ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про зупинення провадження у справі

15 жовтня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/2069/21(916/529/25)
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання: Фещук В.М.,

за участю ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Мейд Ін" арбітражного керуючого Коваль І.В. та представників:

від ОСОБА_1 Брожко Н.І.,

від ОСОБА_2 Єфімов О.М.,

від Акціонерного товариства "СЕНС БАНК" Семенець І.І.,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "СЕНС БАНК"

на рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2025, прийняте суддею Грабован Л.І., м. Одеса, повний текст складено 28.07.2025,

у справі №916/2069/21(916/529/25)

за позовом: ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Мейд Ін" арбітражного керуючого Коваль Іванни Василівни

до відповідачів:

- ОСОБА_1 ;

- ОСОБА_2

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача:

-приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського Івана Володимировича;

-Акціонерного товариства "СЕНС БАНК"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ( ОСОБА_2 ): органу опіки і піклування Оболонської районної в місті Києві Державної адміністрації

про визнання недійсним договору та скасування рішення про державну реєстрацію

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Одеської області перебуває справа №916/2069/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Мейд Ін".

Ухвалою підготовчого засідання суду від 09.08.2021 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Мейд Ін"; визнано вимоги Акціонерного товариства "Альфа-Банк" (найменування якого в подальшому змінено на Акціонерне товариство "СЕНС БАНК") до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мейд Ін" в сумі 5145818,58 грн; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Мейд Ін" строком на 170 календарних днів (до 26.01.2022); призначено арбітражного керуючого Коваль Іванну Василівну розпорядником майна боржника.

Ухвалою попереднього засідання суду від 11.10.2021 визначено розмір та перелік усіх визнаних вимог для внесення розпорядником майна боржника до реєстру вимог кредиторів.

Постановою Господарського суду Одеської області від 29.07.2022 у справі №916/2069/21 визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Мейд Ін" банкрутом; відкрито відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Мейд Ін" ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців (до 29.07.2023) та призначено арбітражного керуючого Коваль Іванну Василівну ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Мейд Ін".

14.02.2025 до суду першої інстанції від ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Мейд Ін" арбітражного керуючого Коваль Іванни Василівни в межах справи про банкрутство №916/2069/21 надійшла позовна заява до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якій позивачка просила визнати недійсним договір дарування №819 від 14.07.2023, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Вікторією Миколаївною, та в порядку застосування наслідків недійсності правочину скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 68461258 від 14.07.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний договір дарування є фраудаторним, тобто таким, що укладений на шкоду кредитору Товариству з обмеженою відповідальністю "Мейд Ін" з метою уникнення ОСОБА_1 сплати боргу та звернення стягнення на майно останньої під час виконання судового рішення про стягнення з неї коштів субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням до банкрутства.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.02.2025 прийнято вищенаведену позовну заяву до розгляду в межах провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Мейд Ін", відкрито провадження та присвоєно справі за вказаним позовом №916/2069/21(916/529/25).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.07.2025 у справі №916/2069/21(916/529/25) (суддя Грабован Л.І.) у задоволенні позову відмовлено повністю; витрати по сплаті судового збору покладено на позивача.

Дане судове рішення мотивоване недоведеністю позивачем наявності правових підстав для визнання оспорюваного договору дарування недійсним та, відповідно, застосування наслідків недійсності у вигляді скасування рішення про державну реєстрацію прав.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Акціонерне товариство "СЕНС БАНК" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2025 у справі №916/2069/21(916/529/25) та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Зокрема, скаржник наголошує на тому, що укладення ОСОБА_1 безоплатного договору дарування щодо відчуження належного їй нерухомого майна після пред`явлення до неї позову про стягнення коштів субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням до банкрутства свідчить про недобросовісне прагнення відповідачки ухилитися від виконання негативного для неї судового рішення за наслідками розгляду вищенаведеної позовної заяви та про вчинення відповідачкою дій на шкоду кредитору Товариству з обмеженою відповідальністю "Мейд Ін".

