ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2025 р. Справа№ 910/13281/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Демидової А.М.

Владимиренко С.В.

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на рішення господарського суду міста Києва від 23.06.2025

у справі № 910/13281/24 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Первинної профспілкової організація виробничого підрозділу "Швидкісне депо" філії "Пасажирська компанія" акціонерного товариства "Українська залізниця"

до ОСОБА_1

про стягнення 48 406,06 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року Первина профспілкова організація виробничого підрозділу "Швидкісне депо" філії "Пасажирська компанія" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (ППО ВП "ШВИДКІСНЕ ДЕПО "ФІЛІЇ "ПК" АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ"; позивач) звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ; відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 48 406,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем договірного зобов`язання з організації запланованого заходу, за яке ним отримано передоплату від позивача.

Короткий зміст рішень місцевого господарського суду та мотиви їх ухвалення

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.06.2025 у справі № 910/13281/24 позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ППО ВП "ШВИДКІСНЕ ДЕПО "ФІЛІЇ "ПК" АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" заборгованість в розмірі 48 406,60 грн та судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач своїх зобов`язань з організації заходу не виконав, а отримані 22.02.2022 грошові кошти в сумі 48 406,60 грн не повернув. Докази організації відповідачем запланованого заходу 25.02.2025 матеріали справи не містять.

Додатковим рішенням господарського суду міста Києва від 11.07.2025 заяву ППО ВП "ШВИДКІСНЕ ДЕПО "ФІЛІЇ "ПК" АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ППО ВП "ШВИДКІСНЕ ДЕПО "ФІЛІЇ "ПК" АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 23.06.2025 у справі № 910/13281/24, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 11, 527, 546, 548, 570, 571, 627, 651, 902, 903 ЦК України, ст.ст. 73, 74, 77, 79, 80, 91 ГПК України, ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі.

Зокрема, скаржник зазначає, що 21.07.2022 відповідачем скасовано свою реєстрацію в якості фізичної особи - підприємця і вже два роки не здійснюється підприємницької діяльності, а відтак, на його думку, спір у даній справі не має розглядатись за правилами господарського судочинства. Позивачем не доведено наявність укладеного між сторонами договору, що є підставою для відмови в позові. Окрім того, скаржник зазначає, що позивач навмисно не передав відповідачу підписаний примірник договору, щоб уникнути подання зустрічного позову, за яким у випадку не відбуття заходу він має перерахувати відповідачу 200 000 грн, а відтак, боржником за умовами договору є сам позивач.

Позивач подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи скаржника про організацію ним заходу 25.02.2022 не підтверджується належними доказами. Також, позивач просить стягнути з відповідача 30 000 грн витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із апеляційним переглядом справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2025 прийнято до провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду міста Києва від 23.06.2025 у справі № 910/13281/24 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, 22.02.2022 фізичною особою-підприємцем Мазуром С. А. виставлено ППО філії "УЗШК" АТ "Укрзалізниця" рахунок № 4 на попередню оплату послуг з організації заходу на загальну суму 48406,60 грн.

В цей же день ППО філії "УЗШК" АТ "Укрзалізниця" здійснено оплату коштів згідно виставленого рахунку, що підтверджується платіжним дорученням від 22.02.2022 № 854.

Звертаючись з позовом у даній справі, ППО філії "УЗШК" АТ "Укрзалізниця" послалось на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання з надання послуг з організації заходу, який мав відбутися 25 лютого 2022 року, не виконав, а кошти у сумі 48 406,60 грн ППО філії "УЗШК" АТ "Укрзалізниця" не повернув.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи, що 25.02.2022 ним було організовано захід, однак, на нього ніхто не з`явився у зв`язку з повномаштабним вторгненням на територію України. Проте, відповідач витратився на продукти, доставку, оплату послуг працівників та інше, однак, позивач не оплатив послуги відповідача в повному обсязі та не прийшов на святкування, на телефонні дзвінки ніхто не відповідав.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За положеннями ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В ч. 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Як обґрунтовано встановлено судом, 22.02.2022 позивачем на підставі копії рахунку відповідача від 22.02.2022 № 4 сплачено на користь відповідача 48 406,60 грн за платіжним дорученням № 854 із призначенням платежу: передоплата за організацію заходу згідно ах. № 4 від 22.02.2022 без ПДВ.

У вказаному вище рахунку у графі "договір" вказано - "організація заходу".

З урахуванням того, що в матеріалах справи відсутній письмовий договір від 21.02.2022, на який посилався відовідач, і жодна із сторін не надала суду на огляд його ориігінал, судом першої інстанції вірно визначено, що між сторонами мало місце укладення правочину про надання послуг у спрощений спосіб.

При цьому судом враховано, що Мазур С.А. не надав жодних доказів надсилання примірників договору позивачу, а відтак, твердження відповідача про те, що правовідносини сторін виникли на підставі письмового договору про надання послуг, укладеного 21.02.2022 під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Доводи відповідача про здійснення ним організації запланованого заходу 25.02.2025 документально не підтверджені. Відповідач не надав до матеріалів справи вчинення ним дій з пошуку приміщення, купівлі продуктів та їх доставки, оплати послуг працівників тощо.

