ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року Справа № 918/1354/23(918/433/24)

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Крейбух О.Г. , суддя Саврій В.А.

секретар судового засідання Романець Х.В.

за участю представників сторін:

позивача - Шпунт М.Б. (в режимі відеоконференції);

відповідача - Дубінін Р.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Рівненської області від 31 липня 2024 року (повний текст складено 01.08.2024) у справі №918/1354/23(918/433/24) (суддя Андрійчук О.В.)

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення в сумі 5 721 717,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 31.07.2024 у справі №918/1354/23(918/433/24) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення в сумі 5 721 717,00 грн задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 948 050,00 грн основного боргу, 557 937,65 грн 3% річних, 2 214 624,88 грн інфляційних. У задоволенні позовних вимог про стягнення 1 105,20 грн 3% річних відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення Господарським судом Рівненської області норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №918/1354/23(918/433/24) у складі: головуюча суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В., суддя Саврій В.А.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2025 відкрито апеляційне провадження у справі №918/1354/23(918/433/24) та призначено справу до розгляду на 04.08.2025 о 11:00 год.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 30.07.2025 № 01-05/514 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Миханюк М.В. у період 04.08.2025 по 01.09.2025 включно, призначено заміну судді-члена колегії у справі №918/1354/23(918/433/24).

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі №918/1354/23(918/433/24) визначено склад колегії суддів: головуюча суддя Коломис В.В., суддя Крейбух О.Г., суддя Саврій В.А.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 справу №918/1354/23(918/433/24) прийнято до провадження колегією суддів Північно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя Коломис В.В., суддя Крейбух О.Г., суддя Саврій В.А.

04 серпня 2025 року до Північно-західного апеляційного господарського суду через підсистему "Електронний суд" ЄСІКС від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому просить суд:

- поновити строк на подання клопотання про витребування доказів;

- витребувати в Акціонерного товариства "Кредобанк" (79026, м. Львів, вул. Сахарова, 78, ідентифікаційний код 09807862): заяву про відкриття рахунку від 20 жовтня 2016 року на ім`я ОСОБА_2 на підставі якої відкрито банківський рахунок для здійснення підприємницької діяльності № НОМЕР_1 в АТ "Кредобанк"; картки зразків підписів ОСОБА_2 від 20 жовтня 2016 року, які надано в АТ "Кредобанк" для відкриття банківського рахунку для здійснення підприємницької діяльності № НОМЕР_1 в АТ "Кредобанк"; договір про відкриття банківського рахунку на ім`я ОСОБА_2 для здійснення підприємницької діяльності № НОМЕР_1 в АТ "Кредобанк".

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.08.2025 справу №918/1354/23(918/433/24) розгляд апеляційної скарги відкладено на 06 жовтня 2025 року о 11:00 год. Клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів та поновлення строку для його подання задоволено. Витребувано у порядку ст. 81 ГПК України у Акціонерного товариства "Кредобанк" (79026, м. Львів, вул. Сахарова, 78, ідентифікаційний код 09807862):

- заяву про відкриття рахунку від 20.10.2016 на ім`я ОСОБА_2 , на підставі якої відкрито банківський рахунок для здійснення підприємницької діяльності № НОМЕР_1 в АТ "Кредобанк";

- картки зразків підписів ОСОБА_2 від 20.10.2016, які надано в АТ "Кредобанк" для відкриття банківського рахунку для здійснення підприємницької діяльності № НОМЕР_1 в АТ "Кредобанк";

- договір про відкриття банківського рахунку на ім`я ОСОБА_2 для здійснення підприємницької діяльності № НОМЕР_1 в АТ "Кредобанк".

25.08.2025 на адресу апеляційного господарського суду від АТ "Кредобанк" надійшли витребувані ухвалою суду від 04.08.2025 документи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.10.2025 у справі №918/1354/23(918/433/24) оголошено перерву в судовому засіданні до 20 жовтня 2025 року о 10:30 год.

Безпосередньо в судовому засіданні представник позивача та відповідач повністю підтримали вимоги та доводи, викладені в апеляційній скарзі та відповідно у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, витягу з ЄДРЮОФОПГФ, ОСОБА_2 у період з 07.10.2016 по 27.07.2019 був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

17.10.2016 ОСОБА_2 видано на ім`я Дубініна Р.В. нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважено останнього, серед іншого, представляти інтереси ОСОБА_2 при відкритті рахунків в банківських установах на його ім`я; розпоряджатися поточними рахунками та коштами, розміщеними на цих рахунках; поповнювати та отримувати кошти за цими рахунками як на дату видачі, так і за час дії цієї довіреності. У зв`язку з цим Дубініну Р.В. надано право, у тому числі у разі потреби вчиняти відповідні дії, пов`язані з відкриттям/закриттям рахунків, для яких не є обов`язковою присутність Козарика А.П.; одержувати через касу банку грошові коштибез обмеження їх розміру; розрахункові документи; розписуватись від імені ОСОБА_2 ; укладати відповідні договори, визначаючи умови на власний розсуд, тощо.

20.10.2016 на підставі заяви ФОП Козарика А.П. про відкриття поточного рахунку від 20.10.2016 між ПАТ "Кредобанк", надалі Банк, в особі Директора відділення Відділення вул.Цехова, 1 ПАТ "Кредобанк" у м. Львів Кулинич Наталії Юріївни, що діє на підставі довіреності №8425 від 15.12.2015р. посвідченої Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Красовською А.В., з однієї сторони, та ФОП Козариком А.П., надалі Клієнт, в особі Козарик Анатолій Петрович, що діє на підставі запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, з другої сторони, був укладений договір №804 банківського рахунку (юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців), згідно п. 1.1 якого його предметом є послуги, що надаються банком клієнту, які пов`язані із відкриттям йому поточного рахунку, переказом грошей з рахунку/на рахунок клієнта, видачею йому грошей у готівковій формі, а також здійсненням по цьому рахунку інших операцій, передбачених чинним законодавством України і цим договором. Банк відкриває клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті (гривня) на умовах та в порядку передбаченому чинним законодавством та цим договором (п. 2.1 договору).

Вказаний договір підписаний та скріплений печатками обох сторін.

25.11.2016 між ПАТ "Кредобанк" (банк) та ФОП Козариком А.П. (клієнт) був укладений договір №24194 про надання послуг в системі дистанційного обслуговування Клієнт-Інтернет-Банк, за пунктами 1.1., 1.2., 1.4. якого банк надає клієнту доступ до клієнтської частини Системи з метою надання йому послуг по розрахунковому обслуговуванню, послуг по розміщенню банківських вкладів (депозитів) із використанням мережі Інтернет, на підставі електронних документів, а також обміну інформацією через канали в електронній формі. Віддалений доступ засобами Системи здійснюється до рахунків клієнта, що зазначені в додатку № 1 до цього договору. Підключення до послуги IFOBS.SMS відбувається відповідно додатку №2 до цього договору. Для доступу до системи використовуються канали зв`язку мережі загального доступу Інтернет, якщо інші канали не обумовлені сторонами; доступ до послуги IFOBS.SMS здійснюється через мережі мобільних операторів.

У додатку № 1 до вказаного договору зазначена інформація про ФОП Козарика А.П. (зокрема адреса, номер мобільного телефону, який, як повідомив суду першої інстанції відповідач, належав йому), а також номер рахунка - НОМЕР_1 (980).

Вказаний договір підписаний та скріплений печатками обох сторін.

Відповідно до довідки АТ "Кредобанк" від 01.12.2023 через каси відділень АТ "Кредобанк" з листопада 2016 по червень 2018 роки Дубінін Р.В. на підставі виданої довіреності зняв кошти із банківського рахунку ФОП Козарика А.П. № НОМЕР_1 (980) у загальній сумі 2 948 050,00 грн, а саме: 03.11.2016 знято у касі банку 105 000,00 грн, 10.11.2016 - 149 000,00 грн, 15.11.2016 - 101 000,00 грн, 01.12.2016 - 1 550,00 грн, 07.12.2016 - 7 000,00 грн, 15.12.2016 - 130 000,00 грн, 19.12.2016 - 3 000,00 грн, 30.12.2016 - 149 000,00 грн, 17.01.2017 - 140 000,00 грн, 23.01.2017 - 35 000,00 грн, 15.02.2017 - 29 500,00 грн, 11.05.2017 - 62 000,00 грн, 22.05.2017 - 55 000,00 грн, 26.05.2017 30 000,00 грн, 19.07.2017 - 50 000,00 грн, 13.03.2018 - 250 000,00 грн, 27.03.2018 - 46 000,00 грн, 02.04.2018 - 200 000, 00 грн, 04.04.2018 - 400 000,00 грн, 30.05.2018 - 405 000,00 грн, 23.06.2018 - 600 000,00 грн.

На підтвердження факту зняття ОСОБА_1 грошових коштів з рахунку ФОП Козарика А.П. в розмірі 2 948 050,00 грн слугують також грошові чеки ЯЯ № 1247677 від 03.11.2016 на суму 105 000,00 грн, ЯЯ № 1247679 від 15.11.2016 на суму 101 000,00 грн, ЯЯ № 1247680 від 01.12.2016 на суму 1 550,00 грн, ЯЯ № 1247681 від 07.12.2016 на суму 7 000,00 грн, ЯЯ № 1247682 від 15.12.2016 на суму 130 000,00 грн, ЯЯ № 1247684 від 19.12.2016 на суму 3 000,00 грн, ЯЯ № 1247686 від 30.12.2016 на суму 149 000,00 грн, ЯЯ № 1247687 від 17.01.2017 на суму 140 000,00 грн, ЯЯ № 1247688 від 23.01.2017 на суму 35 000,00 грн, ЯЯ № 1247689 на суму 29 500,00 грн, ЯЯ № 1247690 від 11.05.207 на суму 62 000,00 грн, ЯЯ № 1247693 від 22.05.2017 на суму 55 000,00 грн, ЯЯ № 1247693 від 26.05.2017 на суму 30 000,00 грн, ЯЯ № 1247694 від 19.07.2017 на суму 50 000,00 грн, ЯЯ № 1247695 від 13.03.2018 на суму 250 000,00 грн, ЯЯ № 1247696 від 27.03.2018 на суму 46 000,00 грн, ЯЯ № 1247697 від 02.04.2018 на суму 200 000,00 грн, ЯЯ № 1247698 від 04.04.2018 на суму 400 000,00 грн, ЯЯ № 1247700 від 30.05.2018 на суму 405 000,00 грн, ЯЯ № 5949901 від 23.06.2023 на суму 600 000,00 грн.

Цілями витрат у вказаних грошових чеках зазначено "госп. витрати".

Як стверджує позивач, рахунок у АТ "Кредобанк" відкривався ним, заразом відповідач вчиняв усі дії, пов`язані із розпорядженням грошовими коштами на вказаному рахунку, зокрема. зняв та не повернув грошові кошти у розмірі 2 948 050,00 грн.

Крім того, позивач повідомляє, що також звернувся із заявою щодо кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, передбаченого частиною четвертою статті 191 КК України - розкрадання, привласнення чужого майна, яке було ввірено особі у користування. 09.03.2024 вказану заяву внесено до ЄРДР та присвоєно номер кримінального провадження 000024.

У свою чергу, Дубінін Р.В. вказує, що працював у ФОП Козарика А.П., як найманий працівник, на підтвердження чого надав рішення Подільського районного суду м. Києва від 20.01.2023 у справі №758/16421/21, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 29.05.2024, згідно з яким з позивача на користь відповідача стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату, середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 90 299,00 грн. Відтак, саме як найманий працівник отримував грошові кошти з банківського рахунку позивача під звіт на підставі грошових чеків та здійснював оплату за поставлені позивачу лісоматеріали через касові операції на підставі видаткових касових ордерів, які, як стверджує відповідач, він складав особисто.

Також ОСОБА_1 зазначає, що ФОП Козарик А.П. особисто укладав договори постачання пиломатеріалів та виробів з деревини, у свою чергу, для виконання таких договорів позивач спочатку мав придбати сировину, закупівлею якої займався відповідач. На підтвердження вказаного відповідач долучив до матеріалів справи договір поставки № 01-12/2016 від 13.12.2026, укладений між приватним підприємцем В. Василенком (покупець) та позивачем (продавець), за п. 1.1. якого продавець зобов`язався виготовити, поставити та передати у власність покупця пиломатеріали листяних порід, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар на умовах цього договору. На підтвердження факту виконання умов вказаного договору відповідач надав рахунки та видаткові накладні № 12-02 від 23.12.2016 на суму 149 494,40 грн, № 12-01 від 13.12.2026 на суму 147 600,00 грн, № 01-1 від 11.01.2017 на суму 150 648,10 грн тощо.

Також Дубініним Р.В. долучено до матеріалів справи нотаріально посвідчену заяву свідка ОСОБА_3 , згідно з якою останній повідомив, що з 01.11.2016 по 01.09.2017 здійснював постачання лісоматеріалів позивачу, від імені якого на підставі довіреності діяв відповідач, в об`ємі 1058 куб.м по 3 000,00 грн/куб.м. Свідок також повідомив, що у період з 01.11.2016 по 31.08.2018 отримував грошові кошти від ОСОБА_1 різними частинами загальною суму 3 174 000,00 грн за поставлені лісоматеріали, про що розписувався у видаткових касових ордерах, які заповнював сам ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене та посилаючись на те, що ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 17.10.2016 знято з рахунку ФОП Козарика А.П. кошти на загальну суму 2 948 050,00 грн, які йому повернуті не були, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 5 721 717,00 грн, з яких 2 948 050,00 грн - основний борг, 559 042,85 грн - 3% річних, 2 214 624,88 грн - інфляційні втрати.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як установлено судом із фактичних обставин справи, ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 17.10.2025 та грошових чеків зняв з банківського рахунку позивача 2 948 050,00 грн. Факт зняття грошових коштів не заперечується жодною із сторін.

Разом з тим, позиція сторін щодо мети зняття та використання вказаних коштів різниться: як стверджує позивач, відбулося безпідставне знаття та використання грошових коштів, тоді як відповідач стверджує, що зняті ним грошові кошти були витрачені останнім на оплату придбаної сировини в рамках здійснення позивачем його підприємницької діяльності.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 73 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76, 77 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналогічні приписи викладені у частині третій статті 13 ГПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Окрім того, частиною четвертою статті 13 ГПК України унормовано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як вбачається, відповідач заперечуючи проти позову, на підтвердження факту цільового використання спірних грошових коштів посилається на договір поставки та видаткові накладні, згідно з якими позивач поставив третім особам пиломатеріали.

Однак, вказані докази жодним чином не доводять тверджень відповідача про використання знятих ним грошових коштів на закупівлю сировини, оскільки підтверджують лише факт поставки позивачем, як продавцем, певного товару та його прийняття покупцями, а також ціни, за якими такий товар постачався.

Щодо заяви свідка ( ОСОБА_3 ), на яку посилається відповідач, то колегія суддів зазначає таке.

До підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин (стаття 51 ЦК України (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин)).

Частиною п`ятою статті 128 ГК України (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) врегульовано, що громадянин-підприємець зобов`язаний вести облік результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

У свою чергу, за частиною другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону "Про електронний цифровий підпис".

Відповідно до ч. 2 ст. 1087 ЦК України, розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом.

Усупереч наведеному в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту використання ним грошових коштів, знятих з рахунку позивача, для оплати сировини в межах підприємницької діяльності позивача (або на будь-які інші законні цілі).

Відповідач, не надаючи первинних документів, як в суді перщої інстанції, так і в апеляційному суді, вказує, що останні знаходяться у позивача, який умисно приховує їх. При цьому відповідач стверджує, що усі зняті ним грошові кошти з рахунку позивача були використані у взаєморозрахунках з Ю. Русовим, який постачав лісосировину для позивача, у зв`язку з чим останній і свідчив як свідок.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що ОСОБА_5 , будучи контрагентом позивача, від імені якого діяв відповідач, мав би надати первинні документи на підтвердження факту існування господарських операцій з постачання лісоматеріалів та одержання за них грошових коштів, оскільки такі документи, за вимогами чинного законодавства, мають бути у нього, як і у позивача у справі.

Натомість, до матеріалів справи долучено лише заяву свідка.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 87 ГПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Оскільки обставини щодо здійснення поставки лісосировини для позивача мають доводитись іншими засобами доказування, аніж показання свідків, суд першої інстанції вірно не взяв до уваги заяву свідка ОСОБА_3 на підтвердження факту здійснення оплати за поставлений ОСОБА_6 ФОП Козарику А.П. товар - лісоматеріали.

При цьому, суд погоджується з доводами відповідача, що для того, аби виготовити і продати товар, необхідно придбати сировину, з якої він буде виготовлений.

Ураховуючи зазначене, проаналізувавши наявні матеріали справи, зокрема первинні документи, на підставі яких відповідач здійснював знаття готівки з рахунку позивача, а також Книгу обліку доходів позивача за 2016-2018 роки, суд установив, що у 2016 році відповідач зняв 645 550,00 грн, тоді як дохід позивача за вказаний період становив 668 494,40 грн, у 2017 році - 40 500,00 грн, дохід 1 498 360,74 грн, у 2018 році 1 901 000,00 грн, дохід - 4 957 898,76 грн. Тобто лише у 2016 році розмір доходу фактично відповідав сумі знятих грошових коштів, тоді як у 2017-2018 роках дохід значно перевищував суму знятих спірних грошових коштів (у співвідношенні 26,80% та 38,34% відповідно), тобто зняті відповідачем у 2017-2018 роках грошові кошти були не єдиним джерелом, за рахунок якого могла придбаватися сировина для здійснення позивачем його підприємницької діяльності. Щодо 2016 року, то, як зазначалося, хоча сума доходу майже рівна сумі знятих грошових коштів (96,57%), заразом у суду відсутня інформація про стартовий капітал позивача (його наявність, розмір тощо), який розпочав свою підприємницьку діяльність у цьому ж році, так само як і відсутня інформація про розмір витрат позивача за 2016-2018 роки, що унеможливлює дійти будь-яких висновків щодо обґрунтованості тверджень відповідача в цій частині.

Крім того, в заяві свідка ОСОБА_7 повідомив, що в період з 01 листопада 2016 року по 01 вересня 2017 року він отримував грошові кошти від ОСОБА_1 різними частинами загальною сумою 3 174 000,00 гривень за поставлені раніше лісоматеріали, про що розписувався у видаткових касових ордерах, які заповнював ОСОБА_1 .

Разом з тим, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду видаткових касових ордерів, на яких містився б підпис ОСОБА_7 , та які заповнював ОСОБА_1 , останнім надано не було, в тому числі і на вимогу суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 17.06.2025 у справі №918/1354/23(918/433/24), серед іншого, клопотання відповідача про витребування доказів задоволено частково; витребувано у порядку ст. 81 ГПК України у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 усі видаткові касові ордери та касові книги за період з 17.10.2016 по 19.07.2019 на підтвердження факту використання спірних грошових коштів на закупівлю сировини у фізичної особи-підприємця Ю. Русова, як про це стверджує відповідач.

Таке витребування здійснено в обох сторін, оскільки, враховуючи фактичні обставини справи, достовірно з`ясувати те, в кого саме вони можуть знаходитися, неможливо.

Так, клопотання про витребування відповідних доказів заявлено відповідачем, який зазначає, що усі оригінали первинних документів передані відповідачем позивачу та мають знаходиться саме у нього, як особи, підприємницької діяльності якої вони стосуються.

Разом з тим, установлені фактичні обставини спростовують вказане твердження, оскільки частина оригіналів документів, які мали б знаходитися у позивача, як про це стверджує відповідач (Книга обліку доходів, договір №24194 про надання послуг в системі дистанційного обслуговування Клієнт-Інтернет-Банк від 25.11.2016 тощо), перебувають у розпорядженні останнього.

У матеріалах справи відсутній акт прийому-передачі оригіналів первинних документів, підписаний між сторонами, а тому, зважаючи, що відповідач тривалий час забезпечував бухгалтерський облік позивача, відтак оригінали документів, що витребовувалися, могли знаходитися у будь-якої сторони. Водночас як позивач, так і відповідач видаткові касові книги та видаткові касові ордери не надали, зазначивши про їх відсутність.

Надаючи юридичну кваліфікацію правовідносинам, що склалися між сторонами, колегія суддів зазначає таке.

Як установлено судом зі змісту довіреності, позивач діяв за договором доручення, укладеним в усній формі між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , стосовно зазначених в цій довіреності повноважень, а також містить посилання на статті 237, 239 - 241, 244, 245, 247 - 250, 1000-1009 ЦК України.

Відповідач тривалий час діяв на підставі вказаної довіреності, був ознайомлений з її змістом, а відтак, як адвокат, розумів значення термінів та статей, використаних в ній, однак жодних зауважень з цього приводу до довірителя (позивача у справі) не висловлював (такі з`явилися лише після звернення позивача до суду з відповідним позовом).

Договір доручення і довіреності належать до добровільного представництва із фідуціарним характером. Оскільки за договором доручення дії вчиняються однією стороною від імені іншої, вказаний договір опосередковує відносини представництва і на нього, окрім глави 68 ЦК України (статті 1000-1010) поширюються також відповідні положення глави 17 ЦК України (статті 237-243). Договір доручення і довіреність, що видається на його основі, є виявом спеціального правового механізму, за яким спочатку між сторонами укладається договір доручення, а потім довіритель особисто видає повіреному довіреність, яка закріплює його повноваження у взаємовідносинах із третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Відповідно до статті 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії (частина перша статті 1000 ЦК України).

Статтею 1003 ЦК України врегульовано, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

За частиною першою статті 1004 ЦК України повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.

Повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення (стаття 1006 ЦК України).

Приписами частини першої статті 1007 ЦК України унормовано, що довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення.

Аналіз вищевказаних норм матеріального права дає підстави для наступних висновків:

- традиційно в доктрині приватного права виокремлюють договірне представництво або добровільне, що виникає на підставі договору. Цим договором, зокрема, є договір доручення (глава 68 ЦК України);

- довіреність видається однією особою іншій особі, тому видача довіреності є одностороннім правочином. Для цього не потрібна наявність волі іншої особи, тобто другої сторони договору доручення. Довіреність видається на підставі договору доручення (стаття 1003 ЦК України), при чому це робиться обов`язково (частина перша статті 1007 ЦК України). Це означає, що наявність довіреності свідчить про договірне представництво;

- глава 68 ЦК України не містить спеціальних вимог до форми договору доручення, тому й не виключається вчинення договору доручення в усній формі. Формулювання, які вживаються в статті 1003 ЦК України і сутність правовідносин представництва, вимагають фіксації його повноважень, що може бути здійснено в договорі та/або в довіреності. Натомість в статті 1007 ЦК України міститься вимога видати довіреність повіреному і це означає, що вона є обов`язковою. Але можливо вчинити договір доручення в усній формі, й у цьому разі довіреність слугуватиме підтвердженням його укладання;

- з урахуванням змісту статті 244 ЦК України та принципу розумності, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Тобто довіреність має містити повноваження представника необхідні для представництва довірителя перед третіми особами, а не обов`язки представника перед особою, яку він представляє (довірителем). Тим паче конструкція договірного представництва апріорі виключає можливість вчинення довіреності, яка містить можливість представника розпоряджатися коштами на власний розсуд, оскільки це суперечить конструкції цивілістичного представництва;

- видача довіреності на підставі усного договору доручення є підтвердженням укладання договору доручення, і очевидно, що на такі правовідносини поширюються положення, зокрема, статті 1006 ЦК України. У разі відсутності домовленості між повіреним та довірителем про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, така передача має відбуватися негайно. При цьому для довірителя не потрібно пред`являти вимогу про передачу одержаного у зв`язку з виконанням доручення, оскільки пункт 3 частини першої статті 1006 ЦК України є виключенням, що допускається частиною другою статті 530 ЦК України.

Відповідні правові висновки викладені у постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25.03.2024 у справі №458/229/18.

Ураховуючи викладене, видача довіреності на підставі усного договору доручення є підтвердженням укладання договору доручення, конструкція договірного представництва виключає можливість вчинення довіреності, яка містить можливість представника розпоряджатися коштами на власний розсуд.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази використання знятих відповідачем грошових коштів на цілі, пов`язані із підприємницькою діяльністю позивача, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідач має повернути їх позивачу.

Щодо заперечень відповідача про те, що зняття грошових коштів відбувалося не за довіреністю, а на підставі грошових чеків, то колегія суддів зазначає таке.

За пунктом 3.2. розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні (у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), затвердженої постановою НБУ від 01.06.2011 №174 (далі - Інструкція), банк (філія, відділення) банк (філія, відділення) видає з операційної каси готівку національної валюти за такими видатковими касовими документами:

- за грошовим чеком - юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також фізичним особам - підприємцям;

- за заявою на видачу готівки - фізичним особам з поточних, вкладних (депозитних) рахунків та фізичним і юридичним особам переказ без відкриття рахунку (з представленням юридичною особою довіреності на уповноважену особу), за операціями з клієнтами (видача кредиту, відшкодування сумнівних банкнот, які за результатами дослідження визнані справжніми, інше);

- за документом на отримання переказу готівкою в національній валюті, установленим відповідною платіжною системою, - фізичним і юридичним особам (з представленням юридичною особою довіреності на уповноважену особу);

- за видатковим касовим ордером - працівникам банку (філії, відділення) за внутрішньобанківськими операціями.

Банк (філія, відділення) перед видачею готівки у видаткових касових документах (заява на видачу готівки, видатковий касовий ордер, грошовий чек) перевіряє таке: повноту заповнення реквізитів на документі; наявність підписів відповідальних осіб банку (філії, відділення), яким надано право підпису касових документів, і тотожність їх зразкам; належність пред`явленого паспорта або документа, що його замінює, отримувачу, відповідність даних паспорта тим даним, що зазначені в касовому документі; у разі отримання готівки за довіреністю - відповідність оформлення довіреності на отримання готівки вимогам законодавства України; наявність підпису отримувача (п. 3.5. Інструкції).

Окрім того, абзацом 2 пункту 5.6. Інструкції передбачено, що за довіреністю фізичної особи-підприємця, що засвідчена нотаріально, його рахунком можуть розпоряджатися інші особи.

Відповідно п. 18.18 Інструкції, фізичні особи, у тому числі фізичні особи - підприємці та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, під час відкриття поточного рахунку подають картку із зразками підписів згідно з додатком 5 до цієї Інструкції, до якої включаються зразки підписів власника рахунку та/або його довірених осіб. Зразки підписів власника рахунку та/або його довірених осіб засвідчуються уповноваженою особою банку за умови їх особистої присутності та пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, і документа, виданого контролюючим органом, що свідчить про реєстрацію фізичної особи - резидента в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.

За наявності у фізичної особи - підприємця печатки в картку із зразками підписів включається зразок відбитка печатки.

У картці із зразками підписів на підставі документа, що підтверджує право розпорядження рахунком довіреною особою, у рядку "Інші відмітки" уповноважений працівник банку зазначає строк дії цієї картки. Якщо строк дії довіреності не встановлений, то в картці із зразками підписів, що заповнює довірена особа, у рядку "Інші відмітки" уповноважений працівник банку зазначає, що картка діє до припинення дії довіреності.

Отже, наявність у відповідача чекової книжки не була достатньою підставою для отримання готівки з рахунку позивача, оскільки вказана операція могла відбутися лише за наявності відповідної довіреності (при цьому сама по собі довіреності також не могла бути підставою для зняття готівки, оскільки не належить до видаткових касових документів), а відтак доводи скаржника про те, що у спірних правовідносинах він діяв лише з використанням чекової книжки, а тому вимоги про договір доручення є незастосовними до нього, колегією суддів відхиляються як необґрунтовані.

Щодо картки із зразками підписів, то колегія суддів зазначає, що у картку включаються зразки підписів осіб, яким відповідно до законодавства України та установчих документів юридичної особи надано право розпорядження рахунком і підписування розрахункових документів (розділ 18 Інструкції). Право на розпорядження рахунками у цьому випадку поширюється виключно на юридичних осіб.

Щодо фізичних осіб-підприємців, то, як зазначалося, розпорядження їхніми рахунками, навіть якщо підпис особи є в картці зразків підписів, можливе лише на підставі нотаріально посвідченої довіреності, оскільки картка зразків підписів сама по собі не надає повноважень розпоряджатися чужим рахунком, а лише підтверджує, що підпис є справжнім.

Також колегією суддів не беруться до уваги доводи скаржника про те, що у спірних правовідносинах він діяв як найманий працівник - бухгалтер, оскільки зміст довіреності, а також фактичні обставини свідчать про значно ширші повноваження відповідача протягом усього часу здійснення підприємницької діяльності позивачем, які виходять за рамки обов`язків бухгалтера.

Разом з тим, колегія суддів ураховуючи обставини цієї справи (включно з неплатоспроможністю позивача), зазначає, що установлені обставини справи не дали можливість до кінця з`ясувати правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, на що звернув увагу і суд першої інстанції.

Про це свідчать декілька фактів:

- відповідач працював у позивача з 01.11.2026 по 31.01.2019 безкоштовно, тобто свідомо не вимагав виплатити йому заробітну плату, звернувшись до суду з відповідним позовом лише наприкінці 2021 року, тобто через майже три роки після припинення трудових відносин (про це свідчать факти, встановлені рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20.01.2023 у справі №758/16421/21, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 29.05.2024). При цьому правовідносини з трудового найму між сторонам належним чином не оформлялися.

- відповідач, у тому числі протягом трудових відносин з позивачем (зокрема пов`язаних із веденням бухгалтерського обліку та оформленням господарських операцій останнього), за дивним збігом обставин спочатку був керівником, а згодом став власником корпоративних прав його контрагентів, троє з яких (ТОВ "Деревовиріб", ТОВ "Глянс", ТОВ "Синеон") спочатку звернулися з позовами про стягнення значних сум з позивача в межах позовного провадження, а потім заявили свої кредиторські вимоги у справі про його неплатоспроможність;

- як свідчать виписки з банківського рахунку позивача, зокрема, за 22.05.2017, 30.05.2018, 23.06.2018, 27.07.2018, 09.08.2018..., в один і той же день від ТОВ "Глянс", ТОВ "Синеон", ТОВ "Деревовиріб", керівником яких станом на дату виникнення спірних правовідносин, як зазначалося, був відповідач, на банківський рахунок позивача надходили грошові кошти, які відразу ж знімалися відповідачем;

- відповідач одержав банківську картку, з якої регулярно знімав готівку та проводив розрахунки за операціями, які важко віднести до підприємницької діяльності позивача.

Враховуючи викладене та зважаючи, що у матеріалах справи відсутні докази використання знятих відповідачем грошових коштів на цілі, пов`язані із підприємницькою діяльністю позивача, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для їх повернення позивачу та, відповідно, задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборогваності в розмірі 2 948 050,00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 559 042,85 грн та інфляційних втрат в розмірі 2 214 624,88 грн, то колегія суддів зазначає таке.

Як зазначалося вище, для позивача не потрібно пред`являти вимогу про передачу одержаного у зв`язку з виконанням доручення, оскільки пункт 3 частини першої статті 1006 ЦК України є виключенням, що допускається частиною другою статті 530 ЦК України.

За статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем строків виконання свого обов`язку, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України, позивач має право на стягнення вартості нарахованих за прострочення виконання вказаного обов`язку 3% річних та інфляційних втрат.

Оскільки, як встановлено судами, прострочення виконання грошового зобов`язання з боку відповідача має місце, суд першої інстанції визнавши розрахунок відсотків річних, наданий позивачем невірним та провівши його самостійно, правомірно присудив до стягнення 557 937,65 грн (при заявленому 559 042,85 грн) 3% річних та 2 379 113,33 грн (при заявленому 2 214 624,88 грн) інфляційних нарахувань. При цьому, у стягненні 1 105,20 грн 3% річних суд першої інстанції відмовив правомірно, оскільки їх нараховано та відповідно пред`явлено до стягнення безпідставно.

Щодо застосування позовної давності, то суд зазначає таке.

Як встановлено судом, відповідачем подано заяву про застосування позовної давності.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що вказана заява подана після надання пояснень сторонами (відповідач про застосування позовної давності під час свого виступу не зазначав), дослідження доказів та виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті (вихід суду до нарадчої кімнати 13:55 год., подання клопотання 14:00 год.).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У свою чергу, частинами першою та другою статті 233 ГПК України врегульовано, що суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Оскільки вказана заява подана відповідачем поза межами строків для її подання (після розгляду справи під час перебування суду у нарадчій кімнаті для ухвалення рішення у справі), колегія суддів погоджується з сдом першої інстанції про її залишення без розгляду на підставі статті 118 ГПК України.

Щодо доводів скаржника про те, що суд першої інстанції позбавив його права на подання заяви про застосування позовної давності, то колегія суддів прослухавши звукозапис судового засідання в суді першої інстанції від 31.07.2025 зазначає, що на запитання судді Андрійчук О.В. "все сторони... сказали...що було долучено до матеріалів справи?" представники відповіли "Так, Ваша честь". На запитання судді до відповідача: "а про позовну давність коли заявляли?", останній відповів: "я ще не заявляв... вона тут (на столі) лежить", на що суддя відповіла: "хай лежить... що можу сказати", після чого суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.

Зазначене, на думку апеляційного суду, не свідчить про те, що відповідач був позбавлений права на подання заяви про застосування позовної давності, оскільки провадження у даній справі відкрито 13.05.2024, у справі проведено п`ять судових засідань (03.06.2024, 17.06.2024, 01.07.2024, 15.07.2024 та 31.07.2024), тобто відповідач мав достатньо часу на подання відповідної заяви.

При цьому судом враховується, що відповідач є адвокатом, тобто професійним правником, який мав би знати про порядок та строк подання заяви про застосування позовної давності, зокрема з урахуванням права позивача на висловлення своєї позиції щодо такої заяви (заперечення, наведення поважності причин пропуску строку тощо), однак, з незрозумілих причин, подав її лише тоді, коли суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.

Посилання відповідача на те, що вказана заява написана на п`яти аркушах, а відтак потребувала часу для її виготовлення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки дана заява на момент проведення судового засідання 31.07.2024 та перед виходом суду до нарадчої кімнати вже була підготовлена, однак правом на її подачу відповідач не скористався.

Щодо заперечень скаржника на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 13.05.2024 та від 17.06.2024, то колегія суддів зазначає, що у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. При цьому, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржниками не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржникіа, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення місцевого господарського суду ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 31 липня 2024 року у справі №918/1354/23(918/433/24) залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений "27" жовтня 2025 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Саврій В.А.