ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

про відкриття провадження у справі про банкрутство

(підготовче засідання)

"20" жовтня 2025 р. м. ХарківСправа № 922/3484/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Кончаренко В.Ю.

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СОВТА К" (вх. №3505/25)
про визнання банкрутом Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «АГРОБУД УКРАЇНА» ,
за участю представників:

ТОВ "СОВТА К" - Кожушний К.С.

ТОВ "БК "Агробуд Україна" - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Харківської області через систему "Електронний суд" надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "СОВТА+" про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АГРОБУД УКРАЇНА (ідентифікаційний код юридичної особи: 41969222, місцезнаходження: 62302, Харківська область, місто Дергачі, вул. Соснова, 2А).

В своїй заяві ТОВ СОВТА+ просило визнати вимоги до ТОВ БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АГРОБУД УКРАЇНА в загальному розмірі 4 589 334,85 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 26.09.2025 здійснено автоматичний розподіл зазначеної заяви між суддями, присвоєно їй єдиний унікальний номер судової справи 922/3484/25 та визначено її до розгляду судді Прохорову С.А.

Ухвалою суду від 29.09.2025 прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СОВТА+" про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АГРОБУД УКРАЇНА та призначено підготовче засідання по справі.

Також 29.09.2025, до відкриття провадження у справі №922/3484/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АГРОБУД УКРАЇНА, до Господарського суду Харківської області надійшла заява й від Товариства з обмеженою відповідальністю "СОВТА К" (вх. №3505/25) про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АГРОБУД УКРАЇНА ().

В своїй заяві ТОВ СОВТА К просить визнати вимоги до ТОВ БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АГРОБУД УКРАЇНА в загальному розмірі 16 320 230,00 грн.

Кредитором запропоновано кандидатуру арбітражного керуючого Саутенка Сергія Олеговича (свідоцтво №216 від 20.02.2013) заяву якого додано до суду.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 30.09.2025, заяву передано до розгляду судді Прохорову С.А. в порядку передбаченому ч. 4 ст. 35 Кодексу України з процедур банкрутства та п. 7.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу Господарського суду Харківської області.

У разі подання до суду до відкриття провадження у справі про банкрутство та прийняття судом до розгляду двох чи більше заяв кредиторів про відкриття провадження у справі про банкрутство господарський суд призначає всі прийняті судом до розгляду заяви для їх розгляду в одному підготовчому судовому засіданні, за результатами якого за заявою, що подана першою, у разі її відповідності вимогам цього Кодексу, відкриває провадження у справі про банкрутство. Інші заяви господарський суд залишає без розгляду.

Ухвалою суду від 30.09.2025 прийнято заяву Товариство з обмеженою відповідальністю "СОВТА К" (вх. №3505/25) про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АГРОБУД УКРАЇНА до розгляду та призначено до розгляду у підготовчому засіданні в межах справи №922/3484/25.

Ухвалою суду від 07.10.2025 заяву ТОВ "СОВТА+" у справі №922/3484/25 залишено без руху, у зв`язку з чим підготовче засідання 10.10.2025 проведено не було.

Судом було повідомлено учасників справи про наступну дату підготовчого засідання - 20.10.2025.

20.10.2025 в підготовче засідання з`явився представник ТОВ "СОВТА +" який повідомив про те, що заявником було подано заяву про повернення його заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «АГРОБУД УКРАЇНА».

Згідно ч. 4 ст. 35 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі - КУзПБ), у разі подання до відкриття провадження двох чи більше заяв кредиторів про відкриття провадження у справі про банкрутство господарський суд призначає заяви до розгляду в одному судовому засіданні, за результатами якого за заявою, що подана першою, у разі її відповідності вимогам цього Кодексу, відкриває провадження у справі про банкрутство. Інші заяви господарський суд залишає без розгляду.

У разі прийняття господарським судом рішення про відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство за заявою кредитора, що подана першою, господарський суд розглядає інші заяви в порядку черговості їх подання до суду кредиторами.

Ухвалою суду від 20.10.2025 залишено без розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "СОВТА+" про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АГРОБУД УКРАЇНА, яка була подана першою.

Таким чином, судом розглядається заява Товариства з обмеженою відповідальністю "СОВТА К" (вх. №3505/25) про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АГРОБУД УКРАЇНА, як ініціюючого кредитора.

Станом на 20.10.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АГРОБУД УКРАЇНА (надалі боржник, ТОВ "БК "Агробуд Україна") відзиву на заяву ТОВ "СОВТА К" подано не було.

Про розгляд заяви ТОВ "СОВТА К" боржника - ТОВ БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ АГРОБУД УКРАЇНА було повідомлено належним чином.

В підготовчому засіданні представник ТОВ "СОВТА К" підтримав заяву та просив відкрити провадження у справі.

Суд зазначає, що питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішуються судом залежно від конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Кодексу України з процедур банкрутства підготовче засідання суду проводиться не пізніше 14 днів з дня постановлення ухвали про прийняття заяви про відкриття провадження у справі, а за наявності поважних причин (здійснення сплати грошових зобов`язань кредиторам тощо) - не пізніше 20 днів.

З урахуванням вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд здійснив усі необхідні дії для надання сторонам достатнього часу в умовах воєнного стану для реалізації своїх прав, а також беручи до уваги строковий характер проведення підготовчого засідання суду, суд вважає, що зібраних доказів достатньо для проведення підготовчого засідання за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши та перевіривши у порядку ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства обґрунтованість вимог заявника - ТОВ "СОВТА К" у підготовчому засіданні суду, здійснивши всебічно та повно оцінку поданих суду кредитором доказів, що мають значення для розгляду судом заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство та вислухавши пояснення представника кредитора, суд встановив наступне.

Статтею 1 КУзПБ визначено, що неплатоспроможність - це неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.

При цьому грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

Порядок відкриття провадження у справі про банкрутство за заявою кредитора визначений статтею 39 КУзПБ.

Згідно з частинами 1-3 статті 39 КУзПБ перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом. У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи.

Якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість.

За результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про: відкриття провадження у справі; відмову у відкритті провадження у справі. Так, господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження; вимоги кредитора (кредиторів) задоволені боржником у повному обсязі до підготовчого засідання суду (ч. 5, ч. 6 ст. 39 КУзПБ).

Отже, завданням підготовчого засідання господарського суду при розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог заявника (заявників) на предмет відповідності таких вимог поняттю "грошового зобов`язання" боржника перед ініціюючим кредитором; встановлення наявності спору про право; встановлення обставин задоволення таких вимог боржником до проведення підготовчого засідання у справі.

Перевіряючи обґрунтованість вимог заявника, суд зазначає наступне.

Кредитор - ТОВ "СОВТА К" звернувся до суду з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника - ТОВ "БК "Агробуд Україна" на тій підставі, що боржник має перед кредитором заборгованість в загальному розмірі 16 320 230,00 грн. Сума боргу підтверджується платіжними інструкціями, доданими до заяві, які, як зазначає кредитор були перераховані ним помилково на користь боржника.

Зокрема ТОВ "СОВТА К" до заяви були подані наступні платіжні інструкції:

- №1855 від 25.12.2024 на суму 1 825 995,00 грн з призначенням платежу "надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги зг. дог. №1-ФД від 23.12.2024р.",

- №1857 від 25.12.2024 на суму 4 706 800,00 грн з призначенням платежу "надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги зг. дог. №1-ФД від 23.12.2024р.",

- №1858 від 26.12.2024 на суму 3 817500,00 грн з призначенням платежу "надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги зг. дог. №1-ФД від 23.12.2024р.",

- №1858 від 26.12.2024 на суму 3 817500,00 грн з призначенням платежу "надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги зг. дог. №1-ФД від 23.12.2024р.",

- №1859 від 26.12.2024 на суму 3 014 920,64 грн з призначенням платежу "надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги зг. дог. №1-ФД від 23.12.2024р.",

- №1860 від 27.12.2024 на суму 2 415 000,00 грн з призначенням платежу "надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги зг. дог. №1-ФД від 23.12.2024р.",

- №1861 від 27.12.2024 на суму 4 069 784,36 грн з призначенням платежу "надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги зг. дог. №1-ФД від 23.12.2024р.".

ТОВ «СОВТА К» зазначає, що ці кошти було помилково перераховано на користь ТОВ «БК «АГРОБУД УКРАЇНА» в загальному розмірі 19 850 000,00 грн. із призначенням платежу «за договором №1-ФД від 23.12.2024р», оскільки договір №1-ФД від 23.12.2024р ніколи не укладався між ТОВ «СОВТА К» та ТОВ «БК «АГРОБУД УКРАЇНА».

Станом на сьогодні, як зазначає кредитор, вказані кошти не були повністю повернуті та утримуються ТОВ «БК «АГРОБУД УКРАЇНА» без будь-якої правової підстави. З отриманих 19 850 000,00 грн. грн. було повернуто лише 3 632 050,00 грн, , неповернутий залишок складає 16 217 950,00 грн, на підтвердження чого кредитором були додані платіжні інструкції:

- №1860 від 17.01.2025 на суму 1 300,00 грн з призначенням платежу "повернення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги зг. дог. №1-ФД від 23.12.2024р.",

- №3471689 від 27.01.2025 на суму 27 800,00 грн з призначенням платежу "повернення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги зг. дог. №1-ФД від 23.12.2024р.",

- №3471693 від 30.01.2025 на суму 2 000 000,00 грн з призначенням платежу "повернення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги зг. дог. №1-ФД від 23.12.2024р.",

- №3471738 від 26.02.2025 на суму 150 000,00 грн з призначенням платежу "повернення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги зг. дог. №1-ФД від 23.12.2024р.",

- №3471746 від 28.02.2025 на суму 450,00 грн з призначенням платежу "повернення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги зг. дог. №1-ФД від 23.12.2024р.",

- №3471758 від 04.03.2025 на суму 1 452 500,00 грн з призначенням платежу "повернення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги зг. дог. №1-ФД від 23.12.2024р.".

Також до заяви було додано вимогу №29/09/25-1 від 29.09.2025 про повернення коштів.

Інших доказів в обґрунтування вимог до боржника заявником - ТОВ СОВТА К не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення.

У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №914/2404/19, від 28.01.2021 у справі №910/4510/20).

Таким чином для запобігання необґрунтованих вимог до боржника та порушень цим прав його кредиторів до доведення обставин, пов`язаних із виникненням заборгованості боржника-банкрута, пред`являються підвищені вимоги.

Сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство полягає, зокрема, в такому:

- перевірка обґрунтованості та розміру вимог кредиторів здійснюється судом незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку;

- при визнанні вимог кредиторів у справі про банкрутство слід виходити з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості;

- під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (ч. 1 ст. 75 ГПК України), саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку

Заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19).

Розглядаючи кредиторські вимоги суд в силу приписів статей 45 - 47 КУзПБ має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (див. висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19, від 29.03.2021 у справі №913/479/18).

Системний аналіз цих приписів засвідчує, що законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом розгляду в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником.

Запроваджений законодавцем підвищений стандарт доказування у справах про банкрутство для кредиторів приводить у випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог до прийняття рішення судом про відмову у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів.

Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (ст. 76 ГПК України), допустимості (ст. 77 ГПК України), достовірності (ст. 78 ГПК України) та вірогідності (ст. 79 ГПК України).

За змістом статті 1 КУзПБ грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України, зокрема до грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів).

Верховний Суд неодноразово наголошував, що господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18).

Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство.

Також, господарський суду під час розгляду заяви з вимогами до боржника керується не лише вищезазначеними засадами, а й враховує достатність (повноту та всебічність) поданих доказів як взаємозв`язок їх сукупності, що дозволяє суду зробити достовірний висновок про існування заборгованості у боржника перед кредитором та встановити її правову природу і дійсний розмір.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 202 Цивільного кодексу України).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ст. 207 Цивільного кодексу України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Отже, при розгляді заяви з грошовими вимогами до боржника, виникла необхідність встановлення правових відносин, що склалися між кредитором та боржником.

Виходячи зі змісту самої заяви, вбачається, що кредитор вважає, що правові відносини, що склалися між кредитором та боржником полягають у безпідставному отриманні останнім коштів від кредитора внаслідок чого у боржника виник обов`язок щодо їх повернення.

В свою чергу, суд зазначає, що Главою 83 ЦК України визначені загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною 2 статті 11 ЦК України. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчать про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Загальна умова частини 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Так, з поданих до заяви платіжних інструкцій, судом було встановлено, що кредитором було перераховано на користь боржника в загальному розмірі 19 850 000,00 грн.

Вказані кошти перераховувалися боржнику на протязі декількох днів різними платежами із зазначенням в платіжних інструкціях призначення платежу за договором №1-ФД від 23.12.2024р.

В свою чергу, з поданих до заяви платіжних інструкцій, також вбачається й те, що боржником частково були повернуті кошти кредиторові в розмірі 3 632 050,00 грн.

В доданих платіжних інструкціях про повернення цих коштів також вказано призначення платежу : "повернення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги зг. дог. №1-ФД від 23.12.2024р.".

Такі обставини ставлять під сумнів посилання кредитора на помилковість перерахування коштів.

В свою чергу, оскільки самого договору №1-ФД від 23.12.2024 р, або будь-яких доказів, що сторони у спірних правовідносинах мали намір щодо його укладання (листування між сторонами, тощо) до суду надано не було, що також виключає абсолютну безпідставність набуття (збереження) боржником майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору або того, що підстави на яких це майно було набуте боржником, згодом відпала.

Представник кредитора в судовому засіданні пояснив, що договір зазначений в платіжних інструкціях ніколи не укладався між ТОВ СОВТА К та ТОВ БК АГРОБУД УКРАЇНА, однак зазначив, що про обставини щодо наміру укладання між сторонами такого договору, перемовин між сторонами тощо, йому не відомі.

Таким чином, з встановлених судом обставин справи вбачається, що поведінка кредитора у спірних правовідносинах не може бути розцінена як добросовісна та розумна, а систематичне перерахування коштів боржнику та наявність відомостей про призначення платежу не може свідчити про безпідставність такого перерахування.

В свою чергу, ні самим кредитором ні боржником не надано до суду будь-яких інших документів, з яких суд міг би встановити реальні правовідносини, що склалися між сторонами.

За відсутності будь яких доказів, окрім самих платіжних інструкцій на перерахування коштів, суд позбавлений можливості взагалі встановити дійсні наміри сторін у цих правовідносинах, встановити як сам факт безпідставного отримання боржником цих коштів так і обставини часткового повернення коштів боржником у зв`язку з безпідставністю їх отримання, оскільки, як зазначено в платіжних документах, поданих заявником вони містять як підставу такого отримання боржником так і відомості про призначення платежу при їх поверненні.

Слід також зазначити, що суд, без дослідження руху коштів по банківських рахункам кредитора та боржника не може дійти обґрунтованого висновку й про реальну кількість перерахованих та повернутих коштів на момент звернення до суду з заявою, однак таких виписок до заяви також надано не було.

Поданих кредитором доказів не достатньо для відтворення реальної картини взаємовідносин між кредитором та боржником.

За внутрішнім переконанням суду, об`єктивно оцінивши надані кредитором докази, та враховуючи відсутність будь-яких інших доказів, які б довели ті обставини про які вказує останній в своїй заяві, суд дійшов висновку, що кредитор не довів того що перераховуючи в подальшому боржнику кошти, таке перерахування було саме безпідставним, а не на виконання певних домовленостей між сторонами, які на момент звернення до суду відпали, у зв`язку з чим у кредитора виникло б право вимагати від боржника повернення таких коштів як безпідставно отриманих.

Кредитор мав, належним чином користуючись своїми процесуальними правами, звертаючись до суду підготувати усі необхідні докази в обґрунтування своїх вимог і додати їх до заяви, або повідомити у заяві про причини неможливості подання доказів у встановлений законом строк.

При цьому, за імперативним приписом частини четвертої статті 13 вказаного Кодексу, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Суд зазначає, що кредитор мав достатньо часу для подання до суду всіх наявних у нього доказів, які б могли підтвердити ті обставини на які посилається кредитор та з яких би вбачалося, що боржник дійсно безпідставно отримав кошти від кредитора, або підстава на якій були отримані ці кошти згодом відпала.

В свою чергу, відповідно частини другої статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Викладене свідчить, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять учасники спірних правовідносин.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави цих вимог, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає спір виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі цих вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет вимог.

Відповідно, право особи звернутися до суду з самостійно визначеними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи виключно в межах таких вимог.

Таким чином, оскільки по першому перерахуванню по платежній інструкції № 1855 боржником не надано доказів повернення коштів, і таке перерахування на думку суду може вважатися помилковим, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог кредитора в розмірі 1 825 995,00 грн, як безпідставно отриманих боржником коштів за першим платежем від кредитора згідно платіжної інструкції №1855 від 25.12.2024.

Стосовно вимог кредитора щодо повернення решти перерахованих коштів за наступними платежами, як безпідставно отриманих боржником, суд дійшов висновку про залишення їх без розгляду, оскільки без дослідження руху коштів по рахункам сторін не вбачається можливим встановити належними та допустимими доказами цих правовідносин між сторонами, а поданих кредитором доказів не достатньо для відтворення реальної картини взаємовідносин між кредитором та боржником.

При цьому, залишення без розгляду вимог кредитора не позбавляє можливості останнього звернутись до суду в межах цієї справи з конкурсними вимогами до боржника.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.

Частинами 1 та 2 статті 11 ЦК України унормовано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Слід зазначити, що Кодекс України з процедур банкрутства встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи (преамбула Кодексу). Метою відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом через застосування процедур банкрутства передбачених Кодексом, є саме задоволення вимог кредиторів.

За таких обставин, можна дійти висновку, що у разі відсутності належного виконання господарського грошового зобов`язання, у кредитора є можливість, окрім звернення до суду з позовом до боржника, скористатися можливістю застосування щодо такого боржника процедур передбачених Кодексом для задоволення своїх кредиторських вимог у тому випадку, коли відсутній спір про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

В ході підготовчого провадження не спростував наявність заборгованості перед кредитором, а також не довів наявності спору про відповідне право, як і можливості погасити заборгованість кредитору.

Зважаючи на викладене, за наслідками розгляду у підготовчому засіданні заяви ТОВ "СОВТА К" про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "БК "Агробуд Україна", суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "БК "Агробуд Україна", визнання вимог ініціюючого кредитора - ТОВ "СОВТА К" у розмірі 1 825 995,00 грн заборгованості, 72 000,00 грн витрат на авансування винагороди арбітражному керуючому, та 30 280,00 грн витрат по сплаті судового збору, введення мораторію на задоволенні вимог кредиторів та процедури розпорядження майном боржника.

Приписами ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що кандидатура арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією визначається судом шляхом автоматизованого відбору із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з числа арбітражних керуючих, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України, за принципом випадкового вибору.

Проте, Законом України від 05.06.2020 № 686-ІХ "Про внесення змін до Кодексу України з процедур банкрутства" доповнено Прикінцеві та перехідні положення Кодексу України з процедур банкрутства пунктом 2-1, відповідно до якого встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи призначення арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією у разі відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) здійснюється з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом.

Заява ініціюючого кредитора або боржника - фізичної особи про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), крім відомостей, передбачених частиною 1 статті 34, частиною 2 статті 116 цього Кодексу, повинна містити пропозицію щодо кандидатури арбітражного керуючого для виконання повноважень розпорядника майна або керуючого реструктуризацією.

Ініціюючий кредитор або боржник - фізична особа додає до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) заяву арбітражного керуючого, зазначеного в абзаці другому цього пункту, про участь у справі, яка повинна відповідати вимогам, встановленим частиною 3 статті 28 цього Кодексу.

Господарський суд, відкриваючи провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), призначає арбітражного керуючого розпорядником майна або керуючим реструктуризацією.

Так, з доданих до заяви ТОВ «СОВТА К» вбачається, що кредитором запропоновано кандидатуру арбітражного керуючого Саутенка Сергія Олеговича (свідоцтво №216 від 20.02.2013) заяву якого додано до суду.

Частиною 3 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрута встановлено, що розпорядником майна, керуючим реструктуризацією, керуючим санацією, ліквідатором, керуючим реалізацією не можуть бути призначені арбітражні керуючі: 1) які є заінтересованими особами у цій справі; 2) які здійснювали раніше управління цим боржником - юридичною особою, крім випадків, коли з дня в 3) яким відмовлено в допуску до державної таємниці, якщо такий допуск є необхідним для виконання обов`язків, визначених цим Кодексом; 4) які мають конфлікт інтересів; 5) які здійснювали раніше повноваження приватного виконавця щодо примусового виконання судових рішень або рішень інших органів (посадових осіб), у яких боржник був стороною виконавчого провадження; 6) які є близькими особами боржника - фізичної особи.

До призначення арбітражним керуючим особа повинна подати до господарського суду заяву, в якій зазначається, що вона не належить до осіб, зазначених у цій частині.

Судом встановлено, що кандидатура арбітражного керуючого Саутенка Сергія Олеговича не належить до жодної з категорії осіб, перелічених в ч. 3 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства.

Суд вважає, що кандидатура арбітражного керуючого Саутенка Сергія Олеговича відповідає вимогам Кодексу України з процедур банкрутства, в зв`язку з чим за таких обставин суд призначає арбітражного керуючого Саутенка Сергія Олеговича розпорядником майна боржника - ТОВ "БК "Агробуд Україна".

Керуючись ст. 1, 2, 8, 28, 30, 34, 36, 39, 41, 44, 45 Кодексу України з процедур банкрутства, п. 1-6, 2-1 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 73-79, 86, 232-234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відкрити провадження у справі про банкрутство Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «АГРОБУД УКРАЇНА», .

Визнати розмір грошових вимог ініціюючого кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "СОВТА К" в розмірі 1 825 995,00 грн заборгованості, 30 280,00 грн витрат по сплаті судового збору та 72 000,00 грн витрат на авансування винагороди арбітражного керуючого.

Вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "СОВТА К" в розмірі 14 494 235,00 грн залишити без розгляду.

Ввести мораторій на задоволення вимог кредиторів з 20.10.2025.

Ввести процедуру розпорядження майном боржника строком до 08.04.2026.

Призначити розпорядником майна боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «АГРОБУД УКРАЇНА» арбітражного керуючого Саутенка Сергія Олеговича (свідоцтво Міністерства юстиції України № 216 від 20.02.2013, м. Харків, вул. Кримська, 6).

Встановити розмір оплати послуг арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна в розмірі трьох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень, джерелами сплати грошової винагороди розпоряднику майна є авансування кредитором, що внесено на депозитний рахунок господарського суду.

Здійснити офіційне оприлюднення на офіційному веб-сайті Судової влади України (Вищого господарського суду України) про відкриття справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «АГРОБУД УКРАЇНА».

Встановити розпоряднику майна строк до 27.11.2025 для:

- подання до господарського суду відомостей про результати розгляду вимог кредиторів боржника;

- проведення інвентаризації майна боржника та подання до суду матеріалів інвентаризації з доказами, що підтверджують встановлені в ході інвентаризації дані;

- звіту про проведену роботу в межах процедури розпорядження майном та доказів на підтвердження проведеної розпорядником роботи та обставин, викладених у звіті.

Попереднє засідання господарського суду призначити на "01" грудня 2025 р. о(б) 13:00 год.

Засідання відбудеться у приміщенні господарського суду за адресою: 61022, м. Харків, м-н Свободи, 5, Держпром, 8-й під`їзд, 1-й поверх, зал № 110.

Копії ухвали направити:

боржнику, кредитору, власнику майна та органу, уповноваженому управляти майном боржника, до ДПС у Харківській області, Дергачівського районного суду Харківської області, суду, Дергачівський відділ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Приватному виконавцю Ярмоленко Олександр Валентинович.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення - 20.10.2025 та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвалу підписано 23.10.2025.

Суддя Прохоров С.А.