РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.10.2025Справа № 910/4362/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут»

до Державного підприємства «Гарантований покупець»

про стягнення 203 521 724,83 грн

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судових засідань Севериненко К.Р.

Представники учасників справи:

від позивача: Борис В.Ю.;

від відповідача: Прокопів Н.М.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства «Гарантований покупець» (надалі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 203 521 724,83 грн, з яких: 145 597 723,89 грн інфляційні втрати та 57 924 000,00 грн 3% річних.

Позовні вимоги, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором №2304/02/21/249ЮВ/21 про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг від 15.09.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/4362/25. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 07.05.2025.

22.04.2025 від представника відповідача надійшло клопотання про продовження строку для подання відзиву.

29.04.2025 від представника позивача, на виконання вимог ухвали суду, надійшла виписка банку про рух коштів.

30.04.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому також заявлено клопотання про продовження строку для подання доповнень до відзиву до 15.05.2025 включно.

06.05.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

Також 06.05.2025 від представника позивача, на виконання вимог ухвали суду, надійшла виписка банку про рух коштів.

Підготовче засідання, призначене на 07.05.2025 не відбулось, у зв`язку з оголошеною в місті Києві повітряною тривогою, яка тривала з 09:36 год до 12:44 год.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.05.2025 підготовче засідання в справі №910/4362/25 призначено на 03.06.2025.

12.05.2025 від позивача надійшли клопотання про поновлення строку на подання нових доказів та долучення їх до матеріалів справи.

02.06.2025 від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі.

У підготовче засідання 03.06.2025 з`явилися представники сторін. Суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання позивача про поновлення строку на подання нових доказів та долучив подані 12.05.2025 документи до матеріалів справи, а також долучив до матеріалів справи докази, що були подані позивачем на виконання вимог ухвали суду. Також суд протокольною ухвалою залишив без розгляду клопотання відповідача про продовження строку для надання доповнень до відзиву до 15.05.2025. Крім цього, суд протокольними ухвалами долучив до матеріалів справи додаткові пояснення відповідача від 02.06.2025 та продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів. Протокольною ухвалою суд відклав підготовче засідання на 02.07.2025.

18.06.2025 від позивача надійшли заперечення на контррозрахунок відповідача разом із клопотання про поновлення строку на подання доказів.

01.07.2025 від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі.

У підготовче засідання 02.07.2025 з`явилися представники сторін. Суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання позивача про поновлення строку на подання доказів та долучив подані 17.06.2025 через Електронний суд, які надійшли до суду 18.06.2025 документи та заперечення до матеріалів справи. Окрім цього, суд протокольною ухвалою долучив до матеріалів справи додаткові пояснення відповідача від 01.07.2025. Також суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 15.07.2025.

У судове засіданні 15.07.2025 з`явилися представники сторін. Суд протокольною ухвалою відклав судове засіданні на 16.09.2025.

15.09.2025 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

У судове засідання 16.09.2025 з`явилися представники сторін. Суд протокольною ухвалою відклав судове засіданні на 23.09.2025.

У судове засідання 23.09.2025 з`явилися представники сторін. Суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні відповідача про зупинення провадження у справі та відклав судове засіданні на 14.10.2025.

03.10.2025 від позивача надійшли додаткові пояснення від 29.09.2025

03.10.2025 від позивача знову надійшли додаткові пояснення від 29.09.2025.

09.10.2025 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

У судове засідання 14.10.2025 з`явилися представники сторін. Суд протокольною ухвалою залишити без розгляду додаткові пояснення позивача від 29.09.2025, які надійшли до суду 03.10.2025. Також суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання відповідача про повернення до стадії підготовчого провадження та залишив без розгляду клопотання відповідача про зупинення провадження у справі від 09.10.2025.

У судовому засіданні 14.10.2025 відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.09.2021 між ТОВ "Львівенергозбут" (постачальник універсальних послуг) та ДП "Гарантований Покупець" (замовник) було укладено договір №2304/02/21/249ЮВ/21 про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг (далі - договір).

Відповідно до п. 1 договору постачальник зобов`язується надавати замовнику послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів, а замовник зобов`язується отримувати надані постачальником послуги та оплачувати їх вартість на умовах та в порядку, визначеному цим договором та Положенням про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 483 (зі змінами).

Згідно з пунктом 3 договору строк надання послуг - з 01.10.2021 по 30.04.2022.

Пунктом 34 договору передбачено, що цей договір набирає чинності з 15.09.2021 по 30.04.2022.

Строк надання послуг та строк дії договору неодноразово продовжувався, з урахуванням останньої редакції додаткової угоди від 03.06.2024, строк було продовжено відповідно до 30.04.2025.

Пунктом 7 договору передбачено, що оплата постачальнику вартості послуг здійснюється замовником шляхом перерахування на поточний рахунок постачальника таким чином:

перший платіж - за три банківські дні до розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозованої вартості послуг (з податком на додану вартість);

другий платіж - до 3 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозованої вартості послуг (з податком на додану вартість);

третій платіж - до 9 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозованої вартості послуг (з податком на додану вартість);

четвертий платіж - до 15 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозованої вартості послуг (з податком на додану вартість);

п`ятий платіж - до 21 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозованої вартості послуг (з податком на додану вартість);

шостий платіж - до 14 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом у розмірі, який визначається як різниця між вартістю послуг (з податком на додану вартість) за розрахунковий місяць відповідно до акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць за формою, наведеною у додатку 6 до цього договору, та сумою перших п`яти платежів.

У разі, якщо дата платежу припадає на вихідний/святковий день, такий платіж здійснюється на наступний робочий день після такого вихідного/святкового дня.

Якщо сумарна сплата замовником постачальнику прогнозованої вартості за розрахунковий місяць (сума перших п`яти платежів) перевищує вартість послуги, що зазначена в акті приймання-передачі послуг, постачальник здійснює повернення замовнику різниці до 15 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом.

Згідно п. 10 договору факт надання та отримання послуг підтверджується актом приймання-передачі послуг.

Під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони керуються законодавством, зокрема Законом України "Про ринок електричної енергії" (п. 29 договору).

Позивач зазначає, що на виконання умов договору протягом квітня 2023 року по грудень 2023 року він здійснив надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії відповідачу які були прийняті останнім без заперечень та зауважень, що підтверджується актами приймання-передачі послуг № 4 від 30.04.2023, № 5 від 31.05.2023, № 6 від 30.06.2023, № 7 від 31.07.2023, № 8 від 31.08.2023, № 9 від 30.09.2023, № 10 від 31.10.2023, № 11 від 30.11.2023, № 12 від 31.12.2023, наявними в матеріалах справи (т.І, а.с.112, 120, 140, 179, 212, 267, т.ІІ, а.с.3, 43, 70). Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором виконав неналежним чином.

Предметом даного позову є вимоги позивача до відповідача про стягнення суми відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у розмірі 203 521 724,83 грн, з яких: 145 597 723,89 грн інфляційні втрати та 57 924 000,00 грн 3% річних.

Згідно із ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму їх використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ч. 2 ст. 714 ЦК України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Як установлено судом вище на виконання укладеного між сторонами договору позивач надав, а відповідач прийняв послуги із забезпечення доступності електричної енергії на загальну суму 6 350 681 344,58 грн, що підтверджується наступними актами приймання-передачі послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів до договору від 15.09.2021 №2304/02/21:

акт № 4 від 30.04.2023 на суму 813 475 539,94 грн;

акт № 5 від 31.05.2023 на суму 674 574 493,25 грн;

акт № 6 від 30.06.2023 на суму 421 362 561,29 грн;

акт № 7 від 31.07.2023 на суму 472 910 341,21 грн;

акт № 8 від 31.08.2023 на суму 551 641 321,03 грн;

акт № 9 від 30.09.2023 на суму 567 531 075,13 грн;

акт 10 від 31.10.2023 на суму 780 828 568,60 грн;

№ 11 від 30.11.2023 на суму 1 024 514 783,74 грн;

№ 12 від 31.12.2023 на суму 1 043 842 660,39 грн.

Зазначені акти за вказаний розрахунковий період були підписані представниками сторін без заперечень та зауважень.

При цьому, матеріали справи також свідчать, що у липні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» зверталось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Гарантований покупець», у якому, з урахуванням заяв про зменшення позовних вимог, просило стягнути з відповідача 489 932 182,30 грн основного боргу, 203 938 495,90 грн інфляційних втрат, 56 423 669,01 грн 3 % річних, що разом становить 750 294 347,21 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.04.2024 у справі №910/11864/23 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівенергозбут" до Державного підприємства "Гарантований покупець" задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства "Гарантований Покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівенергозбут" заборгованість у сумі 390 118 490 грн 12 коп., інфляційні втрати у сумі 200 905 424 грн 81 коп., 3 % річних у сумі 56 387 847 грн 12 коп., судовий збір в сумі 934 968 грн 02 коп.; у решті вимог - відмовлено; провадження за позовом про стягнення основного боргу у сумі 99 813 692,18 грн - закрито.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2024 року у справі №910/11864/23 рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2024 у справі №910/11864/23 змінено в частині присудженої до стягнення суми судового збору. Викладено резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2024 у справі №910/11864/23 в наступній редакції. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівенергозбут" до Державного підприємства "Гарантований покупець" задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Гарантований Покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівенергозбут" заборгованість у сумі 390 118 490,12 грн, інфляційні втрати у сумі 200 905 424,81 грн, 3 % річних у сумі 56 387 847,12 грн, судовий збір в сумі 810 608,26 грн. У решті вимог - відмовлено. Провадження за позовом про стягнення основного боргу у сумі 99 813 692,18 грн. - закрито. Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Львівенергозбут" з Державного бюджету України перераховану ним згідно платіжної інструкції від 24.07.2023 №155463 суму судового збору у розмірі 128 791,74 грн

Постановою Верховного Суду від 05.12.2024 у справі № 910/11864/23 постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2024 залишено без змін.

Як встановлено у попередніх судових рішеннях у справі № 910/11864/23 предметом позову було стягнення суми заборгованості за договором №2304/02/21/249ЮВ/21 від 15.09.2021 у розмірі 1 633 297 097,62 грн, яка виникла, у наслідок несвоєчасного виконання грошового зобов`язання Державним підприємством «Гарантований покупець» за договором №2304/02/21/249ЮВ/21 від 15.09.2021. Судом також досліджувались акти приймання-передачі послуг за цим договором, у тому числі акти приймання-передачі послуг за квітень-червень 2023 року, а також було застосовано до Державного підприємства «Гарантований покупець» відповідальність за порушення грошового зобов`язання у порядку ст. 625 Цивільного кодексу України та стягнуто суму грошових коштів у сумі 390 118 490,12 грн - основної заборгованості, 200 905 424,81 грн інфляційних втрат, 56 387 847,12 грн - 3 % річних за період з 04.03.2022 по 23.07.2023, а в частині стягнення 99 813 692,18 грн суми основного боргу провадження у справі було закрито.

Як вбачається із матеріалів справи та розрахунків суми заборгованості наданих позивачем, заборгованість за актом № 4 від 30.04.2023 становить 299 405 723,63 грн, за актом № 5 від 31.05.2023 становить 670 238 019,88 грн, за актом № 6 від 30.06.2023 становить 403 291 189,20 грн, вказані суми заборгованості відповідачем не спростовані, останнім не заперечуються, а тому приймаються судом.

Так відповідачем у рахунок сплати залишкової заборгованості за актом приймання-передачі послуг № 4 від 30.04.2023 у розмірі 299 405 723,63 грн було здійснено наступні платежі: 66 044 317,87 грн - платіжна інструкція № 305 205 від 01.08.2023; 66 044 317,87 грн - платіжна інструкція № 305 231 від 01.08.2023; 66 044 317,87 грн - платіжна інструкція № 305 257 від 02.08.2023; 35 044 317,87 грн - платіжна інструкція № 305 284 від 02.08.2023; 35 228 452,15 грн - платіжна інструкція № 305 355 від 03.08.2023, а всього на суму 299 405 723,63 грн (т.І, а.с.113-117).

У рахунок сплати залишкової заборгованості відповідачем за актом приймання-передачі послуг № 5 від 31.05.2023 у розмірі 670 238 019,88 грн було здійснено наступні платежі: 40 197 971,66 грн - платіжна інструкція № 305 356 від 03.08.2023; 32 056 873,65 грн - платіжна інструкція № 307 756 від 30.08.2023; 32 056 873,65 грн - платіжна інструкція № 307 732 від 30.08.2023; 32 056 873,65 грн - платіжна інструкція № 307 779 від 31.08.2023; 32 056 873,65 грн - платіжна інструкція № 307 802 від 31.08.2023; 64 113 747,30 грн - платіжна інструкція № 307 925 від 01.09.2023; 60 322 466,17 грн - платіжна інструкція № 307 948 від 01.09.2023; 43 696 560,22 грн - платіжна інструкція № 311 625 від 04.10.2023, а всього на суму 336 558 239,95 грн (т.І, а.с.121-128),

крім того, сторонами було здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог на суми: 80 776 186,42грн, 79 796 641,97 грн, 86 465 958,44 грн, 86 640 993,10 грн (т.І, а.с.129-136).

У рахунок сплати залишкової заборгованості відповідачем за актом приймання-передачі послуг № 6 від 30.06.2023 у розмірі 403 291 189,20 грн було здійснено наступні платежі: 19 335 385,38 грн - платіжна інструкція № 394 983 від 29.08.2024; 44 757 766,11 грн - платіжна інструкція № 395 077 від 30.08.2024; 12 295 145,39 грн - платіжна інструкція № 395 099 від 30.08.2024; 20 544 301,47 грн - платіжна інструкція № 396 911 від 11.09.2024; 2 685 697,83 грн - платіжна інструкція № 398 642 від 16.09.2024; 74 565 126,70 грн - платіжна інструкція № 398 666 від 17.09.2024; 53 028 944,86 грн - платіжна інструкція № 398 687 від 18.09.2024; 51 229 772,44 грн - платіжна інструкція № 402 996 від 27.09.2024; 51 229 772,44 грн - платіжна інструкція № 403 884 від 30.09.2024; 51 229 772,44 грн - платіжна інструкція № 407 455 від 15.10.2024; 9 216 805,06 грн - платіжна інструкція № 409 174 від 18.10.2024, а всього на суму 390 118 490,12 грн (т.І, а.с.141-151),

крім того, сторонами було здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог на суму: 13 172 699,08 грн (т.І, а.с.152).

Також відповідачем у рахунок заборгованості:

- за актом приймання-передачі послуг № 7 від 31.07.2023 на суму 472 910 341,21 грн було здійснено наступні платежі:

5 556 882,51 грн - платіжна інструкція № 302 385 від 14.07.2023; 5 556 882,51 грн - платіжна інструкція № 303 343 від 24.07.2023; 11 113 765,02 грн - платіжна інструкція № 304 319 від 31.07.2023; 1 029 149,43 грн - платіжна інструкція № 409 175 від 18.10.2024;

51 229 772,45 грн - платіжна інструкція № 411 731 від 28.10.2024; 102 459 544,89 грн - платіжна інструкція № 412 710 від 30.10.2024; 51 229 772,45 грн - платіжна інструкція № 416 091 від 05.11.2024; 51 229 772,44 грн - платіжна інструкція № 419 505 від 12.11.2024;

51 229 772,44 грн - платіжна інструкція № 419 505 від 12.11.2024; 61 763 530,60 грн - платіжна інструкція № 427 165 від 22.11.2024; 80 511 496,47 грн - платіжна інструкція № 428 063 від 27.11.2024, а всього на суму 472 910 341,21 грн (т.І, а.с.168-178);

за актом приймання-передачі послуг № 8 від 31.08.2023 на суму 551 641 321,03 грн було здійснено наступні платежі:

17 717 334,67 грн - платіжна інструкція № 305 383 від 07.08.2023; 23 623 112,90 грн - платіжна інструкція № 305 411 від 14.08.2023; 23 623 112,90 грн - платіжна інструкція № 306 296 від 21.08.2023; 7 185,17 грн - платіжна інструкція № 307 535 від 29.08.2023; 21 948 048,42 грн - платіжна інструкція № 428 064 від 27.11.2024; 30 737 863,47 грн - платіжна інструкція № 429 009 від 29.11.2024; 51 229 772,44 грн - платіжна інструкція № 429 057 від 04.12.2024; 51 229 772,44 грн - платіжна інструкція № 429 942 від 10.12.2024; 51 229 772,44 грн - платіжна інструкція № 429 987 від 12.12.2024; 51 229 772,44 грн - платіжна інструкція № 431 701 від 19.12.2024; 51 229 772,44 грн - платіжна інструкція № 431 770 від 23.12.2024; 177 835 801,27 грн - платіжна інструкція № 431 791 від 24.12.2024; а всього на суму 551 641 321,00 грн (т.І, а.с.200-211);

- за актом приймання-передачі послуг № 9 від 30.09.2023 на суму 567 531 075,13 грн було здійснено наступні платежі:

30 961 325,81 грн - платіжна інструкція № 307 486 від 28.08.2023; 25 447 068,48 грн - платіжна інструкція № 307 510 від 28.08.2023; 56 408 394,29 грн - платіжна інструкція № 307 569 від 29.08.2023; 28 204 197,15 грн - платіжна інструкція № 307 851 від 31.08.2023; 28 204 197,15 грн - платіжна інструкція № 307 827 від 31.08.2023; 5 410,06 грн - платіжна інструкція № 308 952 від 08.08.2023; 103 589,69 грн - платіжна інструкція № 309 290 від 13.09.2023; 56 408 394,30 грн - платіжна інструкція № 309 217 від 11.09.2023; 148 234,88 грн - платіжна інструкція № 309 193 від 11.09.2023; 104 294,08 грн - платіжна інструкція № 309 241 від 12.09.2023; 56 408 394,30 грн - платіжна інструкція № 309 266 від 13.09.2023; 983,06 грн - платіжна інструкція № 307 975 від 05.09.2023; 56 408 394,30 грн - платіжна інструкція № 307 999 від 06.09.2023; 26 784,75 грн - платіжна інструкція № 308 024 від 06.09.2023; 10 942,99 грн - платіжна інструкція № 308 048 від 07.09.2023; 71 595,73 грн - платіжна інструкція № 309 315 від 14.09.2023; 56 408 394,30 грн - платіжна інструкція № 309 339 від 15.09.2023; 130 212,77 грн - платіжна інструкція № 310 211 від 15.09.2023; 286 778,59 грн - платіжна інструкція № 310 260 від 18.09.2023; 56 408 394,30 грн - платіжна інструкція № 310 285 від 19.09.2023; 204 759,74 грн - платіжна інструкція № 310 309 від 19.09.2023; 56 408 394,30 грн - платіжна інструкція № 310 333 від 20.09.2023; 151 395,48 грн - платіжна інструкція № 310 357 від 20.09.2023; 56 408 394,30 грн - платіжна інструкція № 310 382 від 21.09.2023; 6 335,35 грн - платіжна інструкція № 310 406 від 21.09.2023; 2 444,85 грн - платіжна інструкція № 310 431 від 22.09.2023; 37 381,65 грн - платіжна інструкція № 311 310 від 25.09.2023; 9 035,35 грн - платіжна інструкція № 311 336 від 26.09.2023; 88 633,27 грн - платіжна інструкція № 311 360 від 27.09.2023; 248 800,98 грн - платіжна інструкція № 311 432 від 28.09.2023; 351 998,83 грн - платіжна інструкція № 311 504 від 29.09.2023; 107 860,13 грн - платіжна інструкція № 311 529 від 02.10.2023; 1 027 538,21 грн - платіжна інструкція № 337 438 від 16.01.2024; 322 321,71 грн - платіжна інструкція № 338 207 від 19.01.2024, а всього на суму 567 531 275,13 грн;

- за актом приймання-передачі послуг № 10 від 31.10.2023 на суму 780 828 568,60 грн було здійснено наступні платежі: 35 442 893,96 грн - платіжна інструкція № 311 456 від 29.09.2023; 35 442 893,96 грн - платіжна інструкція № 311 480 від 29.09.2023; 2 280,09 грн - платіжна інструкція № 311 553 від 03.10.2023; 70 885 787,92 грн - платіжна інструкція № 311 577 від 04.10.2023; 151 443,41 грн - платіжна інструкція № 311 601 від 04.10.2023; 4 485,14 грн - платіжна інструкція № 311 652 від 05.10.2023; 70 885 787,92 грн - платіжна інструкція № 312 511 від 09.10.2023; 159,52 грн - платіжна інструкція № 312 536 від 09.10.2023; 5 804,43 грн - платіжна інструкція № 312 561 від 10.10.2023; 3 269,69 грн - платіжна інструкція № 314 084 від 11.10.2023; 70 885 787,92 грн - платіжна інструкція № 314 108 від 12.10.2023; 9 164,89 грн - платіжна інструкція № 314 132 від 12.10.2023; 285 737,95 грн - платіжна інструкція № 315 026 від 16.10.2023; 73 543 208,77 грн - платіжна інструкція № 315 002 від 16.10.2023; 9 425,22 грн - платіжна інструкція № 316 360 від 17.10.2023; 241 264,78 грн - платіжна інструкція № 317 245 від 18.10.2023; 70 885 787,92 грн - платіжна інструкція № 317 271 від 19.10.2023; 224 673,49 грн - платіжна інструкція № 317 295 від 19.10.2023; 20 451,46 грн - платіжна інструкція № 318 200 від 20.10.2023; 70 885 787,92 грн - платіжна інструкція № 318 225 від 23.10.2023; 2 658,71 грн - платіжна інструкція № 318 249 від 24.10.2023; 70 885 787,92 грн - платіжна інструкція № 318 274 від 25.10.2023; 173 465,88 грн - платіжна інструкція № 319 146 від 25.10.2023; 47 719,60 грн - платіжна інструкція № 319 219 від 26.10.2023; 38 662,28 грн - платіжна інструкція № 320 128 від 27.10.2023; 129 530,57 грн - платіжна інструкція № 320 199 від 30.10.2023; 107 210,42 грн - платіжна інструкція № 320 867 від 01.11.2023; 48 060,22 грн - платіжна інструкція № 320 892 від 02.11.2023; 79 392 064,94 грн - платіжна інструкція № 322 629 від 14.11.2023; 36 092 613,56 грн - платіжна інструкція № 338 218 від 19.01.2024; 21 001 331,33 грн - платіжна інструкція № 346 497 від 15.02.2024; 8 838 997,58 грн - платіжна інструкція № 373 433 від 31.05.2024, а всього на суму 716 574 199,37 грн (т.І, а.с.284-315),

крім того, сторонами було здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог на суму: 64 254 369,23 грн (т.ІІ, а.с.1);

- за актом приймання-передачі послуг № 11 від 30.11.2023 на суму 1 024 514 783,74 грн було здійснено наступні платежі: 80 697 767,57 грн - платіжна інструкція № 319 195 від 26.10.2023; 80 697 767,57 грн - платіжна інструкція № 319 171 від 26.10.2023; 80 697 767,57 грн - платіжна інструкція № 320 247 від 31.10.2023; 80 697 767,57 грн - платіжна інструкція № 320 223 від 31.10.2023; 80 697 767,57 грн - платіжна інструкція № 320 949 від 07.11.2023; 80 697 767,57 грн - платіжна інструкція № 322 529 від 08.11.2023; 330,45 грн - платіжна інструкція № 322 556 від 09.11.2023; 80 697 767,57 грн - платіжна інструкція № 322 582 від 13.11.2023; 31 496,60 грн - платіжна інструкція № 322 606 від 13.11.2023; 80 697 767,57 грн - платіжна інструкція № 322 652 від 14.11.2023; 441,35 грн - платіжна інструкція № 322 686 від 14.11.2023; 80 697 767,57 грн - платіжна інструкція № 323 542 від 16.11.2023; 67 914,85 грн - платіжна інструкція № 324 314 від 20.11.2023; 899,12 грн - платіжна інструкція № 324 341 від 22.11.2023; 42 258,62 грн - платіжна інструкція № 324 391 від 23.11.2023; 28 118,55 грн - платіжна інструкція № 325 237 від 24.11.2023; 3 615,76 грн - платіжна інструкція № 325 859 від 27.11.2023; 77 113,14 грн - платіжна інструкція № 325 894 від 28.11.2023; 6 510 961,24 грн - платіжна інструкція № 327 615 від 01.12.2023; 227 687 104,14 грн - платіжна інструкція № 332 256 від 27.12.2023, а всього на суму 960 730 161,95 грн (т.ІІ а.с.21-40),

крім того, сторонами було здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог на суму: 66 784 621,79 грн (т.ІІ, а.с.41-42);

- за актом приймання-передачі послуг № 12 від 31.12.2023 на суму 1 043 842 660,39 грн було здійснено наступні платежі: 91 037 373,21 грн - платіжна інструкція № 324 365 від 23.11.2023; 91 037 373,21 грн - платіжна інструкція № 324 416 від 24.11.2023; 91 037 373,21 грн - платіжна інструкція № 326 866 від 30.11.2023; 91 037 373,21 грн - платіжна інструкція № 326 842 від 30.11.2023; 91 037 373,21 грн - платіжна інструкція № 327 641 від 06.12.2023; 91 037 373,21 грн - платіжна інструкція № 329 160 від 13.12.2023; 91 037 373,21 грн - платіжна інструкція № 328 451 від 07.12.2023; 91 037 373,21 грн - платіжна інструкція № 329 190 від 14.12.2023; 91 037 373,21 грн - платіжна інструкція № 329 962 від 19.12.2023; 122 710 485,22 грн - платіжна інструкція № 333 207 від 28.12.2023, а всього на суму 942 046 844,11 грн (т.ІІ, а.с.58-67),

крім того, сторонами було здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог на суму: 101 795 816,28 грн (т.ІІ, а.с.68-69).

Дані оплати підтверджуються платіжними інструкціями та випискою по рахунку позивача.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, передбачений частиною 2 ст. 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача.

Так, у постанові Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зокрема зазначено, що стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди.

До того ж, Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові

Подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 04.10.2019 у справі № 915/880/18, від 26.09.2019 у справі № 912/48/19, від 18.09.2019 у справі № 908/1379/17.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Періодом, за який розраховуються інфляційні втрати, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція) (аналогічний висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 08.11.2022 у справі № 910/21124/20, 13.03.2024 у справі № 904/5899/21).

Питання розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання також було предметом розгляду об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19, за наслідками розгляду якого об`єднана палата в постанові від 26.06.2020 виклала правовий висновок про те, що при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

Таким чином, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Якщо період прострочення виконання грошового зобов?язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов?язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об?єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Якщо період прострочення виконання грошового зобов?язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов?язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об?єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Встановивши, що відповідачем порушено строк виконання зобов`язань позивачем правомірно здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних у розмірі 57 924 000,94 грн (т.І, а.с.118-120, 137-139, 154-163, 185-195, 218-228, 273-279, т.ІІ, 9-16, 49-53, 76-79), суд встановив, що він є обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 57 924 000,94 грн є правомірними та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Разом з тим, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у розмірі 145 597 723,89 грн суд встановив що він є необґрунтованим, оскільки позивачем не було враховано, що у постанові Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 924/2/21 зазначено, що індекс інфляції має заокруглюватися до десяткового числа після коми.

Так, Верховний Суд, зокрема, зауважив, що за період з червня по жовтень 2019 року сукупний індекс інфляції складає 100%, а не 99,99% (як визначено в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції), а за період із травня по жовтень 2020 року при заокруглюванні до десяткового числа після коми сукупний індекс інфляції має визначатись як 101,2%, а не 101,19%, оскільки саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України.

Аналогічний висновок щодо правильності визначення величини приросту індексу споживчих цін, який має заокруглюватися до десяткового числа після коми, викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19.

Із змісту розрахунку вбачається, що позивачем не було здійснено сукупного індексу інфляції, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі визначеному судом - 145 232 197,00 грн.

Щодо клопотання відповідача про зменшення 3% та інфляційних втрат, суд зазначає таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 визначила, що з огляду на правову природу процентів річних як визначеної законом плати боржника за користування грошовими коштами кредитора їх розмір може бути зменшено.

При цьому суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору 3 відсотки річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.

Відтак розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір 3 відсотки річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), - це законодавчо встановлений і мінімальний розмір процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником, що не підлягає зменшенню судом.

Щодо зменшення інфляційних, то суд зазначає, що інфляційна складова боргу не підлягає зменшенню на підставі ст.551 Цивільного кодексу України, оскільки інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Подібної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 07.09.2022 у справі № 910/9911/21.

Враховуючи зазначене вище клопотання відповідача про зменшення 3% річних та інфляційних задоволенню не підлягає.

Щодо доводів відповідача про настання для нього обставин непереборної дії.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України).

Тобто, згідно чинного законодавства, можливе звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Тобто, обставина стає форс-мажорною для сторін правовідносин щодо тих чи інших зобов`язань виключно у разі доведення неможливості виконання конкретних зобов`язань.

Отже, такі обставини, як оголошена чи неоголошена війна, військові дії, введення воєнного стану самі по собі не є абсолютними форс-мажорними обставинами.

Так, Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.

Однак, порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні» та деталізовано в розділі 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 за №40(3) (з наступними змінами).

Відповідно до ч.1 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.

За умовами п.6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 Регламенту).

Отже, в Законі та Регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а не листом на сайті ТПП України.

Лист ТПП України від 28.02.2022 не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Більш того, загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

Слід зазначити, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами.

Одночасно, відповідачем не надано відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що введення воєнного стану не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань та особою, яка посилається на такі обставини, має бути підтверджено не факт настання цих обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та № 916/3545/15.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

На підставі викладеного, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми грошових коштів у розмірі 145 232 197,00 грн. інфляційних втрат та 57 924 000,94 грн 3% річних.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законо України «Про судовий збір» (надалі -Закон).

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01.01.2025 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3 028,00 грн.

Згідно пп.1 п.2 ч.1 ч.2 ст.4 Закону ставка судового збору за подання до господарського позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, ч.3 ст.4 Закону передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Як свідчать матеріали справи ціна позовну складала 203 521 724,83 грн, 1,5% від якої становить 3 052 825,87 грн. Разом з тим, оскільки максимальний розмір судового збору за подання погозовної заяви майнового характеру для юридичних осіб не повинен перевищувати 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому розмір судового збору за подання даної позовної заяви складатиме 1 059 800,00 грн (3 028,00 грн * 350).

При поданні позовної заяви позивачем було сплачено 1 059 800,00 грн судового збору.

Розмір задоволених позовних вимог, від загальної суми, складає 203 156 197,00 грн, що у відсотках становить - 99,820398618% (203 156 197,00 грн (задоволені позовній вимоги) / 203 521 724,83 грн (ціна позову)

Враховуючи зазначене розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог складатиме 1 057 896,58 грн (1 059 800,00 грн * 99,820398618%).

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27, ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» (79016, місто Львів, вулиця Шевченка, будинок 1, ідентифікаційний код 42092130) 145 232 197 (сто сорок п`ять мільйонів двісті тридцять дві гривні сто дев`яносто сім) грн 00 коп. інфляційних втрат, 57 924 000 (п`ятдесят сім мільйонів дев`ятсот двадцять чотири тисячі) грн 94 коп. 3% річних та 1 057 896,58 грн (один мільйон п`ятдесят сім тисяч вісімсот дев`яносто шість) грн 58 коп. судового збору.

3.В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено та підписано 22.10.2025.

Суддя Я.А.Карабань