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 09.09.2025 (вх.№3360/25/Д3 від 09.09.2025) ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Акціонерного товариства "СЕНС БАНК" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2025 у справі 916/2069/21(916/529/25) без змін. В обґрунтування зазначеного відзиву відповідачка посилається на те, що на момент укладення оспорюваного правочину ще не існувало судового рішення про притягнення ОСОБА_1 до субсидіарної відповідальності, у зв`язку з чим остання не була боржником і, як наслідок, не могла ухилятися від виконання неіснуючих зобов`язань, оскільки сам факт подання ліквідатором позовної заяви про стягнення коштів субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням до банкрутства жодним чином не означає встановлення факту наявності у відповідачки зобов`язань перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Мейд Ін", натомість остаточне рішення суду за наслідками розгляду відповідних позовних вимог ліквідатора було ухвалене лише 04.12.2023, тобто вже після укладення оспорюваного договору дарування (14.07.2023). Водночас, за твердженням відповідачки, всі доводи щодо незаконності оспорюваного договору ґрунтуються на нічим не підтверджених припущеннях ліквідатора та Акціонерного товариства "СЕНС БАНК", при цьому договір дарування був укладений виключно зі звичайних сімейних мотивів, а саме: для підтримки близької людини та надання їй фінансового забезпечення на майбутнє, враховуючи підозру щодо наявності у ОСОБА_1 важкого захворювання.

09.09.2025 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив ОСОБА_2 №0909 від 09.09.2025 (вх.№3360/25/Д4 від 09.09.2025), в якому останній просить апеляційну скаргу Акціонерного товариства "СЕНС БАНК" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2025 у справі 916/2069/21(916/529/25) без змін, вказуючи про те, що під час укладення оспорюваного договору ОСОБА_1 діяла добросовісно та не могла мати умислу завдати шкоду Товариству з обмеженою відповідальністю "Мейд Ін", адже рішення суду апеляційної інстанції про притягнення відповідачки до субсидіарної відповідальності було ухвалене вже після укладення договору дарування. Крім того, у цьому відзиві зазначено про те, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем нерухомого майна за оспорюваним договором, спрямованим на реальне настання обумовлених ним правових наслідків та укладеним з особистих мотивів у зв`язку з підозрою існування у ОСОБА_1 серйозного захворювання, а відтак у схожих випадках укладення подібних правочинів є природньою поведінкою людини, але аж ніяк не намаганням уникнути виконання ймовірних боргових зобов`язань, тим більше чужих.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Поліщук Л.В., Богатиря К.В. від 22.08.2025 у справі №916/2069/21(916/529/25) за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження; встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 11.09.2025.

В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 призначено справу №916/2069/21(916/529/25) до розгляду на 15.10.2025 об 11:00.

При цьому, здійснивши опрацювання відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, суд апеляційної інстанції встановив, що ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.04.2025 передано справу №910/6654/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Поверхность-Інвест" до Приватного підприємства "Візит-Сервіс" та Приватного підприємства "Приватна телекомпанія "Візит" про визнання договорів недійсними на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 05.01.2024 у справі №761/40240/21, від 23.10.2024 у справі №601/2035/23, від 09.04.2025 у справі №710/1431/23, від 19.03.2025 у справі №753/12145/22 та від 16.10.2024 у справі №712/3471/22, щодо можливості оскарження фраудаторного правочину третьою особою (не стороною правочину) від власного імені, а також того, що належному способу захисту прав чи інтересів відповідного кредитора відповідає вимога про визнання правочину недійсним (без її поєднання з вимогою про витребування майна, переданого на виконання такого правочину).

Так, передаючи справу №910/6654/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що вимоги позивача про визнання недійсними правочинів, наслідками укладання яких стало відчуження майна відповідачем-1 на користь відповідача-2, не відповідають належному та ефективному способу захисту, оскільки задоволення такого позову не призведе до повернення майна відповідачу-1, і тим більше не призведе до звернення стягнення на це майно для задоволення вимог позивача в рахунок погашення існуючої заборгованості. При цьому таке рішення суду буде спрямоване лише на створення преюдиції в інших судових провадженнях (про звернення стягнення на таке майно в межах виконавчого провадження або про витребування майна з метою його примусової реалізації тощо), що не відповідає завданням господарського судочинства, а тому свідчить про неефективність такого способу захисту.

Відтак, на переконання колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, у разі, якщо виник спір з приводу укладення та виконання боржником з третьою особою фраудаторного правочину, то належними позовними вимогами є вимога про визнання такого правочину недійсним у поєднанні з вимогою про витребування майна, переданого на виконання такого правочину.

Однак, існує непоодинока практика Верховного Суду, яка не узгоджується з вищенаведеним висновком.

Зокрема, у справі №761/40240/21 предметом розгляду були позовні вимоги АТ "Державний експортно-імпортний банк України" до фізичних осіб про визнання недійсним договору дарування. При зверненні з позовом банк посилався на те, що поручитель за кредитним договором вчинив оспорюваний договір дарування частки в праві спільної часткової власності на квартиру з метою уникнення відповідальності за кредитним договором. Верховний Суд у зазначеній справі №761/40240/21 погодився з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову та визнання спірного договору дарування недійсним, при цьому вимога про витребування майна не пред`являлась. Тим самим Верховний Суд фактично визнав, що обраний позивачем спосіб захисту є належним та ефективним.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2025 прийнято справу №910/6654/24 до розгляду.

За таких обставин, у судовому засіданні 15.10.2025 на обговорення учасникам справи було поставлене питання щодо можливості/необхідності зупинення апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "СЕНС БАНК" на рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2025 у справі №916/2069/21(916/529/25) до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі №910/6654/24.

У вищевказаному судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Мейд Ін" арбітражний керуючий Коваль Іванни Василівни, представники ОСОБА_1 та Акціонерного товариства "СЕНС БАНК" питання щодо зупинення апеляційного провадження залишили на розсуд суду; представник ОСОБА_2 проти зупинення апеляційного провадження не заперечував; приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Жаботинський Іван Володимирович та представник органу опіки і піклування Оболонської районної в місті Києві Державної адміністрації участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (т.3 а.с.95, 99).

Зупинення провадження у справі це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Господарський процесуальний кодекс України передбачає два види зупинення провадження у справі: обов`язковий (зазначений в законі), за наявності якого господарський суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, і факультативний, необов`язковий для господарського суду, але який застосовується на його розсуд.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Подібність правовідносин означає, зокрема, схожість суб`єктного складу учасників господарських відносин, об`єкта і предмета правового регулювання, підстав позову, фактичних обставин, що формують зміст спірних правовідносин, та їх матеріально-правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях, після чого застосувати змістовий критерій порівняння (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору), а за необхідності також суб`єктний і об`єктний критерії, які матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

За умовами пункту 11 частини першої статті 229 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Пунктом 4 частини четвертої статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що єдність системи судоустрою забезпечується єдністю судової практики.

Згідно з частиною першою, пунктом 6 частини другої статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

В силу частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом, і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок, у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах із зазначенням обставин, які потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, не нав`язуючи при цьому судам нижчого рівня результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" унормовано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Лейла Шахін проти Туреччини" від 10.11.2005 зазначається, що згідно з практикою закон є чинним положенням, яке застосовується з урахуванням тлумачення, яке дають йому компетентні суди.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають обирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення у справі "Воловік проти України" від 06.12.2007).

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996; рішення у справі "Вєренцов проти України" від 11.04.2013).

Крім того, Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що одним із елементів передбаченого пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий розгляд справи судом є змістовне, а не формальне тлумачення правової норми (рішення у справі "Бентем проти Нідерландів" від 23.10.1985), при цьому очевидні суперечності у прецедентній практиці вищого суду та невиконання механізму, спрямованого на забезпечення гармонізації судової практики виступають причиною порушення прав громадян на справедливий судовий розгляд (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Аксіс та інші проти Туреччини").

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що правовідносини у справах №916/2069/21(916/529/25) та №910/6654/24 за сферою правового регулювання є подібними, а правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №910/6654/24 (зокрема, щодо ефективності способу захисту у спорі про визнання недійсним виконаного правочину за позовом не сторони цього правочину при незаявленні позивачем вимоги про витребування майна, переданого на виконання такого правочину) може мати суттєве значення для правильного вирішення спірного питання у справі №916/2069/21(916/529/25), з метою сприяння забезпеченню єдності судової практики, дотриманню принципу верховенства права, складовою якої є юридична визначеність, та принципу пропорційності, з огляду на те, що постанова Верховного Суду є остаточною і виступає джерелом формування судової практики, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зупинення апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "СЕНС БАНК" на рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2025 у справі №916/2069/21(916/529/25) до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі №910/6654/24.

Даний висновок суду апеляційної інстанції щодо необхідності зупинення апеляційного провадження до отримання правового висновку Великої Палати Верховного Суду щодо ефективності способу захисту у спорі про визнання недійсним виконаного правочину за позовом не сторони цього правочину при незаявленні позивачем вимоги про витребування майна, переданого на виконання такого правочину, повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у низці ухвал останнього про зупинення касаційного провадження, зокрема, від 20.08.2025 у справі №902/560/20(902/1078/23), від 20.08.2025 у справі №01/5026/1159/2011(925/1040/21), від 21.08.2025 у справі №908/1390/19(908/312/22), від 28.08.2025 у справі №904/6740/20(904/3660/23) та від 18.09.2025 у справі №924/580/13(924/384/23).

Керуючись статтями 228, 229, 232-235, 281 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Зупинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "СЕНС БАНК" на рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2025 у справі №916/2069/21(916/529/25) до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі №910/6654/24.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 03.11.2025 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Таран С.В. у період з 16.10.2025 по 31.10.2025.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук