ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

"21" жовтня 2025 р. м. ХарківСправа №922/2858/25

Господарський суд Харківської області у складі:

суддя Добреля Н.С.

за участю секретаря судового засідання Хруслової А.К.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовомПриватного акціонерного товариства "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ" , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ"
до Блохіна Павла Валентиновича
простягнення коштів

за участю представників:

позивача - Іващенко А.О.

відповідача - Мизиненко І.О. ,Блохін П.В.

третьої особи - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Блохіна П.В., в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиту електричну енергію за період вересень-жовтень 2024 за Договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 №605414УЗ у розмірі 61.126,44грн, 3% річних у сумі 822,51 грн та інфляційні втрати в сумі 3.148,71 грн, а також витрати зі сплати судового збору

Фактичними підставами позову є невиконання відповідачем договірних зобов`язань в частині своєчасного розрахунку за спожиту електричну енергію.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.08.2025 з урахуванням малозначності справи №922/2858/25 в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи без повідомлення сторін та встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.09.2025 у справі №922/2858/25 залучено до участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судовому засіданні 07.10.2025 у справі №922/2858/25 судом була оголошена перерва на 21.10.2025 на 14:40 год.

16.10.2025 через канцелярію суду засобами поштового зв`язку від третьої особи надійшли пояснення (вх. №24127).

Присутній у судовому засіданні по суті 21.10.2025 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач та його представник у судовому засіданні 21.10.2025 проти позову заперечували та зазначили, що у спірний період відповідач не споживав електричну енергію та не передавав третій особі жодних показань приладу обліку електричної енергії.

Правом на участь представника в судовому засіданні по суті 21.10.2025 третя особа не скористалася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного листа до електронного кабінету АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" в підсистемі ЄСІТС "Електронний суд".

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд зазначає наступне.

Предметом спору в даній справі є вимога ПрАТ "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ" про стягнення з Блохіна П.В., як фізичної особи, заборгованості за спожиту електричну енергію за період вересень-жовтень 2024 за Договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 №605414УЗ, а також відсотків річних та інфляційних втрат.

Звертаючись з даним позовом до господарського суду, позивач зазначив, що між ПрАТ "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ" та Блохіним П.В. як суб`єктом підприємницької діяльності (ФОП) був укладений Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 №605414УЗ. Постачання електричної енергії здійснювалося до магазину, що призначений не для побутового використання. В подальшому 28.09.2021 Блохін П.В. припинив підприємницьку діяльність. При цьому останній не звертався до позивача з пропозицією щодо розірвання укладеного договору у зв`якзку з припиненням підприємницької діяльності.

Разом із тим, за переданими АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" як оператором системи розподілу даними ПрАТ "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ" в період вересень-жовтень 2024 за точкою обліку EIC №62Z144, яка розташована в магазині за адресою: Харківська обл., смт Куп`янськ-Вузловий, вул. Центральна, 19, була спожита електрична енергія в загальній кількості 6.229,00 кВт*год. На підставі отриманих від АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" даних щодо обсягу споживання електричної енергії позивачем були виставлені відповідні рахунки за електричну енергію нараховану у вересні-жовтні 2024 на загальну суму 61.126,44 грн, котрі були надіслані на адресу відповідача для оплати.

На думку позивача припинення Блохіним П.В. своєї підприємницької діяльності не може свідчити про те, що цей спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки на час виникнення спірних правовідносин відповідач мав статус ФОП і позбавлення такого статусу не позбавляє його набутих ним раніше цивільних прав і обов`язків за укладеним договором. А отже, даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Разом із тим, суд не погоджується з даним твердженням позивача щодо розгляду даного спору в порядку господарського судочинства, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №911/1834/18, від 11.01.2022 у справі №904/1448/20).

Тобто юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачу.

Відповідно до положень статті 19 ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (частина перша статті 2 ЦК України).

У свою чергу, відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України, частиною першою якої унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Подання позовної заяви за правилами ГПК України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 20 цього Кодексу.

Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності. Аналогічна правова позиція щодо розмежування господарської та цивільної юрисдикції наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №904/1083/18.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 916/385/19 та від 13.02.2019 у справі №910/8729/18.

Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №916/1261/18.

Враховуючи наведені положення законодавства та висновки Великої Палати Верховного Суду, суд наголошує на тому, що для вирішення питання про юрисдикційність спору, необхідно встановити чи виступає відповідач Блохін П.В., як сторона у спірних правовідносинах, суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.

Як зазначає позивач, між ПрАТ "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ" (постачальник) та ФОП Блохіним П.В. (споживач) шляхом фактичного споживання електроенергії та здійснення її оплати був укладений Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 №605414УЗ (далі - Договір). За умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Позивач наполягає, що на виконання умов Договору в період вересень-жовтень 2024 ним була поставлена, а відповідачем спожита електрична енергія в загальному обсязі 6.229,00 кВт*год на суму 67.284,27 грн з ПДВ.

На підтвердження вищезазначеного позивачем до матеріалів справи додані рахунки за електричну енергію нараховану в вересні 2024 на суму 62.495,26 грн та жовтні на суму 4.789,01 грн, а також Акти приймання-передачі електричної енергії, які підписані зі сторони ПрАТ "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ".

Разом із тим, судом встановлено, що з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що підприємницьку діяльність суб`єкта господарювання - Фізичної особи-підприємця Блохіна Павла Валентиновича було припинено ще 28.09.2021 на підставі власного рішення, про що внесений запис №003008475, тобто відповідач за період за який заявлено вимогу позивачем вересень-жовтень 2024 року вже не здійснював підприємницьку діяльність, оскільки підприємницьку діяльність останнього було припинено ще 28.09.2021.

Згідно з вимогами Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Частиною дев`ятою статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Суд зазначає, що звертаючись до господарського суду з даним позовом до відповідача, діяльність якого, як суб`єкта господарювання (підприємця) на час подачі позову припинена, позивач не зазначає та не надає суду доказів, які підтверджують, що відповідач у спірних правовідносинах за вказаний період діяв як фізична особа-підприємець, чи даний спір в цій частині пов`язаний з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Так, з наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що будівля магазину за адресою: Харківська обл., м. Куп`янськ, смт Куп`янськ-Вузловий, вул. Центральна, 19 не належить на праві власності Блохіну П.В. Більш того, за відповідачем не зареєстровано жодного права користування цим магазином. За таких обставин, позивачем не доведено, що у спірний період (вересень-жовтень 2024) відповідач здійснював підприємницьку діяльність у вказаному приміщенні.

При цьому, наданий АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" Акт контрольного огляду засобів комерційного обліку від 18.09.2024 №ЕЕХл-5/2024/2-0023 також не підтверджує той факт, що відповідач здійснював свою діяльність у магазині за адресою: Харківська обл., м. Куп`янськ, смт Куп`янськ-Вузловий, вул. Центральна, 19, де знаходиться точка обліку №№62Z144, оскільки такий Акт складений АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" в односторонньому порядку та не місить підпису Блохіна П.В. Із зазначеного Акту можливо лише встановити показання приладу обліку електричної енергії, а не факт споживання електричної енергії відповідачем.

Щодо посилань позивача на те, що довідка АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" за період вересень-жовтень 2024 та платіжні інструкціїї підтверджують те, що відповідач здійснював діяльність та споживав електричну енергію, то суд зазначає наступне.

По-перше, щодо довідки у відповіді АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" від 16.06.2025 №ЕЕХ-10/86н зазначила, що звіти про покази засобів обліку електричної енергії не збереглися внаслідок зруйнування приміщення Куп`янського лілійного відділу ВП "Харківське регіональне відділення "Енергозбут" філії "Енергозбут", а облікові документи знищені.

По-друге надані позивачем платіжні інструкції від 15.02.2022 №13566851SB на суму 7.782,00 грн та від 02.10.2024 №@2PL657371 на суму 2.996,00 грн також не підтверджують оплату електричної енергії за період вересень-жовтень 2024 саме відповідачем. Крім того, із вказаних платіжних інструкцій неможливо встановити хто був платником грошових коштів. Більш того, платіжна інструкція від 02.10.2024 №@2PL657371 містить в призначені платежу "оплата за електропостачання від ТОВ "ПАМ", , договір №605414, вересень 2024, Паламарчук Наталія Сергіївна".

За таких обставин позивачем належними та допустимими доказами не доведено використання відповідачем електроенергії у точці споживання за період вересень-жовтень 2024 саме в підприємницькій діяльності.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що постачання електричної енергії в період вересень-жовтень 2024 та зобов`язання щодо сплати спожитої електричної енергії в такий період виникло після 28.09.2021, тобто після припинення здійснення відповідачем господарської діяльності), у зв`язку з чим такі правовідносини виникли не за наслідком господарської діяльності відповідача, а даний спір в цій частині не пов`язаний із здійсненням відповідачем його підприємницької діяльності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що спір в частині стягнення з відповідача заборгованості за електроенергію за вересень-жовтень 2024 не пов`язаний з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася відповідачем (доказів протилежного суду не надано), а фізична особа в силу положень статті 20 ГПК України не може бути стороною в господарській справі, за окремими виключеннями, які не стосуються спірних правовідносин, то дана позовна заява в цій частині позовних вимог не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Щодо посилань позивача на постанови Верховного суду від 19.02.2025 у справі №126/506/22 та від 16.01.2024 №914/1362/23, то суд зазначає наступне .

У справі №126/506/22 розглядався спір прокурора в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування до фізичної особи із вимогою про зобов`язання повернути нерухоме майно.

У справі №914/1362/23 розглядався спір ПрАТ "Львівобленерго" до фізичної особи про стягнення заборгованості за необліковану електричну енергію, в той час як в даному спорі позивач просить стягнути спожиту електричну енергію .

Таким чином, характер правовідносин у вказаних справах, фактичні підстави позову, а також їх предмет є відмінним від даної справи. З огляду на це, висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 19.02.2025 у справі №126/506/22 та від 16.01.2024 №914/1362/25, не є релевантними до обставин цієї справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Наведена норма процесуального права підлягає застосуванню, якщо позов подано внаслідок помилкового уявлення особи про її право на звернення до господарського суду у випадках, коли предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №910/1809/18).

Враховуючи викладене, та приймаючи до уваги те, що позивачем заявлено заборгованість за період вересень-жовтень 2024, в той час як 28.09.2021 відповідач припинив підприємницьку діяльність та, оскільки позивачем не доведено, що відповідач в спірний період здійснював підприємницьку у приміщені м. Куп`янськ, смт Куп`янськ-Вузловий, вул. Центральна, 19 в точці споживання, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про закриття провадження у справі №922/2858/25 про стягнення з фізичної особи Блохіна П.В. заборгованості за спожиту електричну енергію за період вересень-жовтень 2024 у розмірі 61.126,44грн, 3% річних у сумі 822,51 грн та інфляційних втрату у сумі 3.148,71 грн, оскільки даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Згідно з частиною другою статті 231 ГПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 20, 231, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №922/2858/25 закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повну ухвалу підписано 23.10.2025.

Суддя Н.С. Добреля