ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2025 р. Справа№ 910/13546/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Ткаченка Б.О.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Мельникова Л.В. (в залі суду);

від відповідачів: 1. Ковтун І.В. (в залі суду);

2. Михалюк Е.І. (в залі суду);

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Троянівське»

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025, повний текст рішення складено 27.03.2025

у справі № 910/13546/24 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Троянівське»

до 1. Національної поліції України

2. Управління Служби безпеки України в Рівненській області

про стягнення 2 115 352,50 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішень господарських судів

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідачів про солідарне стягнення в рахунок відшкодування шкоди 1 369 890,00 грн упущеної вигоди та 745 462,50 грн збитків.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/13546/24 в позові відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що матеріали справи не містять доказів вилучення спірного майна органами досудового розслідування, оскільки відповідачами надалися лише дозволи на вжиття ДП ДГ «Білокриницьке» невідкладних заходів спрямованих на проведення збору кукурудзи врожаю 2020 року з метою попередження негативних наслідків державного підприємства у вигляді втрати врожаю. Позивачем не доведено та матеріали справи не містять жодних доказів, на підставі яких можна встановити, що в ході проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні органами досудового слідства, його посадовими особами допущені порушення норм кримінально-процесуального права, які призвели до спричинення майнової шкоди позивачу, а саме щодо неналежного зберігання вилученого майна безпосередньо органами досудового розслідування, а в конкретному випадку - Національною поліцією України та Управління Служби безпеки України в Рівненській області. Таким чином, позивачем не доведено наявності таких умов для стягнення шкоди, як неправомірні дії відповідачів та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Таким чином, позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу позовних вимог щодо солідарного стягнення з відповідачів в рахунок відшкодування шкоди у вигляді 1 369 890,00 грн. упущеної вигоди та 745 462,50 грн. збитків, а тому його права, за захистом яких він звертався до суду не порушені відповідачем.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням, Приватне акціонерне товариство «Троянівське» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду та порушити провадження у справі № 910/13546/24. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/13546/24 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Стягнути солідарно з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві та Управління Державної казначейської служби України у місті Рівному Рівненської області на користь Приватного акціонерного товариства «Троянівське» в рахунок відшкодування шкоди, яка завдана Головним слідчим управління Національної поліції України та Управлінням Служби безпеки України у Рівненській області 745 462,50 грн збитків, понесених у зв`язку з втратою майна. Стягнути солідарно з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві та Управління Державної казначейської служби України у місті Рівному Рівненської області на користь Приватного акціонерного товариства «Троянівське» в рахунок відшкодування шкоди, яка завдана Головним слідчим управління Національної поліції України та Управлінням Служби безпеки України у Рівненській області 1 369 890 грн втраченої вигоди. Стягнути на користь апелянта сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги та понесені витрати на правову допомогу.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що єдиним законним власником зерна кукурудзи урожаю 2020 року було ПрАТ «Троянівське», про що відповідачі знали, так як мали у розпорядженні всі вищезазначені первинні документи під час здійснення досудового розслідування у кримінальному проваджені №0000047. Факт приналежності права власності на майно кукурудзи позивачу не заперечувався відповідачами також в судовому засіданні.

На думку скаржника, за відсутності у фабулі кримінального провадження обставин протиправного заволодіння зерном кукурудзи, у правоохоронних органів були відсутні підстави для накладення арешту на відповідний врожай кукурудзи. Після скасування арешту, такі речові докази, як врожай кукурудзи загальною вагою 386250 кг загадковим чином зникли у правоохоронних органів; з метою уникнути відповідальності, правоохоронні органи реєструють кримінальне провадження за фактом зникнення врожаю, яке 5 років безуспішно розслідують. Отже, відповідні дії та бездіяльність відповідачів спричиняють збитки Товариству.

01.05.2024 Печерський районний суд міста Києва задовольнив скаргу ПАТ «Троянівське» у справі № 757/15842/24-к на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, що здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000047 від 08.04.2020, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна. Рішенням суду зобов`язано уповноважених осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, що здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000047 від 08.04.2020, повернути Приватному акціонерному товариству «Троянівське» код за (його уповноваженому представнику) тимчасово вилучене майно, а саме: зібраний 2020 року врожай кукурудзи, що вирощувався на земельних ділянках із кадастровими номерами :01:005:1144, площею 25,4175 га, :01:001:0224, площею 212,1075 га, загальною вагою 386250 кг. Отже, наявне рішення, яким Печерський районний суд міста Києва зобов`язав першого відповідача повернути Позивачу тимчасово вилучений урожай кукурудзи, встановивши при цьому бездіяльність уповноважених осіб першого відповідача (копія наявна в матеріалах справи). В той же час, Господарський суд міста Києва з невідомих підстав, взагалі проігнорував зазначене рішення Печерського районного суду міста Києва, обставини викладені в ньому та встановлені факти бездіяльності правоохоронного органу.

На думку скаржника, не відповідають дійсності та є абсурдними висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено та матеріали справи не містять жодних доказів, на підставі яких можна встановити, що в ході проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні органами досудового слідства, його посадовими особами допущені порушення норм кримінально-процесуального права, які призвели до спричинення майнової шкоди позивачу, а саме щодо неналежного зберігання вилученого майна безпосередньо органами досудового розслідування, а в конкретному випадку - Національною поліцією України та Управління Служби безпеки України в Рівненській області. Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки положенням кримінального процесуального законодавства, які регламентують суть арешту в рамках кримінального провадження, мету звернення слідчого з клопотанням про накладення арешту та в цілому мету арешту в рамках досудового розслідування, статусу арештованого майна та обов`язку слідчого/прокурора вчиняти всі необхідні дії пов`язані зі збереження арештованого за їх клопотанням майна.

Скаржник зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази передачі арештованого майна на відповідальне зберігання будь-кому та належного контролю з боку другого відповідача за збереженням такого майна. Відсутність таких заходів зі сторони другого відповідача свідчить про його бездіяльність, що призвело до втрати врожаю. Фактичні обставини свідчать, що безпідставне неповернення слідчим органом майна Позивачу, після скасування накладеного на нього арешту, що покладає на останнього непропорційний та непомірний тягар у відновленні свого майнового права. Так, вартість неповернутого майна за ціною його придбання позивачем за договором контрактації сільськогосподарської продукції №03/09-04-2020 від 09.04.2020 складала 1930, 00 грн. за одну тонну з ПДВ. Таким чином, сума збитків ПрАТ «Троянівське», яка підлягає компенсації становить 745 462,50 грн. (386,250 х 1930). Згідно інформації відображеної на сайті Зернової біржі України, рівень цін на внутрішньому ринку України на кукурудзу станом на жовтень 2020 року становив від 5733 - 6152 грн. за тонну.

При цьому, відповідно до умов Контракту №01/09-20 від 01.09.2020 сторонами було визначено ціну в розмірі 5650 грн за тонну кукурудзи. Отже неодержаний прибуток (упущена вигода) позивача за фактично втрачену кількість врожаю кукурудзи 2020 року становить 1 369 890 (368,250 тон*5650 грн - 368,250 тон*1930=2 080 612,5 грн - 710 722,5=1 369 890 грн).

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, перший відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вказав на те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні матеріали підтверджуючі визнання речовим доказом зібраного врожаю кукурудзи, що вирощувався на земельних ділянках із кадастровими номерами :01:005:1144, площею 25,4175 га, :01:001:0224, площею 212,1075 га, загальною вагою 386250 кг (далі - зібраний врожай кукурудзи). Враховуючи факт зникнення зібраного врожаю кукурудзи, 29.10.2021 ГСУ НПУ внесено відомості до ЄРДР за № 0001321, за фактом незаконної розтрати посадовими особами ДП «ДГ «Білокриницьке» ІСГ НААНУ 188 тон зерна соняшника урожаю 2020 року та 395 тон зерна кукурудзи урожаю 2020 року, досудове розслідування у якому на теперішній час триває, вживаються всі необхідні заходи та слідчі (розшукові) дії, які спрямовані на встановлення істини по справі та притягнення винних осіб до відповідальності.

Перший відповідач зазначає про те, що дії (бездіяльність) відповідачів, внаслідок яких могло бути завдано шкоди, є основним предметом доказування та відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України) (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.01.2023 у справі № 923/1009/20).

Також перший відповідач зазначає про те, що посадові особи (слідчі) Національної поліції України у періоди прийняття рішення про накладення арешту на зібраний врожай кукурудзи, його збору та передання на зберігання (до ДП «ДГ Біла Криниця» з метою попередженню псуванню майна та втрати урожаю) - не були стороною обвинувачення у к/п 0000047, відповідно не могли приймати зазначених рішень щодо зібраного врожаю кукурудзи. І як наслідок, у посадових осіб НПУ відсутні ознаки протиправних дій/бездіяльності, що стосуються долі зібраного врожаю кукурудзи. Більш того, у подальшому, у відповідності до положень КПК України саме ГСУ НПУ вжито відповідних заходів реагування щодо втрати зібраного врожаю кукурудзи, у зв`язку із чим 29.10.2021 старшим слідчим в ОВС ГСУ НПУ Громадським О. А. внесено відомості до ЄРДР за №0001321, за фактом незаконної розтрати посадовими особами ДП «ДГ «Білокриницьке» ІСГ НААНУ 188 тон зерна соняшника урожаю 2020 року та 395 тон зерна кукурудзи урожаю 2020 року, та як вже зазначалось досудове розслідування у якому на теперішній час триває, вживаються всі необхідні заходи та слідчі (розшукові) дії, які спрямовані на встановлення істини по справі та притягнення винних осіб до відповідальності.

Перший відповідач вважає, що позивачем не доведено факту заподіяння такої шкоди першим відповідачем, наявності прямого причинного зв`язку між діями (чи бездіяльністю) першого відповідача та заявленими збитками, а отже зазначена вимога про відшкодування упущеної вигоди є необґрунтованою та безпідставною.

У відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду 30.04.2025, другий відповідач заперечив проти доводів апеляційної скарги, вказав на те, що зібраний ДП ДГ «Білокриницьке» врожай кукурудзи із земельних ділянок, що перебувають у користуванні ДП ДГ «Білокриницьке», не визнавався речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000047. Разом з тим, у клопотанні слідчого про арешт вказаного майна зазначено саме про його відповідність критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, а не стверджування факту, що даний врожай кукурудзи вилучено та визнано речовим доказом у кримінальному провадженні відповідно до порядку визначеного КПК України. Зібраний ДП ДГ «Білокриницьке» врожай кукурудзи, загальною вагою 386250 кг, у ході досудового розслідування кримінального провадження №0000047 не вилучався, постановою слідчого речовим доказом не визнавався, а також добровільно іншою стороною для слідства не передавався. Оскільки урожай зібраний ДП ДГ «Білокриницьке» фактично не вилучався, а з часу його зібрання знаходився на ДП ДГ «Білокриницьке» то відсутні будь-які підстави здійснювати його передачу за актами приймання-передачі для того ж таки ДП ДГ «Білокриницьке», як помилково вважає представник позивача.

На думку другого відповідача, оскільки ДП ДГ «Білокриницьке» самостійно здійснило збір врожаю кукурудзи, що не заперечується позивачем, його облік та зберігання, то саме воно після скасування арешту судом, зобов`язане виконати умови Договору з передачі зібраного врожаю кукурудзи для ПрАТ «Троянівське», однак позивачем не вчиняється жодних дій, що ним безпосередньо підтверджено у ході розгляду справи в суді, щодо претензійної роботи з ДП ДГ «Білокриницьке» чи звернення до суду з позовом саме до ДП ДГ «Білокриницьке».

Узагальнені доводи відповіді на відзив на апеляційну скаргу

Позивач вважає, що відповідачі у відзиві ігнорують та не надають жодних аргументів щодо безумовного обов`язку згідно ухвали Печерського районного суду міста Києва від 01.05.2024 № 757/15842/24-к повернути Позивачу тимчасово вилучене майно, а саме: зібраний 2020 року врожай кукурудзи загальною вагою 386250 кг або компенсувати його вартість.

Позивач наголошує, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01.05.2024 № 757/15842/24-к скаргу адвоката в інтересах ПАТ «Троянівське» на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, що здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000047 від 08.04.2020, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна - задоволено. Зобов`язано уповноважених осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, що здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000047 від 08.04.2020, повернути Приватному акціонерному товариству «Троянівське» код за (його уповноваженому представнику тимчасово вилучене майно, а саме: зібраний 2020 року врожай кукурудзи, що вирощувався на земельних ділянках із кадастровими номерами :01:005:1144, площею 25,4175 га, :01:001:0224, площею 212,1075. Таким чином, невиконання відповідачем судового акта являється бездіяльністю, яка підриває авторитет держави як правової та безумовно призводить до завдання позивачу збитків у сумі вартості не поверненого майна.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/13546/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Троянівське» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/13546/24. Призначено справу № 910/13546/24 до розгляду у судовому засіданні 27.05.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2025 задоволено заяву Приватного акціонерного товариства «Троянівське» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Ткаченка Б.О. який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, розгляд справи призначений на 27.05.2025 об 11 год. 20 хв. не відбувся.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2025 призначено розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Троянівське» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/13546/24 на 29.07.2025.

На підставі ст. 202, 216 ГПК України, у судовому засіданні оголошено перерву до 23.09.2025.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення сигналу повітряної тривоги, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/13546/24 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників справи та позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні 23.09.2025 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва 17.03.2025 у справі № 910/13546/24 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні 23.09.2025 заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/13546/24 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено, що 08.04.2020 слідчим управлінням Головного управління національної поліції в Рівненській області, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 191, частиною 2 статті 364, частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України, розслідування яких здійснюється в рамках кримінального провадження за № 0000047, а саме, що у період з вересня 2018 року по березень 2020 року службовими особами Державного підприємства «Дослідне господарства «Білокриницьке» (), зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч цілей статутної діяльності підприємства, проведено збиткові господарські операції щодо реалізації самостійно вирощеного зерна кукурудзи за ціною нижче середньоринкової, чим спричинено розтрату майна суб`єкта господарювання державної форми власності. Крім того, службові особи ДП ДГ «Білокриницьке», зловживаючи своїм службовим становищем, за попередньою змовою зі службовими особами ПАТ «Троянівське», з метою отримання неправомірної вигоди, у період з 01.06.2020, вчиняють дії спрямовані на реалізацію вирощеної ДП ДГ «Білокриницьке» сільськогосподарської продукції, шляхом подання до контролюючих органів бухгалтерських документів та статистичних даних із заниженням її кількісних показників, крім того невстановлені особи з числа Національної академії аграрних наук України, за попередньою змовою з іншими особами, за грошову винагороду домовились про призначення на керівну посаду ДП ДГ «Білокриницьке» підконтрольної собі особи з метою привласнення врожаю вирощеного на полях цього господарства.

В ході проведення СУ ГУНП в Рівненській області досудового розслідування встановлено, що 08.04.2020 між ДП ДГ «Білокриницьке», укладено договір контрактації сільськогосподарської продукції № 0804ВК, предметом якого є зобов`язання ДП ДГ «Білокриницьке» виростити та передати у власність ПП «Холдер Агро» сільськогосподарську продукцію вирощену на земельних ділянках на території Городищенської сільської ради Рівненського району Рівненської області, площею 601,42 га та Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області, площею 1009,45 га. 08.04.2020 між ДП ДГ «Білокриницьке» в особі виконуючого обов`язки директора Коновала Р.М. та ПАТ «Троянівське», укладено Договір контрактації сільськогосподарської продукції № 01/08-04-2020, в забезпечення виконання якого, 28.04.2020 ДП ДГ «Білокриницьке» видано Товарну аграрну розписку, посвідчену приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області та зареєстровану в Реєстрі аграрних розписок № 4204, якою ДП ДГ «Білокриницьке» зобов`язано здійснити поставку 1658,03 тонн насіння соняшника врожаю 2020 року, в строк до 02.09.2020 за ціною 3500 грн/тонна. 11.09.2020 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області, видано виконавчий напис про стягнення з ДП ДГ «Білокриницьке» на користь ПАТ «Троянівське» 1658,03 тонн насіння соняшника врожаю 2020 року, на підставі Товарної аграрної розписки, посвідченої приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області, зареєстровану в Реєстрі аграрних розписок № 4204. 23.09.2020 Рівненським районним відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на підставі заяви представника ПАТ «Троянівське», відкрито виконавче провадження зареєстроване в автоматизованій системі виконавчого провадження за № 63113571, у якому боржником є ДП ДГ «Білокриницьке», а стягувачем є ПАТ «Троянівське». 23.09.2020 ПАТ «Троянівське» на підставі виконавчого провадження, розпочато збір належного ДП ДГ «Білокриницьке» зерна соняшника врожаю 2020 року на земельних ділянках, що розташовані на території Білокриницької та Городищенської сільських рад, Рівненського району Рівненської області, право постійного користування на які належить ДП ДГ «Білокриницьке». В подальшому, зібраний врожай зерна соняшника відвантажується на зернові склади, що розташовані на території Рівненської області, звідки реалізовується та переоформлюється іншим суб`єктам господарської діяльності. 09.10.2020 в ході проведення обшуку приміщень та споруд, що належать ТОВ «ІДЕК-2006», виявлено та вилучено копії документів щодо ввезення, зберігання, переоформлення ПАТ «Троянівське» зерна соняшника врожаю 2020 року зібраного на полях ДП ДГ «Білокриницьке».

За результатами проведення оглядів у період 15.09.2020 та 23.09.2020, земельних ділянок, які перебувають у користуванні ДП ДГ «Білокриницьке», розташованих на території Білокриницької та Городищенської сільських рад, Рівненського району Рівненської області, також СУ ГУНП в Рівненській області встановлено, що соняшник вирощується на земельних ділянках із наступними кадастровими номерами: :01:001:1436, площею 76,3623 га; :05:017:1480, площею 415,4405 га; :04:013:0303, площею 403,9518 га. На земельних ділянках із кадастровими номерами: :01:005:1144, площею 25,4175 га та :01:001:0224, площею 212,1075 га, вирощується кукурудза.

09.04.2020 між ДП ДГ «Білокриницьке» (виробник) та ПАТ «Троянівське» (контрактант) укладено договір контрактації сільськогосподарської продукції № 03/09-04-2020 (договір), відповідно до умов пункту 1.1 якого виробник зобов`язується виростити і передати у власність контрактанта сільськогосподарську продукцію (продукція) визначену у додатках до цього договору, та вирощену виробником на земельних ділянках, які наведені у додатку № 1 до цього договору, а контрактант зобов`язується сприяти виробнику у вирощуванні зазначеної продукції, прийняти і провести розрахунки за продукцію на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з пунктом 1.3 договору виробник цим гарантує що продукція нікому не продана, в податковій або іншій заставі, під забороною на відчуження не знаходиться, вільна від прав, претензій і позовів третіх осіб, та зобов`язується не вчиняти жодних дій, які б могли призвести до виникнення обтяжень продукції без попереднього письмового погодження з контрактантом.

Відповідно до пунктів 3.1-3.4 договору поставка продукції здійснюється автомобільним транспортом окремими партіями згідно усних заявок контрактанта. Строк поставки продукції узгоджується сторонами у додатках до даного договору. Поставка продукції здійснюється на умовах франко-поле. Контрактант за власний кошт здійснює транспортування, навантажування та розвантажування продукції, якщо інше не буде вказане у додатках до даного договору. Право власності та продукцію переходить до контрактанта з моменту передачі але, у будь-якому випадку, не пізніше 30.09.2020, в межах дії даного договору. У випадку не передання виробником продукції контрактанту у вказані у цьому договорі строки, право власності на продукцію переходить до контрактанта 30.09.2020.

За змістом пункту 4.2 договору виробник зобов`язаний, зокрема, виростити, зібрати і поставити (передати) контрактанту якісну продукцію, а також передати необхідну документацію на неї в місці та у встановлений цим договором строк, вирощувати продукцію на земельних ділянках, вказаних у додатку № 1 до цього договору, особисто з використанням власних засобів (у тому числі сільськогосподарської техніки), а також має право залучати для виконання сільськогосподарських робіт (послуг) третіх осіб та контрактанта, залишаючись при цьому виробником продукції в розумінні цього договору.

Пунктами 6.1-6.3 договору сторонами погоджено, що приймання продукції по якості та кількості здійснюється в місці поставки продукції. Перехід до контрактанта права власності на продукцію відбувається після приймання такої продукції по кількості та по якості уповноваженим представником (представниками) контрактанта. Приймання продукції по кількості відбувається шляхом підписання представником контрактанта товарно-супровідних документів. Продукція вважається прийнятою контрактантом по якості у випадку відсутності письмових претензій контрактанта, направлених поштою, щодо наявності дефектів (прихованих дефектів) продукції протягом 30 робочих днів з дати підписання представником контрактанта товарно-супровідних документів. Дата відправлення претензії визначатиметься поштовим штемпелем. Контрактант може додатково повідомити виробника про наявність дефектів (прихованих дефектів) продукції електронною поштою . Враховуючи, що перевезення зерна з поля здійснюється безперервно та ритмічно в період збору врожаю, керуючись пунктом 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.95 року за № 88, та пунктом 18 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Мінфіну від 22.09.2014 року за № 957, сторони погодили, що кожна поставка продукції з поля оформлюється ТТН (або) видатковою накладною (відпуск з поля), а на підставі зазначених первинних документів один раз на місяць не пізніше останнього числа місяця складається зведений акт приймання-передачі продукції за період, на підставі якого складається зведена податкова накладна.

Відповідно до пунктів 9.1-9.3 договору останній вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх печатками. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у пункті 9.1 цього договору та закінчується 31.12.2021, але не пізніше моменту повного виконання сторонами своїх обов`язків в рамках цього договору. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору та належного виконання зобов`язання за цим договором.

Згідно із вказаним договором та додатків до нього ДП ДГ «Білокриницьке» зобов`язалось виростити і передати ПАТ «Троянівське» сільськогосподарську продукцію (зерно кукурудзи 3 класу врожаю 2020 року) вирощену ДП ДГ «Білокриницьке» на земельній ділянці із кадастровим номером :001:0224, площею 212,1075 га.

Оскільки під час досудового розслідування, що здійснювалось СУ ГУПН в Рівненській області, встановлено, що врожай сільськогосподарських культур 2020 року вирощений на земельних ділянках, які перебувають у користуванні ДП ДГ «Білокриницьке», є об`єктом кримінально протиправних дій, оскільки службовими особами ДП ДГ «Білокриницьке» та ПАТ «Троянівське», вживаються заходи щодо протиправного заволодіння цим майном під час виконання відповідних договорів, заступник начальника відділу СУ ГУНП в Рівненській області звернувся з відповідним клопотанням про накладення арешту на врожай.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 05.11.2020 у справі № 569/9385/20 накладено арешт на врожай сільськогосподарських культур 2020 року на земельних ділянках, які перебувають у користуванні ДП ДГ «Білокриницьке» (), зокрема соняшника, що вирощується на земельній ділянці із кадастровим номером :01:001:1436, площею 76,3623 га, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Городищенської сільської ради, Рівненського району Рівненської області, із кадастровим номером :05:017:1480, площею 415,4405 га, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Білокриницької сільської ради, Рівненського району Рівненської області, із кадастровим номером :04:013:0303, площею 403,9518 га, цільовим призначенням для ведення підсобного сільського господарства, яка розташована на території Білокриницької сільської ради, Рівненського району Рівненської області, а також кукурудзи, що вирощується на земельній ділянці із кадастровим номером :01:005:1144, площею 25,4175 га, яка розташована на території Городищенської сільської ради, Рівненського району Рівненської області, із кадастровим номером :01:001:0224, площею 212,1075 га, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Білокриницької сільської ради, Рівненського району Рівненської області, заборонено відчужувати, розпоряджатися та користуватися вищезазначеним майном до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні та/або скасування арешту, окрім слідчого та прокурора з метою забезпечення збереження вказаного речового доказу та/чи подальшого звернення врожаю в дохід держави/законних власників.

09.11.2020 ДП ДГ «Білокриницьке» звернулось до СУ ГУНП в Рівненській області з заявою-клопотанням про надання дозволу на збір врожаю сільськогосподарських культур 2020 року, на земельних ділянках, що перебувають на праві постійного користування в ДП ДГ «Білокриницьке» на який ухвалою Рівненського міського суду від 05.11.2020 у справі № 569/9385/20 накладено арешт.

За результатами розгляду СУ ГУНП в Рівненській області надано дозвіл №10338/24-2020 на збір врожаю сільськогосподарських культур 2020 року, на земельних ділянках, що перебувають на праві постійного користування в ДП ДГ «Білокриницьке» на який ухвалою Рівненського міського суду від 05.11.2020 у справі №569/9385/20 накладено арешт. Даний дозвіл також був погоджений Рівненською обласною прокуратурою, що підтверджується матеріалами кримінального провадження за № 0000047.

19.11.2020 постановою керівника Рівненської обласної прокуратури, розслідування кримінального провадження за № 0000047 від 08.04.2020 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частино 5 статті 191, частиною 2 статті 364, частиною 4 статті 190, частиною 2 статті 357, частиною 3 статті 191 Кримінального кодексу України, доручено здійснювати слідчому відділу УСБУ в Рівненській області.

24.11.2020 на адресу слідчого відділу УСБУ в Рівненській області надійшло клопотання ДП ДГ «Білокриницьке» про надання дозволу ДП ДГ «Білокриницьке» на проведення збору врожаю, у тому числі кукурудзи, на який накладено арешт відповідно ухвали суду від 05.11.2020, у зв`язку з його можливим псуванням.

За результатами розгляду клопотання ДП ДГ «Білокриницьке» з метою попередження негативних наслідків державного підприємства у вигляді втрати врожаю, слідчим відділом УСБУ в Рівненській області за погодженням з Рівненською обласною прокуратурою, надано дозвіл від 24.11.2020 №6/249-1767 на вжиття ДП ДГ «Білокриницьке» невідкладних заходів спрямованих на проведення збору кукурудзи врожаю 2020 року, що вирощується на земельних ділянках із кадастровим номером :01:005:1144, площею 25,4175 га, та кадастровим номером :01:001:0224, площею 212,1075 га.

Листом УСБУ в Рівненській області від 24.11.2020 за № 6/249-1767 ДП ДГ «Білокриницьке» повідомлено про те, що на врожай кукурудзи накладено арешт відповідно ухвали суду від 05.11.2020 та зобов`язано останнього вести належний облік при зборі врожаю кукурудзи, його відвантаженні з полів, оприбуткуванні, обліку на балансі ДП ДГ «Білокриницьке» та його зберіганні.

Після проведення ДП ДГ «Білокриницьке» збору врожаю кукурудзи із земельних ділянок кадастровий номером :01:005:1144 та кадастровий номер :01:001:0224, супровідним листом ДП ДГ «Білокриницьке» на адресу слідчого відділу УСБУ в Рівненській області були скеровані копії двадцяти товарно-транспортних накладних щодо збору кукурудзи, кожна з яких у розділах «Здав» та «Прийняв» підписана та завірена відтиском печатки ДП ДГ «Білокриницьке», копії яких знаходяться в матеріалах справи, які витребувані у Національної поліції України на підставі ухвали Господарського суду міста Києва від 27.01.2025 року.

У вказаних товарно-транспортних накладних зазначено, що і вантажовідправником і вантажоодержувачем є одне й те саме ДП ДГ «Білокриницьке».

На підставі вищезазначених товарно-транспортних накладних, слідчим відділом УСБУ в Рівненській області направлено до суду клопотання про накладення арешту на вже зібраний та відвантажений в адресу ДП ДГ «Білокриницьке» врожай кукурудзи загальною вагою 386 250 кг.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 04.12.2020 у справі № 569/9385/20 накладено арешт, на зібраний врожай 2020 року на земельних ділянках, які перебувають у користуванні ДП ДГ «Білокриницьке», зокрема соняшника, що вирощувався на земельних ділянках із кадастровими номерами :01:001:1436, площею 76,3623 га, :05:017:1480, площею 415,4405 га, :04:013:0303, площею 403,9518 га, загальною вагою 187490 кг, а також зібраний врожай кукурудзи, що вирощувався на земельних ділянках із кадастровими номерами :01:005:1144, площею 25,4175 га, :01:001:0224, площею 212,1075 га, загальною вагою 386250 кг та заборонено відчужувати, розпоряджатися та користуватися вищезазначеним майном до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні та/або скасування арешту, окрім слідчого та прокурора з метою забезпечення збереження вказаного речового доказу та/чи подальшого звернення врожаю в дохід держави/законних власників.

05.03.2024 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду у справі № 757/6953/24-к скасовано арешт, що накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 04.12.2020 у справі № 569/9385/20, а саме: на зібраний врожай 2020 року на земельних ділянок, які перебувають у користуванні ДП ДГ «Білокриницьке», зокрема на зібраний врожай кукурудзи, що вирощувався на земельних ділянках кадастровий номером :01:005:1144 та кадастровий номер :01:001:0224, загальною вагою 386250 кг та скасовано заборону відчужувати, розпоряджатися та користуватися вищевказаним майном.

Позивач зазначає, що після скасування арешту, такі речові докази, як врожай кукурудзи загальною вагою 386 250 кг, власником якого являється ПрАТ «Троянівське» зникло у правоохоронних органів.

Також позивач вказує на те, що майно (врожай кукурудзи загальною вагою 386250 кг) власнику - позивачу у цій справі не повернуто, при цьому правові підстави для неповернення та утримання майна відсутні, а тому визначений законом обов`язок повернути майно не виконаний і державою Україна у спірних правовідносинах не надано жодних гарантій повернення майна, не встановлено строку повернення такого майна, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позову та стягнення з Державного бюджету України заподіяних позивачу збитків.

Предметом позову є вимоги позивача про солідарне стягнення в рахунок відшкодування шкоди 1 369 890,00 грн упущеної вигоди та 745 462,50 грн. збитків понесених у зв`язку з втратою майна на підставі статей 321, 623, 1173, 1174, 1176, 1190, 1192 Цивільного кодексу України, оскільки позивач вважає, що Управління Служби безпеки України в Рівненській області, як орган який здійснював досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000047 від 08.04.2020 ініціював фактично безпідставне накладання арешту на майно позивача та згідно ухвали суду був зобов`язаний забезпечити збереження і передачу такого майна, однак цього не зробив, нарівні з Головним слідчим управлінням Національної поліції України, яке наразі здійснює досудове розслідування відповідного кримінального провадження та має нести солідарну відповідальність за втрачене майно та завдані збитки власнику такого майна.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У пункті 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 56 Конституції України надає право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За загальними положеннями, передбаченими ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Однак, деліктній відповідальності органів державної влади, їх посадових або службових осіб притаманні певні особливості, відмінні від загальних правил деліктної відповідальності, які обумовлені законодавцем у спеціальних нормах ЦК України, а саме: у ст. ст. 1173, 1174 останнього.

При цьому згідно з ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органом державної влади, його посадовою або службовою особою при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. ст. 1173, 1174 ЦК України.

Цими нормами передбачено, що для застосування відповідальності органів державної влади, їх посадових або службових осіб наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Так, необхідною підставою для притягнення органу державної влади та її посадових осіб до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність сукупності трьох умов: неправомірні дії цього органу (посадової особи), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з цим позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 у справі № 910/11820/20, від 12.03.2019 у справі № 920/715/17).

З правових позицій Верховного Суду у наведених справах вбачається, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправними діяннями заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діяннями особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братись до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки у разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так із діями, які перетворили її у дійність (фактичне завдання шкоди).

Також колегія суддів наголошує на тому спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).

Так, статтею 16 КПК України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до статті 174 Кримінально-процесуального кодексу України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За статтею 169 Кримінально-процесуального кодексу України у разі скасування арешту тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено.

Отже, обов`язок належно зберігати тимчасово вилучене майно та негайно повернути тимчасово вилучене майно після скасування ухвали про накладення арешту на майно прямо передбачений чинним законодавством.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, згідно з ч. 2 цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень Цивільного кодексу України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що такими органами у даній справі є Національна поліція України та Управління Служби безпеки України в Рівненській області, як особи, відповідальні у спірний період за збереження та повернення тимчасового вилученого майна, Казначейська служба, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі № 920/715/17 та постановах Верховного Суду від 17.10.2019 у справі № 908/2202/18, від 02.03.2020 у справі № 910/434/19, від 09.04.2020 у справі № 908/690/19 та від 12.08.2020 у справі № 910/15883/14, від 16.06.2021 у справі № 910/15883/14.

Колегія суддів апеляційної інстанції вказує на те, що спірне майно на підставі наданих Національною поліцією України товарно-транспортних накладних після проведення збору врожаю кукурудзи із земельних ділянок кадастровий номером :01:005:1144 та кадастровий номер :01:001:0224 відвантажилось на склади ДП ДГ «Білокриницьке» і другим відповідачем листом від 24.11.2020 за № 6/249-1767 ДП ДГ «Білокриницьке» повідомлено про те, що на врожай кукурудзи накладено арешт відповідно ухвали суду від 05.11.2020 та зобов`язано останнього вести належний облік при зборі врожаю кукурудзи, його відвантаженні з полів, оприбуткуванні, обліку на балансі ДП ДГ «Білокриницьке» та його зберіганні.

При цьому, у матеріалах справи відсутні, а позивачем не надані докази вилучення спірного майна органами досудового розслідування, оскільки, як вірно встановлено господарським судом першої інстанції, відповідачам надавались лише дозволи на вжиття ДП ДГ «Білокриницьке» невідкладних заходів спрямованих на проведення збору кукурудзи врожаю 2020 року з метою попередження негативних наслідків державного підприємства у вигляді втрати врожаю.

Також позивачем не доведено належними доказами порушення в ході проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні органами досудового слідства, його посадовими особами допущені, норм кримінально-процесуального права, які призвели до спричинення майнової шкоди позивачу, а саме щодо неналежного зберігання вилученого майна безпосередньо органами досудового розслідування, а в конкретному випадку - Національною поліцією України та Управління Служби безпеки України в Рівненській області, тобто, не доведено наявності таких умов для стягнення шкоди, як неправомірні дії відповідачів та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Частиною 1 статті 1190 Цивільного кодексу України встановлено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Отже, згідно з вимогами частини 1 статті 1190 Цивільного кодексу України обов`язковою умовою солідарної відповідальності є вчинення особами спільних дій чи бездіяльності, в результаті яких потерпілому завдано шкоди.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, позивачем не надано доказів того, що дії першого та другого відповідачів були охоплені єдиним умислом і наміром щодо досягнення відповідних цілей, а саме завдання шкоди Приватному акціонерному товариству «Троянівське» за втрачене його майно.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду доказів того, що саме спільними діями перший та другий відповідачі заподіяли шкоду ПАТ «Троянівське» у вигляді 1 369 890,00 грн упущеної вигоди та 745 462,50 грн збитків внаслідок втрати майна позивачем, тобто не доведено наявності суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, у зв`язку із чим, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на встановлені обставини справи, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/13546/24, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Колегія суддів апеляційної інстанції наголошує на тому, що урожай зібраний ДП ДГ «Білокриницьке» фактично у ході досудового розслідування кримінального провадження №0000047 не вилучався, постановою слідчого речовим доказом не визнавався і з часу його зібрання знаходився на ДП ДГ «Білокриницьке», що підтверджується тим, що після проведення ДП ДГ «Білокриницьке» збору врожаю кукурудзи із земельних ділянок кадастровий номером :01:005:1144 та кадастровий номер :01:001:0224, супровідним листом ДП ДГ «Білокриницьке» на адресу слідчого відділу УСБУ в Рівненській області були скеровані копії двадцяти товарно-транспортних накладних щодо збору кукурудзи, кожна з яких у розділах «Здав» та «Прийняв» підписана та завірена відтиском печатки ДП ДГ «Білокриницьке», копії яких знаходяться в матеріалах справи, які витребувані у Національної поліції України на підставі ухвали Господарського суду міста Києва від 27.01.2025 року і у вказаних товарно-транспортних накладних зазначено, що і вантажовідправником і вантажоодержувачем є одне й те саме ДП ДГ «Білокриницьке».

Зазначене не спростоване скаржником.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб. При цьому факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органів державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди. Тобто, належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01.05.2024 № 757/15842/24-к, якою скаргу адвоката в інтересах ПАТ «Троянівське» на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, що здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000047 від 08.04.2020, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна - задоволено та зобов`язано уповноважених осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, що здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000047 від 08.04.2020, повернути Приватному акціонерному товариству «Троянівське» код за (його уповноваженому представнику тимчасово вилучене майно, а саме: зібраний 2020 року врожай кукурудзи, що вирощувався на земельних ділянках із кадастровими номерами :01:005:1144, площею 25,4175 га, :01:001:0224, площею 212,1075 га, не встановлено вини Головного слідчого управління Національної поліції України у втраті майна.

При цьому колегія суддів апеляційної інстанції вказує на те, що відповідно до положень КПК України саме ГСУ НПУ вжито відповідних заходів реагування щодо втрати зібраного врожаю кукурудзи, у зв`язку із чим 29.10.2021 старшим слідчим в ОВС ГСУ НПУ Громадським О. А. внесено відомості до ЄРДР за №0001321, досудове розслідування у якому триває, вживаються всі необхідні заходи та слідчі (розшукові) дії, які спрямовані на встановлення істини у справі та притягнення винних осіб до відповідальності.

Отже, оскільки факт незаконної розтрати посадовими особами ДП «ДГ «Білокриницьке» ІСГ НААНУ 188 тон зерна соняшника урожаю 2020 року та 395 тон зерна кукурудзи урожаю 2020 року є предметом досудового розслідування у провадженні №0001321, остаточного рішення не прийнято, тобто не встановлено винну особу, тому підстави покладання відповідальності за втрату майна, яке є предметом кримінального провадження і щодо якого відсутнє остаточне рішення, на державу в особі Національної поліції України та Управління Служби безпеки України в Рівненській області, відсутні.

З огляду на викладене, посилання скаржника на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01.05.2024 № 757/15842/24-к, як на доказ протиправності позбавлення позивача належного йому майна є хибним.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/13546/24, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/13546/24, відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає інші посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Троянівське» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/13546/24 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/13546/24 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 8, 11, 74, 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Троянівське» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/13546/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 у справі № 910/13546/24 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу 910/13546/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Постанова підписана 27.10.2025.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

Б.О. Ткаченко