ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" жовтня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/1879/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Меленчук Т.М.

розглянувши справу №916/1879/25

За позовом: Державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, буд. 6; )

До відповідача: Одеської митниці (65078, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, 21 А; )

За участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 15; ).

Про стягнення 3318132,27 грн.

Представники:

Від позивача: Саєвська Т.П. самопредставництво

Від відповідача: Панчошак О.О. самопредставництво

Від 3-ї особи: не з`явився

Встановив: Державне підприємство Морський торговельний порт Чорноморськ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Одеської митниці про стягнення 3318132,27 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.05.2025р. позовну заяву Державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ від 13.05.2025р. вх. № ГСОО 1918/25 залишено без руху. Встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної, які визначено судом в ухвалі суду.

26.05.2025р. до Господарського суду Одеської області позивачем були надані докази, в підтвердження усунення недоліків позовної заяви, які були визначені судом в ухвалі Господарського суду Одеської області від 19.05.2025р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.06.2025р. прийнято позовну заяву Державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1879/25. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях. Підготовче засідання у справі призначено на "23" червня 2025 р. о 11:00. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Запропоновано залученій третій особі, відповідно до ст. 168 ГПК України надати пояснення щодо позову протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 23.06.2025р. о 11:00.

18.06.2025р. до суду відповідачем надано відзив.

23.06.2025р. до суду позивачем надано відповідь на відзив.

23.06.2025р. суд, без оформлення окремого документа, постановив ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 04.08.2025р. об 11:30, із викликом учасників справи в судове засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.06.2025р. повідомлено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях по справі №916/1879/25 про підготовче засідання, яке відбудеться "04" серпня 2025 р. об 11:30.

07.07.2025р. до суду відповідачем надано заперечення.

04.08.2025р. судом, без оформлення окремого документа, було постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 25.08.2025р. о 09:45, із викликом учасників справи в судове засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.08.2025р. повідомлено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях про підготовче засідання, яке відбудеться "25" серпня 2025 р. о 09:45.

25.08.2025р. судом, без оформлення окремого документа, було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29 вересня 2025р. об 11:00, із викликом учасників справи у судове засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.08.2025р. повідомлено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях про судове засідання по розгляду справи по суті, яке відбудеться "29" вересня 2025р. об 11:00. Викликано представників учасників справи у судове засідання, призначене на 29.09.2025р. об 11:00.

29.09.2025р. судове засідання не відбулося, у зв`язку з тим, що стався технічний збій в роботі підсистеми відеоконференцзв`язку (ВКЗ) суду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.09.2025р. судове засідання по розгляду справи №916/1879/25 по суті призначено на "20" жовтня 2025 р. об 11:20. Викликано представників учасників справи у засідання, призначене на 20.10.2025р. об 11:20.

20.10.2025р. судом було оголошено перерву у розгляді справи по суті до 27.10.2025р. о 13:00, із викликом учасників справи в судове засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.10.2025р. повідомлено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях про судове засідання, яке відбудеться "27" жовтня 2025 р. о 13:00.

Позивач підтримує позовні вимоги.

Відповідач заперечував проти позову та просив суд зменшити розмір заявленої до стягнення пені.

Третьої особою письмових пояснень до суду надано не було.

У судовому засіданні 27.10.2025 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 27.10.2025 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

В обґрунтування поданого позову, позивачем було зазначено суду, що 03.03.2011 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (далі - Орендодавець) та Південною митницею (згідно інформації з порталу YouControll наразі іменується Одеська митниця, ) (далі - Орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №5/47 (далі - Договір), відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно на умовах, викладених у Договорі.

Балансоутримувачем орендованого майна, яке передавалось в оренду Одеській митниці є Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (п. 1.1 Договору).

03.03.2011 р. сторонами Договору та Балансоутримувачем підписано Акт приймання передавання державного нерухомого майна, що обліковується на балансі Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» до договору оренди від 03.03.2011 р., укладеного з Одеською митницею.

Згідно п. 1.1. Договору, в порядку та на умовах, визначеним цим Договором, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно (далі - Майно), що перебуває на балансі ДП «Іллічівський морський торговельний порп) (Згідно наказу Міністерства інфраструктури України від 16.09.2016 №319 державне підприємство «Іллічівський морський торговельний порт» перейменовано у державне ПІДПРИЄМСТВ0 «Морський торговельний порт «Чорноморськ») (далі Балансоутримувач), а саме: нежитлові приміщення диспетчерської iнв. №4616, загальною площею 52,6 кв.м, які розміщені за адресою: м.Іллічівськ, с.Бурлача Балка, вул.Північна,4, залишкова вартість яких визначена згідно з довідкою ДП «Іллічівський морський торговельний порп» від 30.07.2010 р. №315/17.2 і становить у сумі: 8142,31 грн., нежитлові приміщення адміністративно-побутової будівлі iнв. №12705, загальною площею 13,3 кв.м, які розміщені за адресою: м.Іллічівськ, с.Бурлача Балка, вул.Північна, залишкова вартість яких визначена згідно з довідкою ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 30.07.2010р. №315/17.2 і становить у сумі: 45479,18 грн., нежитлові приміщення ТП- 4003 зі службовими приміщеннями iнв.; 4625, загальною площею 82,1 кв.м, які розміщення за адресою: м.Іллічівськ, с.Бурлача Балка, вул.Північна,4, залишкова вартість яких визначена згідно з довідкою ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 30.07.2010 р. №315/17.2 і становить у сумі: 8281,47 грн., виробничу площадку - покриття території iнв. №4641, загальною площею 72,00 кв.м, яка розміщена за адресою: м.Іллічівськ, с.Бурлача Балка, вул. Північна,4, залишкова вартість яких визначена згідно з довідкою дп «Іллічівський морський торговельний порт» від 30.07.2010р. №315/17.2 і становить у сумі: 1329,66 грн.

Згідно п.1.2. Договору, майно передається в оренду з метою: для розміщення особового складу митного поста «Іллічівськ» (52,6 кв.м, 13,3 кв.м, 82,1 кв.м) та для розміщення службового автотранспорту Південної митниці (72,00 кв.м.).

Відповідно до п 2.1. Договору, Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін зазначений у цьому Договорі, але не раніше дати підписання Сторонами цього Договору та акта приймання-передачі майна.

Як було зазначено позивачем, орендна плата та розрахунки за договором визначені розділом 3 Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 року №786 зі змінами, та доповненнями і становить 1 гривню у рік.

Згідно п. 3.3 Договору, щорічна орендна плата сплачується до Державного бюджету у термін до 12 січня місяця року, наступного за звітним з наданням у триденний термін копії платіжного доручення Орендодавцеві та Балансоутримувачу.

Права та обов`язки Сторін визначені розділами 5, 6, 7 та 8 Договору. Так, пунктами 5.2. та 5.8. Договору визначені обов`язки Орендаря, одним з яких є те, що Орендар зобов`язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату, а у разі припинення або розірвання цього Договору повернути Балансоутримувачу об' єкт оренди у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Балансоутримувачу збитки у разі погіршення етапу або втрати (повної або часткової) об`єкту оренди з вини Орендаря.

Позивачем було пояснено суду, що Договір від 03.03.2011р. №51 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, припинив чинність з 05.08.2024р. року на підставі Договору від 05.08.2024 р. про внесення змін до Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 03.03.2011р. №209840910З51.

У зв`язку з вищевикладеним Договір від 16.11.2011р. №740-0 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг, який був укладений на час дії Договору від 03.03.2011р. №51оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, припинив свою дію з 05.08.2024р.

Позивачем було зазначено суду, що на адресу відповідача було скеровано рахунки та акти здачі-прийняття робіт, а саме: АН/13012 від 31.12.2017р. на суму 00,50 грн., АН/13485 від 31.12.2018р. на суму 00,50 грн., АН/14753 від 31.12.2019р. на суму 00,30 грн., АН/5843 від 21.12.2022р. на суму 00,25 грн. та АН/2756 від 31.12.2023р. на суму 00,25 грн. та вказано, що рахунок АН/14753 від 31.12.2019р. на суму 00,50 грн. було частково сплачено, та сума боргу складає 00,30 грн.

Таким чином, як вказує позивач, відповідачем порушено вимоги ст.762 Цивільного кодексу України, ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», якими визначені обов`язки орендаря по сплаті орендної плати, внаслідок чого заборгованість з орендної плати відповідача складає 1,80 грн.

16.11.2011 р. Між Державним підприємством «Іллічівський морський торговельний порт» (згідно наказу Міністерства інфраструктури України №319 від 16 вересня 2016 року переіменовано на Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ», та Південною митницею (згідно інформації з порталу наразі іменується Одеська митниця) укладено Договір про відшкодування витрат балансоутримувача на угримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №740-0 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Балансоутримувач зобов`язується у 2011 році забезпечити обслуговування та експлуатацію будівель, що знаходяться за адресою: м.Іллічівськ, с.Бурлача Балка, вул.Північна, 4 загальною площею: - 148,0 кв.м і виробничої площадки загальною площею: - 72,0 кв.м, а також утримання прибудинкової території, а Орендар бере участь у витратах Балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цих Будівлях, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих Балансоутриувачем за цим Договором.

У відповідності до п.8.1.Договору, даний договір набуває чинності від дня його укладання Сторонами, але сторони досягли угоди, що умови договору відповідно до ст. 631 ЦКУ застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 03 березня 2011p., тобто з дати укладання договору оренди нерухомого майна від 03 березня 2011р. та передачі майна згідно Акту від 03 березня 2011 р.

Пунктом 8.6 Договору оренди №5/47, передбачено що, у разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.

Також, пунктом 8.7. Договору, визначено, що реорганізація «Балансоутримувача» чи «Орендаря», або перехід права власності на Приміщення чи Будівлю до інших осіб, не визнається підставою для зміни або припинення чинності цього Договору і зберігає свою чинність для нового власника Приміщення та Будівлі (іх правонаступників), якщо інше не передбачається цим Договором або чинним законодавством.

Згідно п.3.4. Договору, оплата за даним Договором здійснюється Орендарем протягом 10 банківських днів після підписання Акту виконаних послуг шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Балансоутримувача.

Позивачем було зазначено суду, що на адресу відповідача було скеровано рахунки та акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг), а саме: Пр/12045 від 30.11.2017р. на суму 32247,52 грн., Пр/12919 від 31.12.2017р. на суму 38466,80 грн., Пр/589 від 31.01.2018р. на суму 40337,58 грн., Пр/1791 від 28.08.2018р. на суму 46037,15 грн., Пр/2856 від 31.03.2018р. на суму 47277,95 грн., Пр/4030 від 30.04.2018р. на суму 29085,50 грн., Пр/5170 від 31.05.2018р. на суму 21926,06 грн., Пр/6320 від 30.06.2018р. на суму 22448,04 грн., Пр/7407 від 31.07.2018р. на суму 25474,48 грн., Пр/8464 від 31.08.2018р. на суму 26930,89 грн., Пр/9438 від 30.09.2018р. на суму 22404,55 грн., Пр/10907 від 31.10.2018р. на суму 21505,76грн., Пр/12395 від 30.11.2018р. на суму 34685,80 грн., Пр/13474 від 31.12.2018р. на суму 46131,19 грн., Пр/1122 від 31.01.2019р. на суму 57316,61 грн., Пр/1930 від 28.02.2019р. на суму 48322,92 грн., Пр/2753 від 31.03.2019р. на суму 35766,66 грн., Пр/4447 від 30.04.2019р. на суму 20585,72 грн., Пр/5254 від 30.05.2019р. на суму 19355,64 грн., Пр/6721 від 30.06.2019р. на суму 25941,54 грн., Пр/7481 від 31.07.2019р. на суму 22688,36 грн., Пр/8770 від 31.08.2019р. на суму 25072,40 грн., Пр/10163 від 30.09.2019р. на суму 24899,64грн., Пр/11697 від 31.10.2019р. на суму 20084,28 грн., Пр/13489 від 30.11.2019р. на суму 32926,64 грн., Пр/13622 від 31.12.2019р. на суму 43608,56 грн., Пр/1232 від 31.01.2020р. на суму 55306,06 грн., Пр/2099 від 29.02.2020р. на суму 47230,91 грн., Пр/2344 від 31.03.2020р. на суму 27757,62 грн., Пр/4403 від 30.04.2020р. на суму 18964,45 грн., Пр/5626 від 31.05.2020р. на суму 18888,48 грн., Пр/6591 від 30.06.2020р. на суму 19541,88 грн., Пр/7623 від 31.07.2020р. на суму 25060,56 грн., Пр/8665 від 31.08.2020р. на суму 27550,97грн., Пр/9548 від 30.09.2020р. на суму 22497,32 грн., Пр/10642 від 31.10.2020р. на суму 21026,35 грн., Пр/11976 від 30.11.2020р. на суму 25033,84 грн., Пр/12921 від 31.12.2020р. на суму 25880,24 грн., Пр/1151 від 31.01.2021р. на суму 458,69 грн., Пр/635 від 31.01.2021р. на суму 27849,46 грн., Пр/1958 від 28.02.2021р. на суму 32926,10 грн., Пр/1683 від 28.02.2021р. на суму 27622,16 грн., Пр/1955 від 28.02.2021р. на суму 896,95 грн., Пр/2014 від 28.02.2021р. на суму 24830,82 грн., Пр/2016 від 28.02.2021р. на суму 25667,47 грн., Пр/2025 від 31.03.2021р. на суму 22385,14 грн., Пр/2778 від 31.03.2021р. на суму 813,64 грн., Пр/3135 від 31.03.2021р. на суму 9532,12 грн., Пр/2351 від 31.03.2021р. на суму 9113,92 грн., Пр/3582 від 30.04.2021р. на суму 23242,61 грн., Пр/2681 від 01.12.2023р. на суму 875195,46грн., Пр/2926 від 31.12.2023р. на суму 26922,55 грн., Пр/468 від 31.01.2024р. на суму 42362,65 грн., Пр/754 від 29.02.2024р. на суму 33584,20 грн., Пр/1112 від 31.03.2024р. на суму 30333,74 грн., Пр/1473 від 30.04.2024р. на суму 21438,48 грн., Пр/1904 від 31.05.2024р. на суму 18847,52 грн., Пр/2235 від 30.06.2024р. на суму 19165,60 грн., Пр/2584 від 31.07.2024р. на суму 24604,13 грн., Пр/3013 від 31.08.2024р. на суму 16734,96 грн.

Проте, як зазначає позивач, станом на день подання даного позову відповідач не повернув підписані та скріплені печаткою вищезазначені Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та не здійснив оплати вищезазначених рахунків.

Отже, основна заборгованість по Договору оренди - 1,80 гривень, а по Договору відшкодування - 2480795,29 гривень.

Також позивачем було здійснено нарахування 3% річних 96668,13 грн., інфляційних втрат 389322,60 грн. та подвійної облікової ставки НБУ 351344,45 грн.

Надаючи відзив, відповідачем було зазначено суду, що сторони підписуючи Договір в добровільному порядку дійшли згоди щодо того, що оплата за ним здійснюється тільки після підписання відповідних Актів виконаних послуг, наразі Одеська митниця не підписувала жодного Акту виконаних послуг та позивач не надав доказів щодо підписання Актів виконаних послуг Одеською митницею, у зв`язку з чим, відсутні підстави для здійснення розрахунки за даними Актами, як наслідок і стягнення заявленої заборгованості.

За поясненнями відповідача, позивач порушив умови Договору в частині несвоєчасного направлення Актів виконаних послуг, що призвело до неможливості сплати по таким Актам, оскільки обов`язок щодо сплати за такими Актами виникав би у відповідача поза межами бюджетного періоду.

За посиланням відповідача, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом.

Також відповідачем надавались пояснення щодо можливості зменшення розміру неустойки, нарахованої за порушення зобов`язання.

Надаючи відповідь на відзив, позивачем було зазначено суду, що Одеська митниця у відзиві заперечує наявність зобов`язань, що виникають з договору від 03.03.2011р. №51, водночас сам відповідач не заперечує факту укладення цього договору, наявності змін до нього, а також фактичного користування майном, зазначеним у договорі, до 2024 р.

Позивачем було зазначено суду, що він направив відповідачу акти на виконані послуги, які не були повернуті зі спростуванням або запереченнями. Таким чином, мовчазне прийняття послуг підтверджує їх фактичне споживання.

За посиланням позивача, у договорі прямо передбачено право нараховувати штрафні санкції. Також відповідно до ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати та 3% річних є наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання.

На думку позивача, підстави для зменшення санкцій відсутні, зважаючи на розмір боргу, строк його накопичення та системне ухилення відповідача від виконання зобов`язань.

Надаючи заперечення, відповідачем було зазначено суду, що Одеська митниця не погоджується з аргументами, викладеними у відповіді позивача на відзив Одеської митниці.

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як з`ясовано судом, 03.03.2011 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Південною митницею (наразі іменується Одеська митниця) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №5/47.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором.

Як з`ясовано судом, на адресу відповідача було скеровано рахунки та акти здачі-прийняття робіт, а саме: АН/13012 від 31.12.2017р. на суму 00,50 грн., АН/13485 від 31.12.2018р. на суму 00,50 грн., АН/14753 від 31.12.2019р. на суму 00,30 грн., АН/5843 від 21.12.2022р. на суму 00,25 грн. та АН/2756 від 31.12.2023р. на суму 00,25 грн. та відповідачем рахунок АН/14753 від 31.12.2019р. на суму 00,50 грн. було частково сплачено, та сума боргу складає 00,30 грн.

Також, судом встановлено, що 16.11.2011 р. Між Державним підприємством «Іллічівський морський торговельний порт» (наразі - Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ», та Південною митницею (наразі - Одеська митниця) укладено Договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №740-0 .

Позивачем на адресу відповідача було скеровано рахунки та акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг), а саме: Пр/12045 від 30.11.2017р. на суму 32247,52 грн., Пр/12919 від 31.12.2017р. на суму 38466,80 грн., Пр/589 від 31.01.2018р. на суму 40337,58 грн., Пр/1791 від 28.08.2018р. на суму 46037,15 грн., Пр/2856 від 31.03.2018р. на суму 47277,95 грн., Пр/4030 від 30.04.2018р. на суму 29085,50 грн., Пр/5170 від 31.05.2018р. на суму 21926,06грн., Пр/6320 від 30.06.2018р. на суму 22448,04 грн., Пр/7407 від 31.07.2018р. на суму 25474,48 грн., Пр/8464 від 31.08.2018р. на суму 26930,89 грн., Пр/9438 від 30.09.2018р. на суму 22404,55 грн., Пр/10907 від 31.10.2018р. на суму 21505,76 грн., Пр/12395 від 30.11.2018р. на суму 34685,80 грн., Пр/13474 від 31.12.2018р. на суму 46131,19 грн., Пр/1122 від 31.01.2019р. на суму 57316,61 грн., Пр/1930 від 28.02.2019р. на суму 48322,92 грн., Пр/2753 від 31.03.2019р. на суму 35766,66 грн., Пр/4447 від 30.04.2019р. на суму 20585,72грн., Пр/5254 від 30.05.2019р. на суму 19355,64 грн., Пр/6721 від 30.06.2019р. на суму 25941,54 грн., Пр/7481 від 31.07.2019р. на суму 22688,36 грн., Пр/8770 від 31.08.2019р. на суму 25072,40 грн., Пр/10163 від 30.09.2019р. на суму 24899,64 грн., Пр/11697 від 31.10.2019р. на суму 20084,28 грн., Пр/13489 від 30.11.2019р. на суму 32926,64 грн., Пр/13622 від 31.12.2019р. на суму 43608,56 грн., Пр/1232 від 31.01.2020р. на суму 55306,06грн., Пр/2099 від 29.02.2020р. на суму 47230,91 грн., Пр/2344 від 31.03.2020р. на суму 27757,62 грн., Пр/4403 від 30.04.2020р. на суму 18964,45 грн., Пр/5626 від 31.05.2020р. на суму 18888,48 грн., Пр/6591 від 30.06.2020р. на суму 19541,88 грн., Пр/7623 від 31.07.2020р. на суму 25060,56 грн., Пр/8665 від 31.08.2020р. на суму 27550,97 грн., Пр/9548 від 30.09.2020р. на суму 22497,32 грн., Пр/10642 від 31.10.2020р. на суму 21026,35 грн., Пр/11976 від 30.11.2020р. на суму 25033,84 грн., Пр/12921 від 31.12.2020р. на суму 25880,24грн., Пр/1151 від 31.01.2021р. на суму 458,69 грн., Пр/635 від 31.01.2021р. на суму 27849,46 грн., Пр/1958 від 28.02.2021р. на суму 32926,10 грн., Пр/1683 від 28.02.2021р. на суму 27622,16 грн., Пр/1955 від 28.02.2021р. на суму 896,95 грн., Пр/2014 від 28.02.2021р. на суму 24830,82 грн., Пр/2016 від 28.02.2021р. на суму 25667,47 грн., Пр/2025 від 31.03.2021р. на суму 22385,14 грн., Пр/2778 від 31.03.2021р. на суму 813,64 грн., Пр/3135 від 31.03.2021р. на суму 9532,12 грн., Пр/2351 від 31.03.2021р. на суму 9113,92 грн., Пр/3582 від 30.04.2021р. на суму 23242,61 грн., Пр/2681 від 01.12.2023р. на суму 875195,46 грн., Пр/2926 від 31.12.2023р. на суму 26922,55 грн., Пр/468 від 31.01.2024р. на суму 42362,65 грн., Пр/754 від 29.02.2024р. на суму 33584,20 грн., Пр/1112 від 31.03.2024р. на суму 30333,74 грн., Пр/1473 від 30.04.2024р. на суму 21438,48 грн., Пр/1904 від 31.05.2024р. на суму 18847,52 грн., Пр/2235 від 30.06.2024р. на суму 19165,60 грн., Пр/2584 від 31.07.2024р. на суму 24604,13 грн., Пр/3013 від 31.08.2024р. на суму 16734,96 грн.

Як встановлено судом, на момент вирішення спору, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) позивачу повернуто з боку відповідача не було та наявна заборгованість не сплачена, та зворотнього відповідачем доведено суду не було.

Суд погоджується з доводами позивача, що відповідачем не заперечувався факт фактичного користування майном, зазначеним у договорі, до 2024 року та жодних заперечень матеріали справи не містять.

На спростування доводів відповідача, суд зазначає, що до об`єкти, щодо яких нараховується заборгованість, стягнення якої є предметом розгляду даної справи, безоплатне користування не може бути застосовано, оскільки використання таких об`єктів погоджено сторонами умовами укладеного між ними правочину.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе договірних зобов`язань за умовами Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №5/47 від 03.03.2011р. та Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №740-0 від 16.11.2011 р, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано з боку відповідача належними та допустимими доказами за час розгляду справи, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 2480797,09 грн. (1,80 грн.+ 2480795,29грн.)- є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем було здійснено нарахування 3% річних у розмірі 96668,13 грн. та інфляційних втрат у розмірі 389322,60 грн.

Суд перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, вважає такі розрахунки правильними, а вимоги про стягнення правомірними.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Умовами п. 5.2. Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №740-0 від 16.11.2011 р. сторонами було визначено, що у разі невиконання винною стороною договірних зобов`язань протягом визначеного терміну застосовується штрафні санкції в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.

На спростування доводів відповідача, суд зазначає, що 5.2. Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №740-0 від 16.11.2011 р. було визначено застосування такого виду відповідальності як стягнення штрафні санкції в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що за своєю природою нарахування є пенею.

Позивачем було здійснено нарахування пені у розмірі 351344,45 грн.

Суд перевіривши розрахунки пені, вважає такі розрахунки правильними, а вимоги про стягнення правомірними.

Щодо клопотання відповідача в частині зменшення пені суд зазначає таке.

Завдання неустойки - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Вона не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (подібний висновок міститься і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі №7-рп/2013).

В контексті наведеного суд зазначає, що відповідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.

У постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц міститься висновок, що у вказаній статті не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність однієї з них.

При цьому, в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у п. 67 постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20).

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги, у тому числі, співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).

Поряд з викладеним суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22).

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України), а також принципах господарського судочинства відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України, щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), беручи до уваги співвідношення розміру заборгованості відповідача та розмір пені, оцінивши подані сторонами у даній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає за доцільно зменшити розмір пені, що заявлена позивачем до стягнення, до 50%, а саме - до суми в розмірі 175672,23 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для частково задоволення позовних вимог зі стягненням з відповідача боргу 2480797,09 грн., інфляційних втрат 389322,60 грн., 3% річних 96668,13 грн. та пені 175672,23 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 49771,98 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Позовну заяву Державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ - задовольнити частково.

2.Стягнути з Одеської митниці (65078, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, 21 А; ) на користь Державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, буд. 6; ) заборгованість у розмірі 3142460 (три мільйони сто сорок дві тисячі чотириста шістдесят) грн. 05 коп., яка складається з суми основного боргу у розмірі 2480797 (два мільйони чотириста вісімдесят тисяч сімсот дев`яносто сім) грн. 09 коп., 3% річних у розмірі 96668 (дев`яносто шість тисяч шістсот шістдесят вісім) грн. 13 коп., інфляційних втрат у розмірі 389322 (триста вісімдесят дев`ять тисяч триста двадцять дві) грн. 60 коп. та пені у розмірі 175672 (сто сімдесят п`ять тисяч шістсот сімдесят дві) грн. 23 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 49771 (сорок дев`ять тисяч сімсот сімдесят одну) грн. 98 коп.

3.В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення буде складено 27 жовтня 2025 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко