ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2025м. ДніпроСправа № 904/4783/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) представників сторін, справу:

за позовом Прилуцької окружної прокуратури, Чернігівська область, м. Прилуки в інтересах держави в особі

позивача: Талалаївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, Чернігівська область, Прилуцький район, селище Талалаївка

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕКС ІНВЕСТ", м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором поставки № 08/57/т від 20.01.2023 у загальному розмірі 146 940,46 грн.

ПРОЦЕДУРА:

Прилуцька окружна прокуратура в інтересах держави в особі Талалаївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області (далі - позивач) звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (подано через підсистему Електронний суд), у якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕКС ІНВЕСТ" заборгованість за договором поставки № 08/57/т від 20.01.2023 у загальному розмірі 146 940,46 грн., з яких: основна заборгованість у розмірі 109 180,00 грн., штраф за порушення строків поставки товару у розмірі 26 850,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 8 685,74 грн., 3% річних у розмірі 2 224,72 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання до суду відзиву на позовну заяву.

Відповідач правом на подання відзиву на позов з викладенням письмових пояснень у межах визначеного законом і судом строків не скористався, клопотань про необхідність витребування доказів чи прийняття від нього додаткових доказів не заявляв, як не заявляв і про бажання надати власні пояснення по суті спору.

Ухвалу суду від 29.08.2025 в електронному вигляді доставлено до електронного кабінету відповідача 01.09.2025 (о 09:35 год.), що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 82).

Пунктом 2 частини шостої ст. 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відтак, відповідач мав право подати відзив на позовну заяву не пізніше 16.09.2025. У встановлений законом та ухвалою суду строк відповідач відзиву на позов не надав.

Отже, судом були вчинені всі передбачені законом заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Згідно з частиною дев`ятою статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Окрім того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини другої статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи частини четвертої статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення підписано без його проголошення.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція прокуратури/позивача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за Відповідачем обліковувалась заборгованість в розмірі 109 180,00 грн. перед Позивачем, яка виникла внаслідок неналежного виконання зобов`язань за договором поставки №08/57/т від 20.01.2023 щодо повної та своєчасної поставки оплачених Позивачем 2060 літрів бензину А-95.

Позиція відповідача

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ

05.01.2023 на веб-порталі публічних закупівель Prozorro Талалаївською селищною радою Прилуцького району Чернігівської області оприлюднено оголошення про відкриті торги з особливостями, щодо закупівлі товару нафта і дистиляти (ДК 021:2015:09130000-9), а саме Дизельного палива у кількості 3500 літрів, Бензину А-95 у кількості 6500 літрів очікуваною вартістю закупівлі 553 500,00 грн. з ПДВ (ID: UA-2023-01-05-000612-a). Фінансування закупівлі за кошти місцевого бюджету.

За умовами тендерної закупівлі, бензин А-95 та дизельне паливо повинні бути в наявності АЗС, віддаленість АЗС від адреси замовника не більше ніж 10 км. Передача Замовнику товару для автотранспортних засобів замовника здійснюється шляхом заправки автомобілів на АЗС учасника (постачальника) при пред`явленні довіреними особами талонів (скретч-карток) Замовника. До моменту пред`явлення Замовником талонів (скретч-карт) для отримання товару, товар зберігається на АЗС Учасника або його партнерів з періодичним складання актів звірки на залишок товару.

Згідно з реєстром тендерних пропозицій, участь у відкритих торгах взяв один учасник ТОВ НТЕКС ІНВЕСТ, із остаточною ціновою пропозицією 537 000,00 грн з ПДВ, зокрема згідно тендерної пропозиції учасник запропонував - бензин А-95 у кількості 6500 літрів за ціною 53,00 грн./літр на суму 344500.00 грн., Дизельне паливо у кількості 3500 літрів за ціною 55,00 грн/літр на суму 192500,00 грн., а всього на суму 537000,00 грн. з ПДВ (ПДВ 35130,84 грн.).

Приймаючи участь у торгах, ТОВ НТЕКС ІНВЕСТ надало довідки та гарантійні листи про наявність можливостей для виконання умов договору, згідно яких гарантувало заправку автомобілів за паливними картками та скетч картками цілодобово на всіх АЗС системи Авіас, у тому числі розташованих за адресою: селище Талалаївка, пров. Комунальному, 3. Товариство підтвердило, що скретч-картки безстрокові і дійсні до моменту отримання палива на АЗС.

Також, учасник надав пропозицію, відповідно до якої ТОВ ІНТЕКС ІНВЕСТ погоджується з усіма умовами договору, викладеному у тендерній пропозиції.

За результатами процедури закупівлі, Талалаївською селищною радою (далі Покупець/Позивач) з переможцем торгів - ТОВ НТЕКС ІНВЕСТ (далі - Постачальник/Відповідач) 20.01.2023 укладено договір поставки про закупівлю товарів № 08/57/т (далі - Договір).

За умовами п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупцеві Товари Бензин А-95, Дизельне паливо (код за ДК 021:00-9 нафта і дистиляти), визначені в асортименті, кількості та за цінами (далі Товар), які зазначені у Специфікації (Додаток 1 до Договору), що додається до Договору і є його невід`ємною частиною, а Покупець - прийняти і оплатити цей Товар на умовах даного Договору.

Додатково до основного зобов`язання Постачальник зобов`язується зберігати проданий Товар до дати поставки на умовах даного Договору.

Згідно з п. 1.3 Договору поставка Товару здійснюється окремими партіями, згідно заявок Покупця у відповідності до його потреби. Під партією слід розуміти ту кількість Товару, яка зазначена у видатковій накладній. Покупець самостійно визначає потребу у кількості товару.

Кількість Товару, асортимент, одиниця виміру, вартість за одиницю та загальна вартість Товару зазначається у Специфікації (Додатку № 1 до договору), яка є невід`ємною частиною даного Договору (п. 1.4. Договору).

Специфікацією (Додаток № 1 до Договору) визначено, що постачальник зобов`язується поставати замовнику: бензин А-95 у кількості 6500 літрів; дизельне паливо у кількості 3500 літрів на загальну суму 537 000,00 грн. з ПДВ.

Загальна сума договору, відповідно до п. 3.1 Договору становить 537 000,00 грн, у тому числі ПДВ 7% - 35 130,84 грн. До ціни Товару також входить вартість зберігання Товару Постачальником у резервуарах АЗС протягом 1 календарного року.

Оплата вартості товару здійснюється покупцем в національній валюті України шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на банківський рахунок Постачальника відповідно до виставленого Постачальником рахунку-фактури у термін, що не перевищує 14 календарних днів від дня отримання кожної окремої партії Товару Покупцем. (п. 4.1. Договору).

Розділом 5 Договору №08/57/т від 20.01.2023 сторони узгодили поставку товару та визначили наступне.

Передача та прийом Товару здійснюється по талонах з оформленням відповідних бухгалтерських документів.

Талон є документом встановленого зразка та форми, одноразового використання, що посвідчує право Покупця та/або уповноваженого ним Користувача на одержання певної кількості та певної марки пального на АЗС, що обслуговують Талони Постачальника.

Заправка (по талонах) має здійснювались Постачальником цілодобово на автозаправних станціях (АЗС).

Місцем поставки талонів визначено за адресою замовника: 17200, вул. Центральна, 3, смт. Талалаївка, Чернігівська область, Прилуцький район. Факт прийому засвідчується відміткою Покупця на відповідній накладній або шляхом складання акту приймання-передачі.

Ризик випадкової загибелі Товару несе Постачальник до моменту фактичного прийняття Товару Покупцем на АЗС Постачальника, згідно з п. 5.2 цього Договору.

За умовами Договору місце поставки Товару: автозаправні станції на території смт. Талалаївка та Чернігівської області. При цьому, однією з основних вимог тендерної документації для учасників закупівлі була наявність автозаправних станцій в радіусі 10 км. від місцезнаходження заявника (вул. Центральна, 3, смт. Талалаївка, Чернігівська область, Прилуцький район).

Разом з тим, єдиною такою АЗС, відповідно до наданого ТОВ ІНТЕКС ІНВЕСТ у складі тендерної документації переліку, є автозаправна станція по пров. Комунальному, 3 в селищі Талалаївка Прилуцького району.

Відповідно до п. 6.3. Договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені Договором, забезпечити поставку товару, якість яких відповідає умовам, встановленим розділом 2 цього Договору.

За приписами п. 7.1. Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором, сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та договором.

У разі порушення строку поставки будь-якої партії Товару Постачальник зобов`язаний сплатити Покупцю штраф у розмірі 5% від вартості Договору. Сплата штрафних санкцій не звільняє винну сторону від виконання своїх обов`язків за цим Договором (п. п. 7.3, 7.4 Договору).

Відповідно до п. 10.1. Договору цей Договір набирає чинності з дати підписання та діє до 31.12.2023.

Прокурор зазначає, що на виконання умов Договору № 08/57/т від 20.01.2023 відповідачем відповідно до видаткової накладної № 0057/0000125 від 23.01.2023 передано Талалаївській селищній раді пальне, а саме: Бензин А-95 у кількості 6500 літрів по ціні 53,00 грн. за 1 літр з ПДВ на суму 344 500,00 грн., Дизельне паливо у кількості 3500 літрів по ціні 55,00 грн. за 1 літр з ПДВ на суму 192 500,00 грн., а всього на загальну суму 537 000,00 грн.

Позивачем був своєчасно та в повному обсязі оплачений Товар на загальну суму 537 000,00 грн, що підтверджується наданими Талалаївською селищною радою казначейськими виписками: транзакція № 249549808 від 24.01.2023 на суму 272 000,00,00 грн., транзакція №249487668 від 24.01.2023 на суму 265 000,00 грн.

На вказану суму позивач отримав скретч-картки на пальне бренду АВІАС.

Відповідно наданих Відповідачем у складі тендерної пропозиції гарантійних листів, отримання палива на їх підставі мало б здійснюватися на АЗС мережі АВІАС, зокрема, в селищі Талалаївка по пров. Ватутіна (на даний час Комунальному), 3.

Вказана АЗС є єдиною заправною станцією мережі АВІАС в селищі Талалаївка.

Згідно наданої у складі тендерної документації довідки від 12.01.2023, ТОВ ІНТЕКС ІНВЕСТ підтверджує можливість учасника здійснювати поставку товару через мережу партнерських АЗС (Авіас, ANP) за паливними картками та скретч-картками, та гарантувало, що Паливні картки та скретч-картки дійсні на території України.

Термін дії скретч-карток та паливних карток безстрокові і дійсні до моменту отримання палива на АЗС.

На скретч-картках, переданих Відповідачем згідно Договору № 08/57/т від 20.01.2023 строк дії не вказаний, що підтверджує їх безстроковість.

У подальшому, незважаючи на укладення Договору поставки та передачу постачальником талонів на пальне, з початку грудня 2024 року на АЗС постачальника в селищі Талалаївка по вул. Комунальній, 3 Талалаївській селищній раді відмовляють у відпуску пального, оскільки на АЗС відсутні будь-які види палива, а тому остання є фактично непрацюючою, у зв`язку із чим Відповідачем не допоставлено позивачу 2060 літрів бензину А-95, закупленого за Договором №08/57/т від 20.01.2023, на загальну суму 109 180,00 грн., які оплачені покупцем у повному обсязі.

Як вказує прокурор у позовній заяві, за результатами неодноразового виїзду уповноважених осіб позивача за місцем розташування АЗС постачальника по провулку Комунальному, 3, в селищі Талалаївка встановлено, що заправна станція у грудні 2024 року хоча і працювала, але паливо не відпускала через його відсутність, про що складено відповідні службові записки від 14.12.2024, 29.12.2024, 15.01.2025, 01.03.2025. На даний час АЗС закрита.

На офіційному сайті АВІАС за посиланням https://avias.ua/ відсутні дані про відпуск та ціни пального, що свідчить про те, що підприємство не здійснює продаж та відпуск пального. При натисканні на розділ сайту Карта АЗС дані не завантажуються, а зазначається, що сталася помилка.

Талалаївською селищної радою поштовим відправленням на відому адресу відповідача була направлена претензія за №325 від 18.03.2025 щодо неналежного виконання зобов`язань за договором №08/57/т від 20.01.2023, яка була отримана відповідачем 29.03.2025, однак, залишена без відповіді та реагування.

Згідно з інформацією, зазначеною в листах Талалаївської селищної ради та наданих документів, станом на 05.08.2025 ТОВ ІНТЕКС ІНВЕСТ не допоставило за договором № 08/57/т від 20.01.2023 бензин А-95 у кількості 2060 літрів. Залишок відповідно до наступних скретч-карток (талонів):

- бензин А-95, залишок невикористаних скретч-карток/талонів номіналом по 20 літрів (101 талон на 2020 літрів) зокрема: 88, 90 - 09, 10 29, 70 89, 10 29, 30 49,

- бензин А-95, залишок невикористаних скретч-карток/талонів (2 штуки на 30 літрів) номіналом по 15 літрів зокрема: 20, 39, 1 талон номіналом по 10 літрів - 40.

Таким чином, Талалаївська селищна рада, виконавши зобов`язання за Договором № 08/57/т від 20.01.2023 та оплативши повну вартість товару, набула право на отримання придбаного палива на підставі відповідних паливних талонів на автозаправних станціях, пов`язаних договірними відносинами з постачальником, але не отримав його у фактичне володіння у повному обсязі.

Отже, у зв`язку з неналежним виконанням ТОВ ІНТЕКС ІНВЕСТ зобов`язання з передачі товару на підставі Договору, Талалаївська селищна рада позбавлена можливості реалізувати право на отримання свого, уже оплаченого за бюджетні кошти, товару за договором на загальну суму 109 180,00 грн., у зв`язку з чим у відповідача наявна перед позивачем заборгованість на вказану суму, яка підлягає стягненню на підставі ст.ст.670, 693 ЦК України.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Цивільного кодексу України одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка згідно зі ст. ст. 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Одним із таких органів є прокуратура, на яку покладено функції представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно із ст. 1 Закону України Про прокуратуру прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України Про прокуратуру представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені, держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті, крім випадку, визначеного абз. 4 цієї частини.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття інтерес держави.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, керівник прокуратури чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № З-рп/99).

Відтак, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко невизначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі №926/1111/15, від 19.09.2019 у справі № 815/724/15, від 05.11.2019 у справі №804/4585/18, від 28.01.2021 у справі № 380/3398/20, від 05.10.2021 у справі №380/2266/21, від 02.12.2021 у справі № 320/10736/20, від 23.12.2021 у справі № 0440/6596/18 та від 14.02.2023 у справі № 580/1374/22.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не повною мірою відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 806/602/18, від 13.03.2019 у справі № 815/1139/18, від 15.10.2019 у справі. № 810/3894/17, від 17.10.2019 у справі № 569/4і23/16-а, від 05.11.2019 у справі № 804/4585/18, від 03.12.2019 у справі № 810/3164/18 та від 01.06.2022 у справі № 260/1815/21,

Прокурор у позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених ст. 169 цього Кодексу.

Системне тлумачення вказаних приписів дозволяє дійти висновку, що ст. 53 ГПК України вимагає вказувати в позові, скарзі чи іншому процесуальному документі докази на підтвердження підстав заявлених позовних вимог із зазначенням, у чому саме полягає порушення інтересів держави, та обставини, що зумовили необхідність їх захисту прокурором.

Інтереси держави, за загальним правилом, охоплюють собою і суспільні (публічні) інтереси, оскільки основне покликання держави (ст. 3 Конституції України гарантує те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави) - це максимально забезпечувати інтереси всіх соціальних груп для досягнення в суспільстві справедливості як найвищого блага.

У зв`язку із викладеним, уповноважені державні та інші органи зобов`язані вживати (реалізувати) комплекс організаційно-правових та інших заходів, спрямованих на створення умов для такого захисту прав.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 10.02.2023 у справі № 206/1198/19 прокурор вправі звертатися до суду з позовними вимогами щодо захисту прав територіальної громади, оскільки її інтереси є складовою частиною інтересів держави.

Видатками бюджету є кошти, спрямовані на виконання бюджетних програм, передбачених відповідним бюджетом (п. 13 ч. 1 ст. 2 БК України).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 БК України бюджетна система України функціонує, зокрема, за принципом ефективності та результативності, який означає, що при виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей шляхом забезпечення кісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

Інтереси держави у сфері бюджетних відносин полягають в ефективному використанні бюджетних коштів, дотриманні цілей бюджетних асигнувань та призначень, своєчасному поверненні невикористаних бюджетних коштів (п. п. 4, 6, 8 ч. 1 ст. 7 БК України).

Неефективне використання бюджетних коштів порушує зазначені державні інтереси, оскільки створює загрозу економічній безпеці держави, порушує порядок надходження, акумулювання та використання бюджетних коштів, що може призвести до неможливості фінансування видатків бюджетів, у т. ч. захищених.

У свою чергу, практика реалізації вищевказаного принципу бюджетної системи України під час здійснення видатків бюджету досягається завдяки Закону України Про публічні закупівлі, метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції.

Так, відповідно до ст. 5 Закону України Про публічні закупівлі публічні закупівлю здійснюються за принципами добросовісної конкуренції, максимальної економії, ефективності та пропорційності.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі Трегубенко проти України від 02.11.2004 категорично ствердив, що правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес.

Неналежне виконання Відповідачем договірних зобов`язань, внаслідок чого він отримав бюджетні кошти за непоставлений товар, беззаперечно вказує на наявність порушень державних інтересів, що надає право прокурору для їх захисту в судовому порядку.

У свою чергу, використання бюджетних коштів становить значний суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб, зокрема у даному випадку мешканців територіальної громади. Неефективне витрачання бюджетних коштів може порушувати економічні інтереси держави.

Таким чином, звернення прокурора із вказаним позовом спрямоване на захист і відновлення зазначених державних інтересів, оскільки стягнення відповідних коштів за неналежне виконання договірних зобов`язань сприятиме своєчасному фінансуванню нагальних потреб держави в умовах воєнного стану, дисциплінуватиме постачальник до належного виконання покладених на них обов`язків, а отже - і сприятиме укріпленню держави в умовах збройної відсічі агресора.

Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Відтак, в силу положень ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України Про прокуратуру обов`язком прокурора є захист інтересів держави.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі №826/13768/16, погоджуючись з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, зазначила, що за змістом ч. 3 ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 5 Бюджетного кодексу України бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів. Місцевими бюджетами є бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України бюджетна система України ґрунтується на принципах ефективності та результативності -при складанні та виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

Згідно з ч. 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі; здійснює контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів, тощо.

Правовий статус розпорядників бюджетних коштів, їх повноваження та відповідальність визначені положеннями статті 22 БК України та підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228 Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ (далі - Постанова № 228).

У свою чергу, головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.

Пунктом 18 частини 1 статті 2 БК України передбачено, що головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.

Відповідно до абзацу 3 пункту 7 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня - розпорядник, який у своїй діяльності підпорядкований відповідному головному розпоряднику та (або) діяльність якого координується через нього.

Поняття та функції розпорядників бюджетних коштів визначені підпунктом 47 статті 2 БК України, згідно з яким розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення витрат бюджету (постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/3095/18 від 13.11.2019, у справі № 922/3013/18 від 23.10.2019).

Бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження. Бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому. Бюджетне призначення - повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування (пункти 6, 7 та 8 частини першої статті 2 БК України).

Згідно абзацу другого пункту 43 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228 розпорядники мають право провадити діяльність виключно в межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.

Згідно відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, організаційна-правова форма Талалаївської селищної ради орган місцевого самоврядування Положення ст. 4 Закону України Про місцеве самоврядування в України передбачають, що одним із основних принципів місцевого самоврядування визначено поєднання місцевих і державних інтересів.

Відповідно до ст. 10 Закону України Про місцеве самоврядування в України сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 28 Закону України Про місцеве самоврядування визначено повноваження сільських, селищних, міських рад в галузі бюджету, фінансів і цін передбачено здійснення в установленому порядку фінансування видатків з місцевого бюджету.

Згідно із ч. 1 ст. 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Відповідно до ч. 1 та 4 ст. 61 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно складають та схвалюють прогнози відповідних місцевих бюджетів, розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України.

Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.

Талалаївська селищна рада є суб`єктом владних повноважень, який бере участь у формуванні бюджету та забезпечує його виконання, а також зобов`язаний забезпечити раціональне та максимально ефективне використання бюджетних коштів, приймає рішення про використання виділених коштів, контролює належне і своєчасне відшкодування шкоди, заподіяної державі.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 924/1283/21 від 09.08.2023 дійшла висновку про те, що Рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, а тому є належним позивачем у справі.

Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, від 26.10.2022 у справі № 904/5558/20 (пп.5.50, 5.51) та від 21.12.2022 у справі № 904/8332/21 (п. 33).

Талалаївська селищна рада, як орган місцевого самоврядування, який у розумінні ст. 22 БК України є розпорядником бюджетних коштів (за рахунок яких здійснювалася закупівля товару за договором), уповноважений на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язаний ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері та сфері публічних закупівель.

Відтак, у спірних правовідносинах Талалаївська селищна рада, яка зобов`язана забезпечити раціональне та максимально ефективне використання бюджетних коштів, є уповноваженим органом на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, а тому є належним позивачем у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 БК України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Згідно з ч. 12 ст. 23 БК України, усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до роз`яснення Міністерства фінансів України, наданих листом від 06.03.2003 № 021-03/6 та Державного казначейства України від 09.03.2006 № 3.4 -22/498 та від 12.02.2008 № 7.1-10/744, якщо спочатку нового бюджетного періоду здійснюються повернення зайво виплачених в минулих бюджетних періодах коштів, то зазначені кошти не можуть бути відображені як відновлення касових видатків, а повинні бути перераховані до бюджету.

Враховуючи указане, у спірних правовідносинах, які виникли щодо закупівлі бензину та дизельного пального за Договором, Талалаївська селищна рада діє як головний розпорядник бюджетних коштів та є органом, уповноваженим в даному випадку на вжиття заходів щодо захисту в судовому порядку інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів державного бюджету.

Відтак, у спірних правовідносинах Талалаївська селищна рада, яка зобов`язана забезпечити раціональне та максимально ефективне використання бюджетних коштів, є уповноваженим на вжиття в судовому порядку заходів щодо захисту інтересів держави, які порушені Відповідачем по справі.

До подання даної позовної заяви до суду, Прилуцькою окружною прокуратурою до Талалаївської селищної ради направлено листи №54-77-2717 вих-25 від 09.04.2025, № 54-77-3015 вих-25 від 24.04.2025 у яких викладено порушення інтересів держави, у зв`язку із неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань за Договором.

Крім того, вказаним листом запитано інформацію щодо вжитих заходів селищною ради з метою усунення порушень, допущених неналежним виконанням договірних зобов`язань.

За результатами опрацювання відповідей Талалаївської селищної ради, вбачається що селищна ради не вживала заходів щодо звернення до суду з позовом до ТОВ ІНТЕКС ІНВЕСТ, яке прострочило виконання грошового зобов`язання за договором № 08/57/т від 20.01.2023 щодо поставки пального та про стягнення суми боргу (у т.ч. штрафних санкцій) за весь час прострочення та не планує їх вживати у подальшому.

Вказане свідчить про неналежне здійснення Талалаївською селищною радою заходів щодо захисту інтересів держави та призводить до порушення інтересів держави у бюджетній сфері та у сфері публічних закупівель.

З урахуванням наведеного, прокурором дотримано приписи ст. 23 Закону України Про прокуратуру при зверненні до суду з даним позовом. Про виявлені порушення вимог законодавства прокурором заздалегідь проінформовано Позивача та надано достатньо часу для реагування на стверджуванні прокурором порушення інтересів держави.

Факт не звернення до суду суб`єктів владних повноважень з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що указані органи неналежно виконують свої повноваження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 15.10.2019 у справі № 903/129/18.

Таким чином, підставою реалізації прокурором представницьких функцій у даному випадку стала усвідомлена пасивна поведінка уповноваженого суб`єкта на захист порушених інтересів у даній справі Талалаївської селищної ради.

Наведене утворює собою передбачений вимогами Конституції України та Закону України Про прокуратуру винятковий випадок, за якого порушення інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженим органом функцій із їх захисту, та є підставою для застосування представницьких повноважень прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах Талалаївської селищної ради.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частини 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст.530 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Як вже зазначалось, на підставі видаткової накладної №0057/0000125 від 23.01.2023 Талалаївською селищною радою отримано талони на пальне, а саме: Бензин А-95 у кількості 6500 літрів по ціні 53,00 грн. на суму 344 500,00 грн., Дизельне паливо у кількості 3500 літрів по ціні 55,00 грн. на суму 192 500,00 грн., а всього на загальну суму 537 000,00 грн.

Талалаївською селищною радою, як покупцем, виконано свої зобов`язання за Договором №08/57/т від 20.01.2023, шляхом перерахування Відповідачу, як постачальнику, 537 000,00 грн. попередньої оплати за товар, разом з тим, ТОВ ІНТЕКС ІНВЕСТ свої зобов`язання за договором не виконано, не забезпечено покупця пальним на АЗС, а також не передано замовнику товар у повному обсязі у кількості, за якістю і на умовах встановлених договором.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997 затверджені Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, як визначають порядок роздрібної торгівлі пальним, оливами, мастилами (далі - нафтопродукти) (далі - Правила № 1442).

Торгівля нафтопродуктами, призначеними для відпуску споживачам, здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів. (абз. 2 п. 3 Правил № 1442).

Розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару (пункт 9 Правил № 1442).

Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2018 № 281/171/578/155, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за № 805/15496, затверджена Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 3 Інструкції талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

У пунктах 10.3.3.1, 10.3.3.2 Інструкції визначено, що форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери. Заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою № 17-НП.

Суд зазначає, що підписання сторонами видаткової накладної №0057/0000125 від 23.01.2023 не свідчить про факт передачі відповідачем товару позивачу, а лише підтверджує передачу талонів, які надавали позивачу право на отримання відповідної кількості товару у майбутньому.

Отже, з моменту передання відповідачем за видатковими накладними скретч-карток на пальне позивачу, останній набув право на отримання нафтопродуктів в об`ємах, які зазначені у видатковій накладній №0057/0000125 від 23.01.2023.

Передача талонів на пальне (скретч-картки), які підтверджують право на отримання товару (а не сам факт його отримання), не звільняє відповідача від обов`язку передати позивачу придбаний ним згідно договору товар.

За умовами договору передбачено можливість отримання позивачем оплаченого ним товару шляхом пред`явлення ним на АЗС скретч-картки на відповідну кількість літрів палива.

Тобто, придбаний позивачем товар за договором у вигляді 2060 літрів бензину за ціною 53,00грн/літр на суму 109 180,00 грн, перебуває у відповідача і поставка його здійснюється шляхом заправлення автомобілів позивача після пред`явлення довірчих документів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у повному обсязі виконано прийняті на себе зобов`язання зі своєчасної та повної оплати за товар, який мав бути використаний позивачем шляхом обміну у мережах АЗС оплачених скретч-карт.

Водночас, як підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, останнім не передано позивачу бензин на загальну суму 109 180,00 грн. Відповідач доказів належного виконання зобов`язань за договором не надав.

Згідно частин першої, другої ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права випливає, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Талалаївською селищної радою поштовим відправленням на відому адресу відповідача була направлена претензія за №325 від 18.03.2025 щодо неналежного виконання зобов`язань за договором №08/57/т від 20.01.2023, яка була отримана відповідачем 29.03.2025, однак, залишена без відповіді та реагування (номер відправлення 190).

Відповідач є юридичною особою, на яку відповідно до ст. 4, частини першої, п.10 частини другої ст. 9 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань покладено обов`язок зазначати достовірні дані щодо власного місцезнаходження, які відповідно до ст. 10 зазначеного Закону вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України Про поштовий зв`язок та Правил.

Таким чином, враховуючи відповідну вимогу позивача до відповідача повернути кошти, сплачені в якості передплати, у відповідача виник обов`язок повернути передплату до 07.04.2025 (включно).

Відповідач відповіді на претензію не направив, грошові кошти в сумі 109 180,00 грн не повернув.

З огляду на відсутність в матеріалах справи заперечень відповідача щодо позовних вимог, доказів поставки товару, а також відсутність доказів повернення сплачених у якості передоплати за товар грошових коштів у розмірі 109 180,00 грн, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення 109 180,00 грн та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.

Крім того, прокурором заявлено до стягнення штрафу у розмірі 26 850,00 грн, інфляційних за період з грудня 2024 року по червень 2025 року у розмірі 8 685,74 грн та три відсотки річних за період з 01.12.2024 по 05.08.2025 у розмірі 2 224,72 грн.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За умовами Договору, а саме п. 7.1., 7.3., 7.4. у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором, сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та договором.

У разі порушення строку поставки будь-якої партії Товару Постачальник зобов`язаний сплатити Покупцю штраф у розмірі 5% від вартості Договору. Сплата штрафних санкцій не звільняє винну сторону від виконання своїх обов`язків за цим Договором (п. п. 7.3, 7.4 Договору).

Таким чином, ТОВ ІНТЕКС ІНВЕСТ за неналежне виконання умов Договору, що полягає у порушенні строків поставки Товару (бензину А-95), відповідно до умов договору має сплатити штраф у розмірі 5% від ціни Договору 537 000,00 грн. (ціна Договору) х 5% /100 = 26 850,00 грн.

Господарським судом здійснено перевірку наданого прокуратурою розрахунку штрафу та встановлено, що розрахунок є вірним, штраф нарахований відповідно до умов п. 7.3 Договору, не суперечить вимогам наведених вище положень чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Факт прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань щодо повернення попередньої оплати підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Зазначене дає позивачу правові підстави для нарахування 3% річних та інфляційних на прострочену заборгованість.

Частина 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства, аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Договором поставки передбачене зобов`язання боржника (постачальника) саме поставити товар заявнику (покупцю).

У договорі поставки не встановлений обов`язок боржника (постачальника) повернути кошти заявнику (покупцю), якщо постачальник не поставив товар.

Саме статтею 693 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк.

Тобто грошове зобов`язання з повернення попередньої оплати виникло у відповідача після отримання претензії № 325 від 15.03.2025, яка була вручена 29.03.2025.

З огляду на вимоги ч. 2.ст. 530 Цивільного кодексу України, відповідач повинен був здійснити повернення передплати в строк до 07.04.2025 включно і прострочення виконання обов`язку по поверненню передплати виникло з 08.04.2025.

Перевіривши поданий прокурором розрахунок інфляційних та 3% річних, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення інфляційних в сумі 3 084,52 грн за період з квітня 2025 року по червень 2025 року, в частині стягнення 3% річних в сумі 1 076,84 грн за період з 08.04.2025 по 05.08.2025.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частин 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами частин 1 та 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Тобто, виходячи зі змісту статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів повинна довести правомірність заявлених нею вимог або заперечень.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Щодо судового збору

За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню на користь Чернігівської обласної прокуратури судовий збір в сумі 2 311,14 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕКС ІНВЕСТ" (49600, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Мандриківська, буд. 47, оф. 206/2, ) на користь Талалаївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області (17200, Чернігівська обл., Прилуцький р-н, селище Талалаївка, вул. Центральна, буд. 3, ) основну заборгованість у розмірі 109 180,00 грн., штраф за порушення строків поставки товару у розмірі 26 850,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 3 084,52 грн., 3% річних у розмірі 1 076,84 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕКС ІНВЕСТ" (49600, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Мандриківська, буд. 47, оф. 206/2, ) на користь Чернігівської обласної прокуратури (14000, м. Чернігів, вул. Князя Чорного, буд. 9, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 311,14 грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано - 24.10.2025.

Суддя В.Г. Бєлік