Апеляційний господарський суд в даному випадку зважає на те, що оскільки захід мав відбутися 25.02.2022, тобто на другий день повномасштабного вторгнення в Україну, а тому посилання скаржника на те, що фактично він провів захід, проте, на нього ніхто не з`явився, не підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Так, відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

З огляду на викладене апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено невиконання відповідачем своїх зобов`язань, за які ним було отримано передоплату, а відтак, правомірним є висновок суду про наявність правових підстав для стягнення зазначеної суми на користь позивача.

Щодо доводів відповідача про те, що даний спір необхідно розглядати за правилами цивільного судочинства (відповідач 21.07.2022 припинив свою діяльність як фізична особа-підприємець), суд зазначає таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі №910/8729/18 сформувала такі висновки:

з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін (пункт 4.10.);

отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (пункт 4.11.);

з огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (пункт 4.12.).

Також Велика Палата у постанові від 09.10.2019 у справі № 127/23144/18 дійшла висновку, що за змістом статей 51, 52, 598 - 609 ЦК України, статей 202 - 208 ГК України, статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності), її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею, як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

15.12.2017 господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем (постанови Верховного Суду від 02.08.2023 у справі № 342/1333/17, від 14.02.2023 у справі № 591/1068/22).

Правовідносини, у справі що переглядається, виникли з господарського договору про надання послуг, який був укладений у спрощений спосіб між позивачем, як юридичною особою, і відповідачем, як фізичною особою-підприємцем.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку зі здійсненням сторонами господарської діяльності.

Тобто за своїм змістом (предметною юрисдикцією) правовідносини мають господарський характер, а тому спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учаснику справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати

З огляду на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, в порядку статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Як зазначалось, у відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що поніс витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 30 000 грн, на підтвердження чого до відзиву долучив:

(1) договір про надання правничої (правової) допомоги від 21.11.2024 № 24-11.1, укладений між ППО ВП "ШВИДКІСНЕ ДЕПО "ФІЛІЇ "ПК" АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" (клієнт) та адвокатом Онищенко О. Ф.;

(2) додаток № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 21.11.2024 № 24-11.1;

(3) акт приймання наданих послуг за договором № 24-11.1 від 21.11.2024 на суму 30 000 грн;

(4) свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 12.11.2015 Серія КВ №005657 на ім`я Онищенко О. Ф.;

Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору про надання правничої допомоги від 21.11.2024 № 24-11.1 адвокат зобов`язується здійснювати захист, представництво інтересів клієнта в господарському суді міста Києва, Північному апеляційному господарському суді, Верховному Суді та інших судах, державних органах, установах, недержавних організаціях у справі за позовом Первинної профспілкової організація виробничого підрозділу "Швидкісне депо" філії "Пасажирська компанія" акціонерного товариства "Українська залізниця" до ОСОБА_1 про стягнення 48 406,06 грн та в інших справах, на умовах і в порядку, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору.

У додатку № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 21.11.2024 № 24-11.1 сторони визначили перелік послуг та їх вартість.

Актом приймання наданих послуг підтверджується факт надання адвокатом та прийняття відповідно до договору від 21.11.2024 № 24-11.1 таких послуг: попередня (досудова) консультація, ознайомлення з матеріалами справи, вивчення судової практики та аналіз законодавства щодо предмета спору; формування правової позиції, підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу по суті справи, консультації по процесу судової справи.

Надані позивачем докази є належним підтвердженням позивачем розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, водночас надані заявником докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі, адже їх розмір має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач (скаржник) не скористався своїм правом подати заяву про зменшення заявленого позивачем розміру витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, не заперечив їх стягнення у заявленому розмірі.

Водночас, здійснивши аналіз та оцінку заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, зокрема в аспекті їх співмірності із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, об`єктивно необхідним адвокату на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, суд вважає, що підготовка цієї справи до розгляду в суді апеляційної інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, зокрема з огляду на те, що правова позиція позивача була сталою і не зазнавала суттєвих змін протягом розгляду спору, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, адвокат позивача супроводжував розгляд цієї справи у суді першої інстанції та суді апеляційної інстанції, тому, відповідно, був обізнаний з усіма деталями, що з неї випливають.

З огляду на зазначене та враховуючи критерії обґрунтованості, розумності витрат на правову допомогу, їх співмірності зі складністю справи, часом, об`єктивно необхідним адвокату на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача, відповідно, про стягнення з відповідача на користь позивача 1 500 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 23.06.2025 у справі №910/13281/24 залишити без змін та поновити його дію.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Первинної профспілкової організації виробничого підрозділу "Швидкісне депо" філії "Пасажирська компанія" акціонерного товариства "Українська залізниця" (02096, м. Київ, вул. Привокзальна, 3; ) витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.

Доручити господарському суду міста Києва видати наказ.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.М. Демидова

С.В. Владимиренко