням про відкриття провадження у справі та неотриманням позовної заяви з додатками;

- приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд не врахував ту обставину, що договір не містить посилання на наявність рішення загальних зборів на укладення цього договору, що вказує на його недійсність;

- суд не звернув увагу, що позивач не надав до позовної заяви копії заявок ОСББ на виконання робіт, а також на те, що акти підписані невстановленими особами, які не є стороною договору.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., Савицького Я.Ф., Принцевської Н.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.07.2025 витребувано у Господарського суду Миколаївської області матеріали даної справи, вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відкладено до надходження матеріалів з суду першої інстанції.

24.07.2025 матеріали даної справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.07.2025 апеляційну скаргу ОСББ на рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.06.2025 у справі № 915/1510/24 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України, як таку, що не відповідає вимогам п. 2 ч. 3 ст. 258 ГПК України (до скарги не додано доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі), встановлено скаржнику 10-ти денний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків.

04.08.2025 на електронну адресу суду надійшла копія платіжної інструкції від 01.08.2025 № 705 на суму 1015,87 грн.

У зв`язку з перебуванням судді-учасника колегії Савицького Я.Ф. у відпустці, за розпорядженням керівника апарату суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Богацької Н.С., суддів Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.08.2025 справу № 915/1510/24 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі головуючого судді Богацької Н.С., суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М., ОСББ поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.06.2025 у справі № 915/1510/24, за апеляційною скаргою ОСББ відкрито апеляційне провадження, вирішено здійснювати її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено ТОВ «Легіон Юг» строк до 22.08.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу (з належними доказами його направлення ОСББ), роз`яснено учасникам справи про їх право в цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до ст. 170 ГПК України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Одночасно зупинено дію рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.06.2025 у даній справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечував проти її задоволення, зазначаючи про її безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, зазначав, що доводи скаржника про порушення норм процесуального права спростовуються матеріалами цієї справи. Щодо строку позовної давності позивач звертає увагу на те, що строк позовної давності було продовжено в силу положень законодавства (перебіг позовної давності у цій справі продовжувався та зупинявся у зв`язку із введенням карантину та воєнного стану). Щодо посилання скаржника на недійсність договору (відсутність рішення загальних зборів на укладення цього договору) позивач зазначає, що ОСББ не надало жодних доказів реального існування необхідності отримання такої згоди.

05.09.2025 від ОСББ надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій відповідач зазначає, зокрема, про помилковість доводів позивача щодо строку позовної давності. Вкотре зазначає, що не отримував копію позовної заяви, а також про те, що суд безпідставно прийняв до увагу акти як належні та допустимі докази.

Будь-яких інших заяв чи клопотань від учасників справи не надходило.

Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, 31.01.2020 між ТОВ «Легіон Юг» (Виконавець) та ОСББ (Замовник) укладено договір № 1000087 про надання послуги Домофон (далі договір), відповідно до предмету якого Виконавець взяв на себе зобов`язання за плату проводити роботи з технічного обслуговування та ремонту комплекту домофонної системи, надаючи у користування Замовнику на термін дії цього Договору, торгівельної марки «Visit» змонтованих за адресою Замовника м. Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів 17, під`їзд № 1, під`їзд № 2, в подальшому «Домофонна система» - 2 комплекта або «Домофонної системи» - 2 комплекта (Додаток 1), а Замовник доручає Виконавцю обслуговувати домофонне обладнання (п. 2.1).

Відповідно до п. 2.3 договору Замовнику щомісячно нараховується плата за технічне обслуговування та ремонт «Домофонної системи» (надалі абонентська плата).

За змістом п. 3.1 Договору технічне обслуговування та ремонт «Домофонної системи» -2 комплекта (м.Южноукраїнськ вул. Дружби Народів 17, під`їзд №1, під`їзд №2) містить в собі наступні послуги:

а) виїзд на Об`єкт для проведення робіт з ремонту «Домофонної системи», по виклику Замовника, на протязі 24 робочих годин з моменту надходження заявки, окрім вихідних та святкових днів;

б) технічний інструктаж та рекомендації з роботи «Домофонної системи» проводиться за бажанням Замовника;

в) проведення профілактичного огляду та ремонту «Домофонної системи»;

г) проведення поточного ремонту «Домофонної системи»;

д) усунення можливих дефектів «Домофонної системи». Якщо дефект неможливо усунути (кабеля або обладнання не підлягає ремонту або вкрали), Виконавець може встановити своє ЦО або кабеля на термін дії договору;

є) надання у користування комплект «Домофонної системи» - 2 комплекта, які розташовані за адресою . - м.Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів 17, під`їзд №1, під`їзд №2 (Додаток 1).

Згідно з п. 3.3 Договору в кінці кожного місяця, за умови відсутності претензій, викладених у письмовій формі Замовником, до першого числа наступного за поточним місяця, послуга (робота) за цим договором вважається здійсненою належним чином та в повному обсязі, та не потребує підписання додаткових актів.

Пунктом 4.2 Договору сторони погодили, що вартість абонентської плати за послуги з технічного обслуговування та ремонту «Домофонної системи» - 2 комплекта становить 800 гривень за 2 під`їзда у місяць, а саме за такі під`їзди які знаходяться за адресою: м. Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів 17, під`їзд № 1, під`їзд № 2.

За змістом п. 4.4 Договору передбачено, що оплата за послуги з технічного обслуговування «Домофонної системи» нараховується з першого числа поточного місяця.

Відповідно до п. 4.5 Договору Замовник повинен своєчасно оплачувати надані послуги на рахунок Виконавця.

Відповідно до п. 4.6 Договору передбачено, що абонентська плата вноситься щомісяця, не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним.

Згідно з п. 4.7 Договору розмір абонентської плати за послугу може бути зменшений або збільшений Виконавцем в зв`язку з зростанням або падінням мінімальної заробітної плати яка впливає на подальше обслуговування домофонного обладнання.

Умовами п. 5.1.5 Договору передбачено обов`язок Замовника своєчасно до 10 числа наступного за звітним вносити плату за послуги надані виконавцем.

Пунктом 5.3.1 Договору передбачено обов`язок Виконавця проводити технічне обслуговування та ремонт «Домофонної системи» персоналом відповідної кваліфікації.

За змістом п. 5.4.3 Договору Виконавець залишає за собою право перегляду розміру абонентської плати в сторону збільшення у випадках пов`язаних з зростанням мінімальної заробітної плати. Розрахунковим параметром для перегляду розміру абонентської плати є зростання мінімальної заробітної плати, яка впливає на подальше обслуговування домофонного обладнання.

Відповідно до п. 6.1 Договору сторони погодили, що за порушення умов цього Договору Виконавець та Замовник несуть відповідальність відповідно з діючим законодавством України. Всі спори за цим Договором вирішуються шляхом переговорів, якщо сторони не дійшли згоди, то вирішення відбувається в судовому порядку.

Згідно з п. 7.1 цей Договір набирає чинності з дня підписання та діє з 01 лютого 2020 до 31 грудня 2020 року. Якщо жодна зі сторін у термін 30 днів не заявить про намір його розірвання договір автоматично продовжує дію ще на один рік на аналогічних умовах.

Умовами п. 7.2 Договору передбачено, що всі зміни чинного Договору визначаються додатковою угодою.

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

З боку ОСББ договір підписано Божко А.В. із зазначенням, що він діє на підставі Статуту та запису в єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 0000.

В матеріалах цієї справи містяться надані позивачем на підтвердження свої вимог Акти виконаних робіт/заміни обладнання, оформлені ТОВ «Легіон Юг» протягом 2022 року та у березні 2023 року.

Позивачем 24.06.2024 направлено на адресу відповідача претензію з вимогою в місячний строк погасити наявну заборгованість.

Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Предметом позову у даній справі є вимоги ТОВ «Легіон Юг» стягнути з ОСББ 40615,89 грн, з яких: 35120 грн основного боргу, 4110,94 грн інфляційних втрат та 1384,95 грн 3% річних.

Як вже зазначалось, частково задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з доведеності позивачем факту неналежного виконання відповідачем умов договору. Водночас, суд зазначив про часткову помилковість виконаного позивачем розрахунку основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних, зокрема, суд виходив з погодженого сторонами розміру щомісячної абонентської плати саме у розмірі 800 грн, а не 1040,00 грн щомісячно, як помилково зазначив у розрахунку позивач. Як наслідок, судом здійснено перерахунок заявленої до стягнення суми основного боргу та нарахованих на нього інфляційних втрат та 3 % річних.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що скаржником вони жодним чином не спростовані.

Щодо повідомлення відповідача.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, позивач, на виконання приписів п 1 ч. 1 ст. 164 ГПК України, додав до позовної заяви належні та допустимі докази направлення іншому учаснику справи копій позовної заяви і доданих до неї документів: опис вкладення на ім`я ОСББ за адресою: 54001, Миколаївська область, Вознесенський район, м. Південноукраїнськ, вул. Європейська (Дружба Народів), 17; фіскальний чек Укрпошти від 02.12.2024; поштову накладну за трек-номером 189 (а.с.9).

Копія ухвали Господарського суду Миколаївської області від 24.12.2024 (про відкриття провадження у даній справі) також була направлена на адресу місцезнаходження відповідача, а саме: вул. Європейська (Дружи Народів), 17, м. Південноукраїнськ, Миколаївська область, 55001, однак повернута поштовим відділенням зв`язку до суду з відміткою: «За закінченням терміну зберігання» зі штрих кодовим ідентифікатором 234.

В подальшому, Господарським судом Миколаївської області було постановлено ухвалу від 06.03.2025 про повторне направлення на поштову адресу місцезнаходження відповідача, із проставленням на ній відмітки «Судова повістка» ухвали Господарського суду Миколаївської області від 24.12.2024 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Надіслане відповідачу поштове відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 684 знову повернулось неврученим до суду із проставлянням 16.03.2025 відділенням поштового зв`язку відмітки про причину невручення: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Колегія суддів зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Крім того. ч. 7 ст. 120 ГПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто на адресу вказану у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю особу.

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на таку особу - учасника процесу.

Колегія суддів зазначає, що факт неотримання адресатом поштової кореспонденції, враховуючи, що суд, з додержанням вимог процесуального закону надсилав судову кореспонденцію для вчинення відповідних дій за належною адресою та які повернулися до суду у зв`язку з їх неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер.

У разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною адресою і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення (постанова Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15).

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 також зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі М 800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-6).

Неотримання відповідачем відповідних процесуальних документів можливе виключно через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що слід розцінювати як фактичну відмову від отримання адресованих їй судових рішень.

До аналогічного висновку приходить і Верховний Суд у постанові від 11.06.2021 у справі № 2-6236/11, де зауважує, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернена поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт неотримання заявником поштової кореспонденції, яку суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 також зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі М 800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі М10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі М 24/260-23/52-6).

Враховуючи вищевикладене у сукупності, а також направлення як позовної заяви, так і усіх без виключення процесуальних документів суду за належною адресою відповідача, колегія суддів зазначає, що неотримання ним (відповідачем) позовної заяви, процесуальних документів суду та повернення їх до суду з відповідною відміткою є наслідками дій (бездіяльності) самого відповідача.

Жодних порушень судом першої інстанції норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Щодо суті спору.

В матеріалах справи відсутні докази направлення сторонами письмових заяв про розірвання договору, а тому його, у відповідності до умов п. 7.1, слід вважати пролонгованим, про що цілком обґрунтовано зазначив суд першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

За умовами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

При цьому загальне правило ст. 903 ЦК передбачає оплатність послуги за договором про надання послуги, якщо договором передбачено надання послуг за плату, у зв`язку з чим правила та вимоги щодо оплатності послуг застосовуються у разі їх надання. Тоді як за відсутності факту та доказів надання відповідних послуг надавач послуг позбавлений права та підстав вимагати їх оплати від отримувача послуг (аналогічний висновок міститься у Постанові Верховного Суду від 07.06.2022 у справі № 911/27/21).

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, стверджування позивачем обставин щодо споживання відповідачем відповідних послуг на заявлену суму покладає на позивача тягар доказування факту та розміру спожитих відповідачем відповідних послуг у заявлених у спірних правовідносинах періодах.

Колегія суддів враховує, що відповідно до відповідно до п. 3.3 договору в кінці кожного місяця, за умови відсутності претензій, викладених у письмовій формі Замовником, до першого числа наступного за поточним місяця, послуга (робота) за цим договором вважається здійсненою належним чином та в повному обсязі, та не потребує підписання додаткових актів.

Тобто фактично, умовами договору сторони погодили відсутність необхідності підписання актів для підтвердження здійснення послуг належним чином, у разі відсутності претензій, викладених у письмовій формі Замовником. Поряд з цим, в матеріалах цієї справи містяться надані позивачем на підтвердження свої вимог Акти виконаних робіт/заміни обладнання протягом 2022 року та у березні 2023 року.

Колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять жодних доказів існування будь-яких претензій Замовника до Виконавця з приводу неналежного виконання прийнятих на себе зобов`язань з технічного обслуговування домофонної системи у спірний період.

Більш того, матеріали цієї справи взагалі не містять жодних доказів того, що з моменту укладення договору (31.01.2020) відповідач висловлював будь-які зауваження з приводу надання/ненадання позивачем послуг за договором, як і не містять жодних доказів того, що позивач скористався своїм правом на припинення договірних правовідносин шляхом розірвання договору.

Частиною 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 79 ГПК України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Враховуючи вищевикладене у сукупності та керуючись стандартом більшої переконливості (за яким висновок про існування певного факту з урахуванням досліджених доказів видається вірогіднішим, аніж протилежний), колегія суддів доходить висновку про те, що докази, надані позивачем на підтвердження обставин надання відповідачу послуг, є більш вірогідними, ніж докази, надані відповідачем на спростування цих обставин.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції перерахунок заборгованості, колегія суддів також погоджується з ними. При цьому, жодних доводів, заперечень щодо арифметичної правильності заявлених сум апеляційна скарга не містить.

Щодо недійсності договору.

Приписами ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Закріплена у ст. 204 ЦК України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню (аналогічний правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 906/750/21).

Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Судова колегія зазначає, що визначених законом підстав недійсності (нікчемності) договору про надання послуг не встановлено і на відповідні обставини не посилаються учасники справи.

В судовому порядку спірний договір недійсним також не визнавався, а тому цей договір є чинним та в силу ст. 204 ЦК України його умови є обов`язковими для сторін такого правочину.

Щодо позовної давності.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (ст. 269 ГПК України), то заява про застосування позовної давності може бути розглянута апеляційним судом, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції (зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 367/2259/15-ц та від 27.03.2019 по справі № 727/5743/15-ц).

Тлумачення ч. 3 ст. 267 ЦК України, положення якої сформульоване із застосуванням слова «лише» (синонім «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави стверджувати, що із цього положення випливає безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі суд не застосовує позовної давності.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 200/11343/14ц дійшла висновку стосовно того, що той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції вправі прийняти до розгляду заяву про застосування позовної давності лише за умови, що відповідач у справі не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про день та час судового розгляду справи, чи у разі інших поважних причин, які об`єктивно позбавляли особу зробити в суді першої інстанції таку заяву, внаслідок чого було порушено принцип процесуальної рівності сторін (близький за змістом висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19).

Отже, у контексті наявності повноважень у суду апеляційної інстанції для розгляду клопотання про застосування позовної давності, визначальними та вагомими є обставини належного/неналежного повідомлення судом відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

Разом з тим, як вже зазначалось, матеріли цієї справи свідчать про те, що місцевий господарський суд належним чином повідомляв відповідача про розгляд даної справи. Уся судова кореспонденція направлялась скаржнику на його зареєстроване місце проживання, що скаржником не заперечується. Судом першої інстанції вчинялись усі необхідні та достатні дії для належного повідомлення відповідача. Отримання поштової кореспонденції адресатом перебуває поза межами контролю відправника, тобто суду. Жодних порушень судом першої інстанції норм процесуального права скаржником не наведено, а колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів зазначає, що заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, подана разом з апеляційною скаргою, підлягає залишенню без розгляду.

За таких обставин, оцінивши подані докази, а також враховуючи що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов цілком обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують наявність обставин, які згідно зі ст. 277 ГПК України визначені в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з апеляційним переглядом, підлягають віднесенню на скаржника.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дружби Народів 17» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.06.2025 у справі № 915/1510/24 - без змін.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

Судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська