ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.10.2025 м. Івано-ФранківськСправа № 909/750/25

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндера П. А. , секретар судового засідання Попович Л. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Карпатського округу

до відповідача: Івано-Франківської міської ради

про стягнення шкоди в сумі 423 564 грн 71 коп.

за участю:

від прокуратури: Чернописька Г.О.

від позивача: Остапчук І.В.

від відповідача: Буджак В.М.

ВСТАНОВИВ:

керівник Окружної прокуратури міста Івано-Франківська в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Карпатського округу звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківської міської ради про стягнення шкоди в сумі 423564, 71 грн.

Ухвалою суду від 25.06.25 постановлено позовну заяву залишити без руху; позивачу у десятиденний строк, з дня отримання даної ухвали, усунути недоліки позовної заяви, а саме надати Господарському суду Івано-Франківської області належні докази сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Позивачем, у межах встановленого судом строку, подано письмові пояснення вх.№10849/25 від 27.06.25 щодо розміру судових витрат, що підлягають сплаті за подання даної позовної заяви, відтак ухвалою від 30.06.25 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначити на 22.07.2025.

10.07.25 за вх.№1555/25 від 10.07.25 від відповідача надійшов відзив.

15.07.25 за вх.№11741/25 від Державної екологічної інспекції Карпатського округу надійшла відповідь на відзив.

21.07.25 від Окружної прокуратури міста Івано-Франківська надійшла відповідь на відзив вх..№12032/25.

Ухвалою від 22.07.25, зазначеною у протоколі відповідного судового засідання, підготовче засідання відкладено на 19.08.25.

14.08.25 від Державної екологічної інспекції Карпатського округу надійшли додаткові пояснення вх.№13416/25.

Ухвалою від 19.08.25, зазначеною у протоколі відповідного судового засідання, продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 16.09.25.

За наслідками підготовчого засідання 16.09.25 постановлено ухвалу, зазначену у відповідному протоколі судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 14.10.25.

В судовому засіданні 14.10.25 оголошено перерву до 21.10.25.

Позиція Окружної прокуратури міста Івано-Франківська.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що Державною екологічною інспекцією Карпатського округу відповідно до ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", Положення про Державну екологічну інспекцію Карпатського округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 20.02.2023 року №38, наказу Державної екологічної інспекції Карпатського округу від 03.04.2023 року №95/09-03 "Про посилення заходів з попередження та виявлення фактів порушення вимог природоохоронного законодавства в період нересту водних біоресурсів у 2023 році" та наказу Державної екологічної інспекції Карпатського округу від 27.03.2023 року №81/09-03 "Про посилення заходів за дотриманням вимог пожежної безпеки та природоохоронного законодавства" проведено обстеження щодо можливих порушень вимог природоохоронного законодавства на території Івано-Франківської міської територіальної громади. За результатами цих заходів виявлено порушення вимог лісового законодавства, а саме встановлено незаконну порубку лісу на земельній ділянці площею 39,4154га, кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0506, яка знаходиться за межами населеного пункту села Братківці (між населеними пунктами с. Братківці та с. Липівка) та належить до земель комунальної власності територіальної громади Івано-Франківської міської ради. Зазначає, що в ході досудового розслідування винних осіб у вчиненні незаконної порубки дерев не встановлено, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001753 від 27.05.2023 року та листом слідчої слідчого відділу Івано-Франківського РУП ГУНП в області №96056-2025 від 20.06.2025 року. Вказує на те, що за відсутності встановлених винних осіб у незаконній вирубці дерев та за обставини виявлення незаконної вирубки дерев на земельній ділянці, вкритій лісовою рослинністю, яка знаходиться у межах території відповідача, наявні умови, передбачені частиною другою статті 107 ЛК України, для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди на підставі цієї норми закону за завдання шкоди лісу внаслідок незаконної вирубки дерев. Зазначає, що земельна ділянка є самозалісненою. Зауважує, що невиконання Івано-Франківською міською радою свого обов`язку щодо забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок, не здійснення контролю за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища на належній їй території, що є протиправною бездіяльністю Відповідача, призвело до незаконного вирубування невстановленими особами дерев та спричинення шкоди лісу та навколишньому природному середовищу. Отже, на думку прокурора, в діях/бездіяльності Івано-Франківської міської ради наявні всі складові правопорушення, а саме, факт неправомірної поведінки, наявність шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, а також вина, що підтверджується Актом від 19.05.2023 року, складеним за результатами проведення посилення заходів спрямованих на запобігання та виявлення правопорушень на території Івано-Франківської міської територіальної громади. Відтак прокурор вважає, що суму заподіяної шкоди у розмірі 423564,71 грн слід стягнути з відповідача у відповідний фонд охорони навколишнього природного середовища міської ради, на території якої вчинене дане правопорушення. Щодо представництва прокуратурою в суді законних інтересів держави вказує на те, що необхідність пред`явлення цього позову зумовлена потребою в забезпеченні на загальнодержавному рівні екологічної безпеки та охорони лісу як національного багатства; захист інтересів держави у даному випадку полягає у необхідності відшкодування шкоди, заподіяної лісу, внаслідок порушення норм лісового законодавства; органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних питаннях, що виникають у галузі охорони навколишнього природного середовища та використаних правовідносинах, що виникають із заподіяння шкоди довкіллю, є Державна екологічна інспекція Карпатського округу, яка наділена відповідними повноваженнями та функціями згідно Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №38 від 20.02.2023; оскільки Державною екологічною інспекцією Карпатського округу не вжито заходів щодо стягнення у судовому порядку заподіяної шкоди навколишньому природному середовищу, наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави та звернення до суду із вказаним позовом. Зазначає, що прокурор дотримався порядку, передбаченого ст.23 Закону України "Про прокуратуру", щодо повідомлення Державної екологічної інспекції Карпатського округу про факти незаконної порубки дерев та вжиття заходів щодо відшкодування шкоди спричиненої внаслідок незаконної рубки дерев навколишньому природному середовищу. При цьому посилається на приписи ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", ст. 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст. 26 Закону України "Про рослинний світ", п. 7 ч. 3 ст. 29 та п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України, ст.105, 107 Лісового кодексу України, ст.1166 Цивільного кодексу України, а також судову практику, зокрема, постанови Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, від 19.09.2024 року у справі №918/1356/23.

Позиція Державної екологічної інспекції Карпатського округу.

Підтримує позицію прокуратури. Зокрема, вказує на те, що до повноважень Державної екологічної інспекції Карпатського округу, відповідно до ст.20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та Положення про Державну екологічну інспекцію Карпатського округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 20.02.2023 №38 (із змінами) належить, зокрема проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, а також розраховувати розмір шкоди, заподіяних державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, а також вживати в установленому порядку заходи досудового врегулювання спорів, пред`являти претензії, виступати позивачем та відповідачем у судах. Зазначає, що під час посилення заходів спрямованих на запобігання та виявлення порушень на території Івано-Франківської територіальної громади Івано-Франківської області встановлено, що за межами населеного пункту с. Братківці ( між населеними пунктами с. Братківці та с. Липівка) вчинено незаконну порубку 37 сироростучих та сухостійних дерев породи дуба звичайного, вільхи, берези та груші (відомість обліку пнів незаконно зрубаних дерев №1), чим порушено вимоги ст.40 Закону України "Про рослинний світ"; розмір шкоди, завданої навколишньому природному середовищу згідно додатку №1, 2 постанови КМУ від 23.08.2008 року №665 (враховуючи індексацію такс), становить 423564,71грн; заміри діаметрів пнів зрубаних дерев проводилися повіреною металевою вимірювальною рулеткою Р-10 УЗК №41 (свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки №854); факт вищезазначеного правопорушення зафіксовано Актом від 19.05.2023 року; акт перевірки - документ, який фіксує факт проведення перевірок і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання. Звертає увагу, що згідно з положеннями Лісового кодексу України віднесення лісів до лісового фонду України не залежить від категорії (основного цільового призначення) земельної ділянки, на якій вони зростають. Крім того, норма, закріплена у частині другій статті 107 ЛК України, на підставі якої прокурор звернувся до суду з позовом у цій справі, також не ставить настання відповідальності органу місцевого самоврядування за порушенння лісового законодавства у вигляді відшкодування шкоди, заподіяної лісу, у залежність від категорії (цільового призначення) земельної ділянки, на якій розташований ліс, якому була спричинена шкода. Зазначає, що земельна ділянка є самозалісненою. Щодо посилання відповідача у відзиві на Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" зазначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування не є суб`єктами господарювання, тому дія цього закону на нього не поширюється, відтак державні інспектори з охорони навколишнього природного середовища не зобов`язані запрошувати представників органів місцевого самоврядування та ознайомлювати з результатами здійснених заходів з посилення на запобігання та виявлення правопорушень на території Івано-Франківської міської територіальної громади Івано-Франківської області. При цьому посилається на судову практику, викладену, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19.09.2024 року по справі №918/1356/23, від 06.05.2025 року по справі №918/710/24, від 19.09.2024 та від 06.05.2025 року.

Позиція відповідача.

Не погоджується із заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, а відтак такими, що не підлягають до задоволення. Зокрема, вказує на те, що про факт проведення перевірки Державною екологічною інспекцією Карпатського округу Івано-Франківську міську раду не було повідомлено, при проведенні обстеження і складанні Акту посилення заходів, спрямованих на запобігання та виявлення правопорушень на території Івано-Франківської міської територіальної громади від 19 травня 2023 року представники міської ради не залучалися, що є прямим порушенням прав та обов`язків відповідача, визначених ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0506 площею 39,4154 га належить до комунальної власності Івано-Франківської міської ради, знаходиться у с. Братківці Івано-Франківської міської територіальної громади, цільове призначення 02.11 земельні ділянки запасу (земельні ділянки, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), категорія земель землі житлової та громадської забудови, а не категорія земель лісового фонду. Звертає увагу, що с. Липівка не входить до територіальної громади міста. Зазначає, що позовні вимоги ґрунтуються виключно на підставі Акту посилення заходів спрямованих на запобігання та виявлення правопорушень на території Івано-Франківської міської територіальної громади без складання відповідних протоколів огляду місця події, та відповідного висновку інженерно-екологічної експертизи; у наявних у справі доказах відсутній детальний опис виявленого порушення (протокол огляду), не зазначено розміру пнів та яким приладом здійснено їх заміри, відсутні посилання на нормативно-правові акти, якими керувались при складанні, а також не встановлено винних осіб та дій чи бездіяльності відповідача, які б виразилися у неналежному здійсненні заходів з охорони та збереження лісових насаджень у формі бездіяльності та призвели до заподіяння шкоди та коли саме здійснена рубка дерев, у який метод здійснювався замір та інші важливі аспекти та характеристики, які є необхідними для вірного нарахування заподіяної шкоди; при проведенні оглядів, межі виділів чи кварталів з прив`язкою до місцевості не виділялись (в Акті від 19.05.2023року відсутні будь-які координати), що могло потягнути за собою фіксування пнів сусідніх виділів чи кварталів; при документуванні пнів, пораховані пні відповідно до порядку не помічались, що могло призводити до фіксування одного і тож пня двічі; заміри пнів повинні би були проводитись відповідно до методики та за допомогою мірної вилки та GPS приладу; перевірка проведена позивачем без дотримання вимог природоохоронного законодавства у відповідності до ЗУ "Про здійснення державного нагляду та контролю у сфері господарської діяльності" ; Івано-Франківська міська рада була позбавлена можливості оскаржити дії представників Держекоінспекції в Івано-Франківській області в судовому порядку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

27.03.2023 Державною екологічною інспекцією Карпатського округу видано наказ №81/09-03 "Про посилення заходів за дотриманням вимог пожежної безпеки та природоохоронного законодавства", метою якого є посилення заходів за дотриманням вимог пожежної безпеки та природоохоронного законодавства щодо запобігання та протидії масовим пожежам лісів, торфовищ і сільськогосподарських угідь у пожежонебезпечний період 2023 року.

Згідно зазначеного наказу:

- відділу державного екологічного нагляду (контролю) природно-заповідного фонду, лісів та рослинного світу Управління державного екологічного нагляду (контролю) в Іван-Франківській області Державної екологічної інспекції Карпатського округу письмово попередити керівників лісогосподарських та природоохоронних установ про посилення охорони лісового та природно-заповідного фонду щодо запобігання та протидії пожежам лісів, торфовищ і випалювання сухої природної рослинності сільськогосподарських угідь у пожежонебезпечний період 2023 року; звернутись до органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з ініціативою про вжиття заходів стосовно прийняття відповідних рішень щодо вжиття заходів з метою недопущення та протидії пожежам лісів, торфовищ і випалювання сухої природної рослинності сільськогосподарських угідь у пожежонебезпечний період 2023 року; розробити та погодити із заінтересованими органами план спільних заходів, передбачивши в них створення робочих груп, до складу яких включити державних інспекторів з охорони навколишнього природного середовища, представників органів національної поліції, державної лісової охорони, працівників служб державної охорони об`єктів природно-заповідного фонду, громадських організацій та засобів масової інформації; під час посилення заходів за дотриманням вимог пожежної безпеки та природоохоронного законодавства особливу увагу звертати за дотриманням лісокористувачами вимог Правил пожежної безпеки в лісах України (п.1 наказу);

- відділам, переліченим у п.2 наказу організувати посилення заходів за дотриманням вимог пожежної безпеки та природоохоронного законодавства запобігання та протидії пожежам лісів, торфовищ і випалювання сухої природної рослинності сільськогосподарських угідь у пожежонебезпечний період 2023 року.

03.04.2023 Державною екологічною інспекцією Карпатського округу видано наказ №95/09-03 "Про посилення заходів з попередження та виявлення фактів порушення вимог природоохоронного законодавства в період нересту водних біоресурсів у 2023 році".

Згідно зазначеного наказу відділам, переліченим у п.1 наказу забезпечити посилення заходів попередження та виявлення фактів порушення вимог природохоронного законодавства в період нересту водних біоресурсів у 2023 році в межах території, на яку поширюються повноваження Управління державного екологічного нагляду(контролю) в Івано-Франківській області; для посилення заходів з попередження та виявлення фактів порушення вимог природохоронного законодавства в період нересту водних біоресурсів у 2023 році в межах території Івано-Франківської області залучати (за згодою) представників військової адміністрації, представників Управління Державного агенства меліорації та рибного господарства у Івано-Франківській області , підрозділи ГУ НП в Івано-Франківській області та Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства, представників територіальних підрозділів УТМР, громадськість, користувачів водних біоресурсів та мисливських угідь, ЗМІ, представників інших державних органів, установ, організацій ( за потреби ).

На підставі вищезазначених наказів Державною екологічною інспекцією Карпатського округу ( далі за текстом - Інспекція) проведено обстеження щодо можливих порушень вимог природоохоронного законодавства на території Івано-Франківської міської територіальної громади Івано-Франківської області, в ході яких Інспекцією виявлено порушення вимог лісового законодавства, зокрема, виявлено факти незаконної порубки 37 сироростучих та сухостійних дерев породи дуба звичайного, вільхи, берези та груші за межами населеного пункту села Братківці (між населеними пунктами с. Братківці та с. Липівка), про що зазначено у відомості №1 обліку пнів незаконно зрубаних дерев та акті від 19.05.2023 року.

Зокрема, у вказаному акті зазначено, що: незаконна порубка дерев виявлена на земельній ділянці площею 39,4154га, кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0506, вказана земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту села Братківці (між населеними пунктами с. Братківці та с. Липівка) та належить до земель комунальної власності територіальної громади Івано-Франківської міської ради; заміри діаметрів пнів незаконно зрубаних дерев проводилися повіреною вимірювальною рулеткою Р-10 УЗК №41 (свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки №854); розмір шкоди, завданої навколишньому природному середовищу за незаконну порубку виявлених сироростучих та сухостійних дерев породи дуба звичайного, вільхи, берези та проведеної у відповідності до Постанови КМУ від 23.08.08 №665, становить 423564,71 грн.

За повідомленням Інспекції про виявлення незаконної порубки сироростучих та сухостійних дерев за межами населеного пункту с. Братківці Івано-Франківської ТГ, слідчим відділом Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001753 від 27.05.2023року. В ході досудового розслідування, яке на момент розгляду справи судом не закінчено, винних осіб у вчиненні незаконної порубки дерев не встановлено, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001753 від 27.05.2023 року та листом слідчого відділу Івано-Франківського РУП ГУНП в області №96056-2025 від 20.06.2025 року.

06.06.2025 за №09.50-69-2566вих-25 та 17.06.2025 за №09.50-69-2739вих-25 Окружна прокуратура міста Івано-Франківська (далі за текстом - Прокуратура) звернулася до Державної екологічної інспекції Карпатського округу щодо надання додаткової інформації та документів про виявлену незаконну порубку з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави.

У відповідь на зазначені листи Інспекція надала запитувані документи та повідомила, що не заперечує проти здійснення прокуратурою заходів представницького характеру (листи від 06.06.2025 № 01-03/2270 та від 19.06.2025 № 01-03/2492 ).

Листом від 23.06.2025 №09.50-69-2811 вих-25 Прокуратурою повідомлено Інспекцію про представництво інтересів держави в суді.

За наведених обставин, Прокуратура, вважаючи, що відповідач, який є органом місцевого самоврядування, на території якого скоєно дане правопорушення, має відшкодовувати шкоду, завдану іншими невстановленими особами відповідно до статті 107 Лісового кодексу України та статті 1166 Цивільного Кодексу, звернулася до суду з даним позовом.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

1. Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором у даній справі.

Відповідно до частини 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Наведена правова норма кореспондується з частиною 3 статті 41 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої у господарських справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

За приписами пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а за абзацом другим частини 5 цієї ж статті у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

За правилами частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: у чому полягає порушення інтересів держави; необхідність їх захисту; визначені законом підстави для звернення до суду прокурора; зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (частина 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України).

У випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (такі висновки наведено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18, від 06.07.2021 у справі №911/2169/20 ).

У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19).

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру", частина 1 якої визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (частина 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва (частина 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.09.2024 у справі № 916/2407/22, бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Водночас невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо про причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Згідно з постановою Верховного суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 15.10.2019 року у справі №903/129/18 факт не звернення до суду суб`єкта владних повноважень з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про неналежне виконання суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків.

Захист інтересів держави у даному випадку полягає у необхідності відшкодування шкоди, заподіяної лісу внаслідок порушення норм лісового законодавства.

У зв`язку з цим наявні підстави для представництва інтересів держави в суді Окружною прокуратурою згідно статті 131-1 Конституції України та у порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", з огляду на виявлення факту заподіяння шкоди навколишньому природному середовищу внаслідок порушення норм лісового законодавства.

Отже, звертаючись до суду з даною позовною заявою, прокуратура реалізує конституційну функцію представництва інтересів держави в суді. При цьому прокурор є особливим суб`єктом господарського процесу і його участь у господарському судочинстві викликана необхідністю виконання функції представництва інтересів держави у випадках, передбачених законом.

Органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних питаннях, що виникають у галузі охорони навколишнього природного середовища та правовідносинах, що виникають із заподіяння шкоди довкіллю, є Державна екологічна інспекція Карпатського округу, яка наділена відповідними повноваженнями та функціями згідно Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 38 від 20.02.2023.

Згідно з пп. г п. 2 ч. 4 Положення, Держекоінспекція України відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання вимог законодавства про охорону земель щодо законності вирубування дерев.

Відповідно до ч. 7 Положення, Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи. Аналогічні повноваження закріплені і в Положенні про Державну екологічну інспекцію Карпатського округу, яка затверджена наказом Державної екологічної інспекції України 20.02.2023 № 38.

Пунктам 8, 9 частини 4 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275, передбачено, що Держекоінспекція пред`являє претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами; вживає в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступає позивачем та відповідачем у судах.

Як зазначалося вище, 06.06.2025 за №09.50-69-2566вих-25 та 17.06.2025 за №09.50-69-2739вих-25 Окружна прокуратура міста Івано-Франківська (далі за текстом - Прокуратура) звернулася до Державної екологічної інспекції Карпатського округу щодо надання додаткової інформації та документів про виявлену незаконну порубку з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави.

У відповідь на зазначені листи Інспекція надала запитувані документи та повідомила, що не заперечує проти здійснення прокуратурою заходів представницького характеру (листи від 06.06.2025 № 01-03/2270 та від 19.06.2025 № 01-03/2492 ).

Листом від 23.06.2025 №09.50-69-2811 вих-25 Прокуратурою повідомлено Інспекцію про представництво інтересів держави в суді.

За таких обставин, вбачаються підстави для представництва прокурором інтересів держави та звернення до суду із вказаним позовом, оскільки Державною екологічною інспекцією Карпатського округу не вжито заходів щодо стягнення у судовому порядку заподіяної шкоди навколишньому природному середовищу.

2. Щодо суті спору.

Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" (далі за текстом - Закон) визначено правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, а також органи, які здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель та їх повноваження.

Державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний контроль за використанням та охороною земель також здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад у межах повноважень, визначених законом, у разі прийняття відповідною радою рішення про здійснення такого контролю. Державний контроль за дотриманням вимог законодавства України про охорону земель здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. (ст. 5 Закону).

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, а саме за:

виконанням власниками і користувачами земель комплексу необхідних заходів із захисту земель від заростання бур`янами, чагарниками;

дотриманням режиму експлуатації протиерозійних, гідротехнічних споруд, а також вимог законодавства щодо збереження захисних насаджень і межових знаків;

виконанням землевласниками та землекористувачами вимог щодо використання земель за цільовим призначенням, розміщенням, проектуванням, будівництвом, введенням в дію об`єктів, що негативно впливають на стан земель, експлуатацією, збереженням протиерозійних гідротехнічних споруд, захисних лісонасаджень.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад:

а) вносять до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування клопотання щодо:

приведення у відповідність із законодавством прийнятих ними рішень з питань регулювання земельних відносин, використання та охорони земель;

припинення будівництва та експлуатації об`єктів у разі порушення вимог земельного законодавства України до повного усунення виявлених порушень і ліквідації їх наслідків;

припинення права користування земельною ділянкою відповідно до закону;

б) звертаються до суду з позовом про відшкодування втрат лісогосподарського виробництва, повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився, а також про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням;

в) вживають відповідно до закону заходів щодо повернення самовільно зайнятих земельних ділянок їх власникам або користувачам;

г) здійснюють інші повноваження відповідно до закону.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад набувають установлених законом повноважень із здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у разі прийняття відповідною радою рішення про здійснення такого контролю і реалізують функцію державного контролю за використанням та охороною земель через державних інспекторів з державного контролю за використанням та охороною земель відповідних рад, кваліфікаційні вимоги до яких визначені статтею 10 цього Закону (стаття 6-1 Закону).

Відповідно до п. п. 1 п.б ч. 1 ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

За змістом ст.57-1 Земельного кодексу України самозалісена ділянка - це земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом.

Віднесення земельної ділянки приватної власності до самозалісеної ділянки здійснюється її власником, а щодо земельних ділянок державної та комунальної власності - органом, який здійснює розпорядження нею.

Віднесення земельної ділянки, що перебуває у користуванні, заставі, до самозалісеної ділянки здійснюється за погодженням із землекористувачем, заставодержателем.

Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про належність всіх її угідь до угідь самозалісеної ділянки. Земельна ділянка вважається самозалісеною ділянкою з дня внесення зазначених відомостей до Державного земельного кадастру.

Прокурор та позивач в судових засіданнях вказували на те, що земельна ділянка, на якій позивачем виявлено незаконну порубку дерев, є самозалісненою.

Суд не погоджується з такими твердженнями прокурора та позивача, оскільки відповідних відомостей з Державного земельного кадастру, що передбачені ст.57-1 Земельного кодексу України, матеріали справи не містять. Навпаки, згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку земельна ділянка кадастровий номер :03:001:0506 відноситься до земель громадської та житлової забудови.

В контексті вищенаведених положень ЗК України суд зауважує, що для того, щоб земельна ділянка набула статусу самозалісненої, недостатньо об`єктивних ознак (вкрита частково або повністю лісовою рослинністю), потрібне ще й рішення власника ( в даному випадку - рішення Івано-Франківської міської ради).

Рішення про віднесення земельної ділянки до самозалісненої належить до дискреційних повноважень міської ради. Крім того, міська рада може розглядати такі питання тільки за поданням відповідного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства.

За змістом ст.2 Лісового кодексу України лісові відносини - суспільні відносини, які стосуються володіння, користування та розпоряджання лісами і спрямовуються на забезпечення охорони, відтворення та стале використання лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства.

Об`єктом лісових відносин є лісовий фонд України та окремі лісові ділянки.

До лісового фонду України належать усі ліси на території України незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, у тому числі лісові ділянки, захисні насадження лінійного типу площею не менше 0,1 гектара, інші лісовкриті землі(ст.4 ЛК України).

З огляду на те, що земельна ділянка кадастровий номер :03:001:0506 не відноситься до лісового фонду, а спірні правовідносини сторін у справі не є лісовими, посилання прокурора та позивача на положення Лісового кодексу є безпідставними.

Щодо тверджень прокурора та позивача про покладення відповідальності за завдану шкоду навколишньому природному середовищу внаслідок порубки дерев на відповідача суд констатує таке.

За приписами статті 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовуванні в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Статтею 15 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (частина перша статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначені у статті 1166 Цивільного кодексу України, з аналізу якої вбачається, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Тобто вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника (такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №912/823/18, від 03.11.2021 у справі №922/1705/20, від 18.12.2020 у справі №922/3414/19, від 02.06.2022 у справі №920/821/18).

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26 травня 2022 року у справі № 922/2317/21, від 26 липня 2022 року у справі № 924/883/21, від 18 травня 2023 року у справі № 914/669/22, для встановлення факту правопорушення основним доказом є акт перевірки, в якому зафіксований факт правопорушення та який відповідно до статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" є документом, що фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб`єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства, зокрема у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Згідно з частиною шостою статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід. Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

Позовні вимоги ґрунтуються на Акті від 19.05.23, проте до цього Акту позивачем не долучено відомостей з планово-картографічних матеріалів, а в акті перевірки не зазначено, яким чином позивач під час здійснення заходів визначив місцезнаходження земельної ділянки, на якій виявлено незаконну порубку дерев, її розмір, кадастровий номер, цільове призначення та форму власності.

Суд зазначає, що розмір земельної ділянки визначається на місцевості за допомогою встановлення її меж, що ґрунтується на даних Державного земельного кадастру. Для цього звертаються до кадастрового плану, а на місцевості встановлюють межові знаки інженери-геодезисти.

Так, за змістом ст.15 Закону України "Про Державний земельний кадастр" до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки:

кадастровий номер;

місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності);

опис меж;

площа;

міри ліній по периметру;

координати поворотних точок тощо.

Земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі (ст.16 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

За змістом ст.17-1 Закону України "Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність" технічне забезпечення топографо-геодезичної і картографічної діяльності базується на використанні засобів обчислювальної та інформаційної техніки, технічних засобів для виконання топографо-геодезичних і картографічних робіт.

Тобто, для визначення розміру земельної ділянки та її розташування необхідні відповідні спеціальні знання та засоби обчислювальної та інформаційної техніки.

Позивач надав фото (без дати) з Google maps на підтвердження факту, що спірна земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності, цільове призначення земельної ділянки - земельні ділянки запасу, категорія - землі житлової та комунальної забудови, однак суд не приймає до уваги вказаний доказ, оскільки з нього не вбачається, коли саме позивач його отримав, а в акті від 19.05.23 не міститься посилання на вказаний доказ.

Інші докази, які б підтверджували, яким чином та за допомогою яких приладів позивач визначив місцезнаходження земельної ділянки та її розмір, в матеріалах справи відсутні.

Суд також критично оцінює та не приймає до уваги надані позивачем фотодокази, зазначені як додаток до акту від 19.05.23, оскільки в акті не зазначено, що позивачем здійснювалася фотофіксація порубки дерев, та не вказано, що до акту додаються фотодокази, не зазначено також, за допомогою якого засобу ці фото здійснені, вони не місять дати та часу фотозйомки, прив`язки до місцевості та нумерації і діаметру пнів, та з них не можливо встановити, які з них пні сироросточухих дерев, а які - сухостійних. Поряд з цим, відсутні відомості щодо давності виявлених пнів та періоду вчинення правопорушення (незаконної рубки дерев).

Щодо поданого позивачем розрахунку розміру завданої шкоди слід зазначити, що відповідно до усталеної судової практики, викладеної, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №909/114/21, встановлення кількості зрубаних пнів, їх діаметру та ознаки має суттєве значення для правильного розрахунку шкоди. Розрахунок шкоди не може ґрунтуватися на припущеннях позивача, оскільки вони не є фактичними даними в розумінні статті 73 Господарського процесуального кодексу України, тому відсутність належних та достовірних доказів, які б підтвердили точну кількість пнів, їх ознаку та діаметр, у результаті незаконної рубки виключає можливість встановлення дійсного розміру шкоди, завданої відповідачем навколишньому природному середовищу як обов`язкової умови для настання відповідальності.

Відтак, оцінюючи наявні у справі докази суд виходить з того, що шкода, завдана навколишньому природному середовищу у спірному випадку визначається у відповідності до Постанови КМУ від 23.08.08 №665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу" за кожне дерево, вирубане або пошкоджене до припинення росту, виходячи з діаметру дерева у корі біля шийки кореня як середнє арифметичне значення між найбільшим та найменшим замірами діаметра. Таксами встановлюється залежність розміру шкоди за кожне окреме дерево виходячи з діаметру його зрізу. Крім того, при визначенні розміру враховується ознака, оскільки за незаконне вирубування сухостійних дерев розмір шкоди обчислюється за цією таксою, зменшується у 2 рази. З наведеного слідує, що встановлення кількості зрубаних пнів, їх діаметру та ознаки має суттєве значення для правильного розрахунку шкоди.

Суд не вважає лише акт та відомість обліку пнів достатніми доказами для встановлення факту нанесення відповідачем шкоди державі у розмірі 423564,71 грн. відповідачем з огляду на обставини, наведені вище.

Таким чином, відсутність належних та достовірних доказів, які б підтвердили точну кількість пнів, їх ознаку та діаметр, у результаті незаконної рубки виключає можливість встановлення дійсного розміру шкоди, завданої відповідачем навколишньому природному середовищу як обов`язкової умови для настання відповідальності.

Також суд констатує, що підстава для складання позивачем акту від 19.05.23 не відповідає меті наказів Інспекції від 27.03.2023 №81/09-03 "Про посилення заходів за дотриманням вимог пожежної безпеки та природоохоронного законодавства" та від 03.04.2023 "Про посилення заходів з попередження та виявлення фактів порушення вимог природоохоронного законодавства в період нересту водних біоресурсів у 2023 році".

Висновок суду.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Позивач як особа, яка вважає, що її право порушено самостійно визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, покладений на господарський суд.

Жодний доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили, а суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 86 ГПК України).

При цьому, як неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема у постанові від 16.12.2021 у справі №922/3414/19, позивач як особа, яка вважає, що її право порушено самостійно визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, покладений на господарський суд.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

У п. 1-3 ч. 1 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Верховний Суд неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Таким чином, обставини заподіяння шкоди державі у розмірі 423564,71 грн. не доведено належними доказами в порядку, передбаченому положеннями статей 73, 74, 76-77 ГПК України.

Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин, ніж ті, що досліджені судом.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, та законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 року у справі "Серявін та інші проти України" суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.94 року серія A, №303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 01.07.2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див.рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

З огляду на викладене вище, всі інші доводи та міркування учасників справи не мають вирішального впливу на результат вирішення спору, відтак з урахуванням принципу процесуальної економії не потребують детальної відповіді суду.

Судові витрати.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

відмовити в позові керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Карпатського округу до Івано-Франківської міської ради про стягнення шкоди в сумі 423 564, 71 грн.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на Івано-Франківську обласну прокуратуру.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строк, встановлений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 29.10.2025

Суддя П. А. Шкіндер