ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2025 р. Справа№ 911/1516/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Мальченко А.О.

Михальської Ю.Б.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Заступника керівника Київської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Київської області

від 25.07.2025

у справі № 911/15156/25 (суддя Смірнов О.Г.)

за позовом Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, Гребінківської селищної ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква Фіш"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1

про стягнення 35 870,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Білоцерківська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм, Гребінківської селищної ради звернулась до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква Фіш" про стягнення 35870,00 грн. шкоди, завданої рибним запасам суспільно - шкідливими діями працівника товариства ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою у справі про адміністративне правопорушення №000330 від 21.08.2024 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 85 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень. Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження від 12.12.2024 штраф, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні НОМЕР_1 при примусовому виконанні постанови №000330 від 21.08.2024, сплачено в повному обсязі. Вказану постанову прокурором долучено до матеріалів справи.

Разом із тим, згідно з розрахунком матеріальної шкоди до протоколу №000330 від 21.08.2024, складеним головним державним інспектором відділу охорони водних біоресурсів Бровком М.В., незаконним виловом цінних видів риб ОСОБА_1 завдано збитків рибному господарству у сумі 35 870 грн., що залишаються невідшкодованими на даний час.

Прокурор вказує, що у зв`язку з тим, що добування водних біоресурсів ланковим рибалкою ОСОБА_1 відбувалось з порушенням Правил промислового рибальства у внутрішніх рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) та Порядку здійснення спеціального використання водних біоресурсів, відшкодуванню підлягає шкода, завдана рибним запасам України у сумі 35 870 грн.

Отже, на думку прокурора, згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України відшкодувати шкоду, завдану рибному господарству у розмірі 35 870, 00 грн., суспільно-шкідливими діями ОСОБА_1 , належить його роботодавцю - ТОВ "Аква Фіш". Вказане стало підставою звернення прокурора до суду з даним позовом.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду Київської області від 25.07.2025 у справі №911/1516/25 у задоволенні позову Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм та Гребінківської селищної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква Фіш" відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що згідно листа Головного управління ДПС у Київській області від 12.06.2025 № 48141/6/10-36-24-01 за даними інформаційної комунікаційної системи ДПС України відсутня інформація про використання ТОВ «Аква Фіш» найманої праці ОСОБА_1 у період з 01.08.2024 по 31.08.2024. Отже, станом на дату вилову риби ОСОБА_1 (21.08.2024), а також станом на дату протоколу про адміністративне правопорушення та постанови № 00330 по справі про адміністративне правопорушення (21.08.2024) ОСОБА_1 , згідно наданих даних ТУ ДПС у Київській області не перебував у трудових відносинах з ТОВ «Аква Фіш». Отже, в діях відповідача відсутній склад правопорушення, яке б призвело до заподіяння шкоди рибному господарству, тобто відсутня вина ТОВ «Аква Фіш», як один із складових елементів для встановлення відповідальності за завдання шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено норми процесуального та матеріального права, неповно з`ясовано обставини справи, здійснена неправильно оцінка доказів, наявних у матеріалах справи.

Апелянт зазначає, що рішення Васильківського міськрайопного суду від 20.01.2025 у справі № 357/12446/24 носить преюдиціальний характер, оскільки під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є ланковим рибалкою ТОВ «Аква Фіш», про що зазначено в мотивувальній частині рішення суду , однак не враховано судом першої інстанції всупереч ч. 4 ст. 75 ГПК України та сталої практики Верховного Суду про застосування зазначеної норми.

За таких обставин, висновки суду, які стали підставою для відмови у задоволенні позову, на переконання апелянта, є необґрунтованими, оскільки в діях відповідача вбачається повний склад цивільного правопорушення, зокрема: протиправної поведінки відповідача, яка виявилась у здійсненні відповідачем з Канівського водосховища вилову риби без копії спеціального дозволу; безпосереднього причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою відповідача, адже шкода виступає об`єктивним наслідком поведінки через недотримання природоохоронного законодавства; самої шкоди.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Позивачі, відповідач, третя особа не скористалися правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу. Неподання відзиву не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Білоцерківською окружною прокуратурою у ході реалізації представницьких повноважень, передбачених ст. 131-1 Конституції України та ст. ст. 23, 24 Закону України "Про прокуратуру" вивчено стан додержання вимог чинного законодавства щодо відшкодування збитків, завданих порушенням вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища на підвідомчій території, за результатами якого встановлено факт невідшкодованої шкоди, заподіяної внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства.

Прокурор вказує, що 21.08.2024 головним інспектором Київського рибоохоронного патруля Бровко М.В. відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення №000330.

Згідно з вказаним протоколом 21.08.2024 о 04 год. 40 хв. в с. Саливонки Білоцерківського району Київської області на березі річки Протока гр.. ОСОБА_1 промисловий ланковий рибалка здійснював промисловий вилов риби з човна з маркуванням "ЯКІ 0310" сіткою в кількості однієї штуки з ліски (h-2m, L-60см, Q-40mm) без відповідного маркування, а саме були відсутні бірки. У сітках знаходилася свіжевиловлена риба: 18 карасів та 2 коропа. Своїми діями гр.. ОСОБА_1 порушив п. 5 розділу ІІІ Правил промислового рибальства у внутрішніх рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах), затверджених Наказом Міністерства Аграрної політики та продовольства України за №785 від 10.04.2023 та п. 25 Порядку здійснення спеціального використання водних біоресурсів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1347 від 22.12.2023, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст. 85 КУпАП. Правопорушенням завдано матеріальну шкоду у розмірі 35 870 грн.

Громадянином ОСОБА_1 надано письмові пояснення до протоколу № 000330 про адміністративне правопорушення, в яких вказано, що 21.08.2024 о 04:30 він проводив промисловий вилов риби без "джипіес трекера", при цьому виловив 18 карасів та 2 коропа. Одночасно ОСОБА_1 зазначено, що він працює на посаді ланкового рибалки ТОВ "Аква Фіш", розмір доходу 8 000. Прокурор наголошує, що достовірність цих відомостей засвідчено особистим підписом порушника із зазначенням його прізвища та ініціалів.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення №000330 від 21.08.2024 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 85 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_1 оскаржив її до Васильківського міськрайонного суду Київської області. Рішенням Васильківського міськрайонного суду від 20.01.2025 у справі №357/12446/24 (провадження №2-а/362/4/25), яке набрало законної сили 31.01.2025, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у м. Києві та Київській області про визнання протиправною та скасування вищевказаної постанови про накладення адміністративного стягнення, відмовлено, постанову від 21.08.2024 №000330 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень, винесену щодо ОСОБА_1 головним інспектором Київського рибоохоронного патруля Бровком М.В. , залишено без змін.

Згідно постановою про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 12.12.2024 штраф, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні при примусовому виконанні постанови №000330 від 21.08.2024 сплачено у повному обсязі.

Разом із тим, згідно з розрахунком матеріальної шкоди до протоколу №000330 від 21.08.2024, проведеним головним державним інспектором відділу охорони водних біоресурсів Бровком М.В., незаконним виловом цінних видів риб ОСОБА_1 завдано збитків рибному господарству у сумі 35 870 грн., що залишаються невідшкодованими на даний час.

Розрахунок збитків, заподіяних рибному господарству, проводився відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, завданої порушенням законодавства про рибне господарство внаслідок незаконного добування (вилову), знищення або пошкодження водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) України (крім континентального шельфу України, виключної (морської) економічної зони України), встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 29.09.2023 №1042 "Про затвердження Такс для обчислення розміру шкоди, завданої порушенням законодавства про рибне господарство внаслідок незаконного добування (вилову), знищення або пошкодження водних біоресурсів, а також незаконного знищення чи погіршення середовища існування водних біоресурсів".

Прокурор наголошує на тому, що рішення Васильківського міськрайонного суду від 20.01.2025 у справі №357/12446/24 носить преюдиціальний характер, оскільки в мотивувальній частині рішення судом надано оцінку встановленим у протоколі у справі про адміністративне правопорушення та постанові від 21.08.2024 №000330 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень, який останнім сплачено, та судом зроблено висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 85 КУпАП, та правомірність притягнення його до відповідальності згідно з вказаною постановою.

Прокурор вказує, що у зв`язку із тим, що добування водних біоресурсів ланковим рибалкою ОСОБА_1 відбувалось з порушенням Правил промислового рибальства у внутрішніх рибогосподарських водних об`єктах (їх частинах) та Порядку здійснення спеціального використання водних біоресурсів, відшкодуванню підлягає шкода завдана рибним запасам України у сумі 35 870 грн.

Отже, на думку прокурора, згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України відшкодувати шкоду, завдану рибному господарству у розмірі 35 870, 00 грн., суспільно-шкідливими діями ОСОБА_1 , належить його роботодавцю - ТОВ "Аква Фіш". Вказане стало підставою звернення прокурора до суду з даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 17 Закону України "Про тваринний світ" передбачено, що до спеціального використання об`єктів тваринного світу належать усі види використання тваринного світу (за винятком передбачених законодавством випадків безоплатного любительського і спортивного рибальства у водних об`єктах загального користування), що здійснюються з їх вилученням (добуванням, збиранням тощо) із природного середовища.

За приписами статті 25 Закону України "Про тваринний світ" на території України відповідно до законодавства може здійснюватися промислове, любительське та спортивне рибальство. Правила рибальства, об`єкти рибальства, порядок надання у користування рибогосподарських водних об`єктів, а також вимоги щодо ведення рибного господарства визначаються у порядку, встановленому цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про тваринний світ" підприємствам, установам, організаціям і громадянам у порядку спеціального використання об`єктів тваринного світу надається право ведення промислового рибальства, включаючи промисел водних безхребетних на промислових ділянках рибогосподарських водних об`єктів та континентальному шельфі України.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України "Про тваринний світ", яка кореспондується з ч. 1 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 63 Закону України "Про тваринний світ" відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу несуть особи винні, в тому числі в порушенні правил використання об`єктів тваринного світу; незаконному вилученні об`єктів тваринного світу з природного середовища; перевищенні лімітів і порушенні інших встановлених законодавством вимог використання об`єктів тваринного світу.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у т. ч. у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; податкові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною (ст. 225 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Обов`язок з відшкодування збитків настає для суб`єктів господарювання у разі порушення господарського зобов`язання в результаті неналежного виконання (або невиконання) умов договору (ст. ст. 224, 225 Господарського України, ст. 623 Цивільного кодексу України) або внаслідок завдання шкоди без договірних правовідносин (глава 82 Цивільного кодексу України).

За загальним правилом, закріпленим у ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, для притягнення до цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді відшкодування заподіяних ним збитків є наявність складу правопорушення: протиправна поведінка особи, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків. При цьому чинне законодавство передбачає принцип вини контрагента або особи, яка завдала шкоду, як підставу для відшкодування заподіяних збитків (шкоди): за приписами ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином зобов`язання з відшкодування шкоди є деліктними (позадоговірними). Форми і розміри позадоговірної відповідальності визначаються лише законом. Підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає складові елементи: шкоду, протиправність поведінки заподіювача шкоди, причинний зв`язок та вину особи, яка заподіяла шкоду.

На прокурора покладений обов`язок доведення шкоди (у тому числі її розміру), протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок; на відповідача - відсутність вини.

Частиною 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, крім загальних підстав, відповідальність суб`єкта господарювання за шкоду настає у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з особою, до якої подано позов, у трудових відносинах, і шкода заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

Відповідачем долучено до матеріалів справи лист Головного управління ДПС у Київській області за вих. №48141/6/10-36-24-01 від 12.06.2025, із змісту якого вбачається, що за даними інформаційної комунікаційної системи ДПС України відсутня інформація про використання ТОВ "Аква Фіш" найманої праці ОСОБА_1 у період з 01.08.2024 по 31.08.2024.

Тобто, на дату вилову риби ОСОБА_1 (21.08.2024), а також станом на дату складення протоколу про адміністративне правопорушення та постанови №00330 по справі про адміністративне правопорушення (21.08.2024) - ОСОБА_1 , згідно наданих даних ГУ ДПС у Київській області, не перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "Аква Фіш".

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква Фіш" складу правопорушення, яке б призвело до заподіяння шкоди рибному господарству, тобто відсутня вина, як один із складових елементів для встановлення відповідальності за завдання шкоди.

Верховний Суд у постанові від 10.03.2020 у справі № 908/3209/16 зазначив, що відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку, є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи те, що матеріали справи не містять інших доказів, які б підтверджували наявність в діях відповідача складу правопорушення, яке призвело до заподіяння шкоди рибному господарству, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква Фіш" 35 870, 00 грн. шкоди, завданої рибним запасам суспільно - шкідливими діями працівника товариства ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апелянта щодо преюдиційності фактів, встановлених у рішенні Васильківського міськрайонного суду від 20.01.2025 у справі № 357/12446/24 є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки лист Головного управління ДПС у Київській області за вих. №48141/6/10-36-24-01 від 12.06.2025, було складено після постановлення рішення Васильківським міськрайонним судом у справі №357/12446/24 та не було надано правову оцінку.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір, виходив із того, що факти, встановлені в експертному висновку, є більш вірогідними за інші докази. (зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20).

На підставі наявних у справі доказів у сукупності, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильного по суті рішення суду, під час ухвалення якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а отже підстав для його скасування або зміни не вбачається, у зв`язку із чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судові витрати

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на заявника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Київської області від 25.07.2025 у справі № 911/15156/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 25.07.2025 у справі № 911/15156/25 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/15156/25 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді А.О. Мальченко

Ю.Б. Михальська