ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2025 р. Справа№ 910/4375/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Тищенко О.В.

Сибіги О.М.

без виклику сторін,

за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2025

у справі № 910/4375/25 (суддя - Балац С.В.)

за позовом Державного спеціалізованого підприємства "ЕКОЦЕНТР"

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про стягнення 13 904, 00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Державне спеціалізоване підприємство "ЕКОЦЕНТР" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення 13 904,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не здійснено відшкодування витрат позивача на оплату військовозобов`язаному працівнику середньої заробітної плати, який проходив військові збори, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача 13 904,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 позов задоволено повністю. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Державного спеціалізованого підприємства "ЕКОЦЕНТР" заборгованість в сумі 13 904, 00 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028, 00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 09.07.2025 (згідно дати звернення до системи «Електронний суд») ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 у справі № 910/4375/25, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 по справі № 910/4375/25.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалено з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. ІНФОРМАЦІЯ_3 наголошує, що є органом військового управління, який діє на підставі Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів №154 від 23.02.2022, і виконує функції у сфері військового обліку, мобілізаційної підготовки та призову. Відповідно до законодавства та Інструкції, затвердженої наказом Міноборони №80 від 12.03.2007, відшкодування підприємствам витрат на виплату середнього заробітку працівникам, призваним на збори, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, але лише після виконання певних умов: подання підприємством рахунків до районного ТЦК та СП, їх акцептування і передачі до обласного центру для оплати. Апелянт зазначає, що позивач не довів факт подання у 2021 році належних документів до ІНФОРМАЦІЯ_4 у межах бюджетного року, а звернувся з відповідними рахунками лише у листопаді 2024 року. Відсутні докази, що рахунки були подані підприємством, акцептовані районним центром чи передані для оплати до обласного центру. Отже, передумови для здійснення відшкодування не були виконані.

Крім того, апелянт наголошує, що матеріали справи не містять доказів порушення прав чи законних інтересів позивача з боку ІНФОРМАЦІЯ_3 , а відтак відсутні правові підстави для судового захисту. Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, відсутність порушеного права є самостійною підставою для відмови у позові. У зв`язку з викладеним ІНФОРМАЦІЯ_3 просить апеляційний суд поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 17 червня 2025 року у справі №910/4375/25.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2025, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Тищенко О.В., Сибіга О.М.

Одночасно в тексті апеляційної скарги апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав оскаржуване рішення через систему електронний суд 18.06.2025, проте у зв`язку із надходженням багаточислених повідомлень про загрозу ракетного удару по приміщеню ІНФОРМАЦІЯ_5 , вживалися заходи щодо посилення мір безпеки, тому, технічно був відсутній доступ до електронного кабінету.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2025 було поновлено ІНФОРМАЦІЯ_1 пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 у справі № 910/4375/25; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 у справі № 910/4375/25; призначено до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 у справі № 910/4375/25.

25.07.2025 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу у даній справі, який було прийнято судом в порядку ст. 263 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, гр. ОСОБА_1 в період з 22 вересня по 01 жовтня 2021 року проходив навчальні збори з військовослужбовцями оперативного резерву другої черги у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_6 від 01.10.2021 № 5/165.

Розпорядженням ІНФОРМАЦІЯ_6 від 01.10.2021 № 11/3/399 позивачу запропоновано направити необхідний пакет документів для компенсації витрат середнього заробітку резервіста.

Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_6 з листом від 13.10.2021 № 232/02/1331-21 з доданим переліком документів для відшкодування виплат середньомісячної заробітної плати працівникам, які з 22.09.2021 по 01.10.20221 залучались до проведення навчальних зборів.

Також позивач звертався до ІНФОРМАЦІЯ_7 з листом від 25.09.2024 № 232/02/1672/24 в якому викладене прохання підтвердити заборгованість по відшкодуванню середнього заробітку працівникам, які з 22.09.2021 по 01.10.2021 залучались до проведення навчальних зборів резервістів в сумі 13.904,00 грн. На вказаний лист позивач отримав відповідь ІНФОРМАЦІЯ_6 від 11.10.2024 № 2/1/2618 в якому зазначено, що для підтвердження заборгованості по відшкодуванню середнього заробітку призваного на навчальні збори працівника позивача ( ОСОБА_1 ) необхідно звернутись до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач звернувся до відповідача з листом від 13.11.2024 № 232/02/1870-24 в якому викладене прохання підтвердити заборгованість по відшкодуванню середнього заробітку працівникам, які з 22.09.2021 по 01.10.2021 залучались до проведення навчальних зборів резервістів в сумі 13.904,00 грн.

Проте, відповідач листом від 27.11.2024 № 2/3/2/1427 повідомив про відсутність фінансування відшкодування заборгованості по середньому заробітку працівникам, які залучались до проведення навчальних зборів, а також про відсутність підстав для такого відшкодування у разі відсутності бюджетних зобов`язань минулих років.

Розглянувши апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з ч.3 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовий обов`язок включає, зокрема, підготовку громадян до військової служби.

Частиною 1 ст.8 вище зазначеного Закону України встановлено, що підготовка громадян України до військової служби включає, в тому числі, і військову підготовку у закладах вищої освіти за програмою підготовки офіцерів запасу.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова підготовка громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу проводиться у вищих військових навчальних закладах та у військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти.

Громадянам України, які мають освітній ступінь вищої освіти не нижче бакалавра, пройшли повний курс військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу, склали встановлені іспити та атестовані до офіцерського складу, присвоюється відповідне первинне військове звання офіцера запасу. У разі потреби вони за наказом Міністра оборони України підлягають призову для проходження військової служби осіб офіцерського складу (ч. 5 ст.11 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").

Пунктом 2 постанови КМУ від 23.11.2006 № 1644 "Про порядок і розміри грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів, грошової виплати резервістам" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), зокрема, визначено, що виплата середнього заробітку військовозобов`язаним та резервістам, призваним на збори, проводиться підприємствами, установами та організаціями, в яких працюють призвані на збори громадяни, з наступним відшкодуванням цих витрат за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті на утримання Міністерства оборони та інших центральних органів виконавчої влади, які здійснюють керівництво військовими формуваннями.

Положеннями пункту 12 Інструкції про умови виплати грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів, грошової виплати резервістам, затвердженої наказом міністра оборони України від 12.03.2007 № 80 передбачено, що підприємства, установи та організації для покриття витрат на виплату середньої заробітної плати військовозобов`язаним, призваним на збори, подають до районного військового комісаріату, у якому перебувають на обліку військовозобов`язані, рахунки, котрі акцептуються і передаються до обласного військового комісаріату для оплати. Відшкодуванню підлягають всі витрати, пов`язані з виплатою середнього заробітку (у тому числі і єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування).

Згідно з п.п. 7, 8 Інструкції про умови виплати грошового забезпечення та заохочення військовозобов`язаних та резервістів, грошової виплати резервістам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 12.03.2007 № 80, за військовозобов`язаними, призваними на збори, зберігається на весь період зборів, включаючи час проїзду до місця їх проведення і назад, місце роботи, займана посада та середній заробіток як на основній, так і на сумісних роботах. Особам, призваним на збори, виплачується заробітна плата за відпрацьований час до дня припинення роботи у зв`язку з від`їздом на збори, а також середня заробітна плата за перші півмісяця зборів. За решту часу перебування на зборах виплата заробітної плати провадиться у звичайні строки, установлені на підприємстві, в установі чи організації, де працює військовозобов`язаний.

Виплата середнього заробітку військовозобов`язаним, призваним на збори, провадиться підприємствами, установами та організаціями, де працюють (працювали) призвані на збори, з подальшим відшкодуванням цих витрат військовими комісаріатами (п.11 Інструкції №80).

Підприємства, установи та організації для покриття витрат на виплату середньої заробітної плати військовозобов`язаним, призваним на збори, подають до районного військового комісаріату, у якому перебувають на обліку військовозобов`язані, рахунки, котрі акцептуються і передаються до обласного військового комісаріату для оплати. Відшкодуванню підлягають всі витрати, пов`язані з виплатою середнього заробітку (у тому числі і єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). До рахунків додаються відомості на виплату середньої заробітної плати, нарахованої військовозобов`язаним, призваним на збори, згідно з цією Інструкцією за відповідною формою (п. 12 Інструкції №80).

Виходячи із вище наведеного, громадянам України під час проходження навчальних зборів, передбачених програмами підготовки офіцерів запасу, гарантовано ті самі права, що встановлені актами законодавства для військовозобов`язаних, призваних на збори.

При цьому, обов`язку підприємства, установи, організації з виплати середнього заробітку громадянам України під час проведення таких зборів кореспондується обов`язок військових комісаріатів відшкодувати ці витрати.

З матеріалів справи вбачається, що в матеріалах справи наявний перелік документів, необхідних для здійснення компенсації витрат, а саме: відомість на виплату середньої заробітної плати, нарахованої військовозобов`язаним, призваним на збори - ОСОБА_1 ; 22.09.2021 - 01.10.2021; 13.904,00 грн.; детальний розрахунок заробітної плати в період 22.09.2021 - 01.10.2021; рахунок на оплату від 13.10.2021 № 834 на суму 13 904,00 грн.

При цьому, колегія суддів зазначає, що оскільки територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є правонаступниками військових комісаріатів, на базі яких вони утворюються, саме відповідач є особою, відповідальною за відшкодування витрат позивача на оплату середньої заробітної плати військовозобов`язаному працівнику, який проходив військові збори.

Натомість жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості у вигляді відшкодування витрат позивача на оплату середньої заробітної плати військовозобов`язаному працівнику, який проходив військові збори в період з 22.09.2021 по 01.10.2021 в сумі 13 904,00 грн. сторонами спору до суду не подано.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості у вигляді відшкодування витрат позивача на оплату середньої заробітної плати військовозобов`язаному працівнику, який проходив військові збори в період з 22.09.2021 по 01.10.2021 є обґрунтованою та такою, що правомірно задоволена судом в сумі 13 904,00 грн.

А тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про те, що позовні вимоги Державного спеціалізованого підприємства "ЕКОЦЕНТР" до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення 13 904, 00 грн - є обґрунтованими. Тоді як апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 у справі № 910/4375/25 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2025 у справі № 910/4375/25 - залишити без змін.

3. Судові витрати, за перегляд рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді О.В. Тищенко

О.М. Сибіга