ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2025 р. м. Київ Справа № 911/573/25

Розглянувши матеріали справи за позовом Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації

до Ташанської сільської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»

прo витребування із незаконного володіння земельних ділянок

Суддя Карпечкін Т.П.

За участю представників:

від прокурора: Білоконь І.А.;

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Дембовський В.І.;

від третьої особи: Олійник А.В.

Обставини справи:

У провадженні Господарського суду Київської області перебуває справи за позовом Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Ташанської сільської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» прo витребування із незаконного володіння земельних ділянок.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.02.2025 відкрито провадження у справі № 911/573/25 за правилами загального позовного провадження. Сторони належним чином повідомлені про дане судове провадження.

В ході підготовчого провадження у справі № 911/573/25 судові засідання відкладались з метою з`ясування усіх обставин, передбачених ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

За наслідками підготовчого провадження у справі прокуратура, позивач та третя особа позовні вимоги підтримали, відповідач проти позову заперечував. Також сторони зазначили про те, що ними повідомлено про всі відомі обставини справи, та надані суду всі наявні у них докази.

На виконання вимог ч. 1 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України та ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України судом під час підготовчого провадження у справі № 911/573/25 вирішено питання та вчинено усі дії, необхідні для підготовки справи до розгляду по суті.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи те, що судом під час підготовчого судового засідання вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 30.07.2025.

У судовому засіданні 30.07.2025 представники прокуратури та третьої особи позовні вимоги підтримали, представник відповідача проти позову заперечував.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 30.07.2025 судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, Київською обласною прокуратурою при виконанні повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», встановлено порушення інтересів держави внаслідок неправомірного набуття Ташанською сільською радою та реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки лісогосподарського призначення з кадастровими номерами :02:003:0425, :02:002:0489, :02:002:0493, :01:054:0035, що перебувають у постійному користуванні державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

Рішеннями Ташанської сільської ради від 22.03.2023 № 1405 та № 1406 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель лісогосподарського призначення з кадастровими номерами :02:003:0425 (3,4839 га), :02:002:0489 (48,4023 га), :02:002:0493 (28,3238 га), :01:054:0035 (17,3305 га) на території Помоклівського старостинського округу Ташанської сільської ради Бориспільського району та зареєстровано право комунальної власності на них.

На підставі вказаних рішень, 28.03.2023 та 31.03.2023 земельні ділянки з кадастровими номерами :02:002:0489, :02:002:0493, :01:054:0035, :02:003:0425 та право комунальної власності Ташанської сільської ради на них зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Водночас встановлено, що вказані земельні ділянки відносяться до земель лісогосподарського призначення державної форми власності, які перебувають у постійному користуванні ДП «Ліси України», що вказує на неправомірність реєстрації Ташанською сільською радою права комунальної власності на них.

За інформацією філії «Бориспільське лісове господарство» ДП «Ліси України» від 27.01.2025 № 1604/20.23-2025, згідно матеріалів лісовпорядкування 2003 та 2014 років повністю накладаються на землі Помоклівського лісництва філії «Бориспільське лісове господарство» ДП «Ліси України» земельні ділянки з кадастровими номерами:

- :02:002:0489 (на виділи 1-10 кварталу 104);

- :02:002:0493 (на виділи 1-4 кварталу 102);

- :01:054:0035 (на виділи 6, 9, 10, 13 кварталу 75 та виділи 14,15 кварталу 103);

- :02:003:0425 (на виділи 5,6 кварталу 107).

Відповідно до листа ВО «Укрдержліспроект» від 30.08.2024 № 03/941-24 із доданим до нього викопіюванням із картографічної бази даних, за матеріалами лісовпорядкування 2014 року перелічені вище земельні ділянки повністю розташовані в межах земель лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп, правонаступником якого є філія «Бориспільське лісове господарство» ДП «Ліси України».

Аналогічні відомості щодо розташування спірних ділянок в межах земель лісогосподарського призначення підтверджуються даними геопорталу «Ліси України» (https://forestry.org.ua/) та Публічної кадастрової карти України (із застосуванням інформаційно-аналітичного шару «Ліси»).

Таким чином, за твердженням прокуратури наведені дані свідчать про належність спірних ділянок до земель лісогосподарського призначення державної форми власності, які перебувають у постійному користуванні філії «Бориспільське лісове господарство» ДП «Ліси України».

Як слідує зі змісту рішень щодо реєстрації права комунальної власності на спірні земельні ділянки, Ташанська сільська при їх прийнятті керувалась нормами статті 117 та пункту 24 Перехідних положень Земельного кодексу України.

Водночас, відповідно до положень ч. ч. 2, 5 ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної і державної власності. Територіальні громади набувають землю у комунальну власність у тому числі у разі передачі їм земель державної власності.

Згідно зі ст. 117 Земельного кодексу України (передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

До земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність.

Відповідно до п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук).

Також, згідно положень ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно положень ст. ст. 141, 142 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою у тому числі є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Однак, за інформацією філії «Бориспільське лісове господарство» ДП «Ліси України» від 27.01.2025 № 1604/20.23-2025, жодних погоджень щодо вилучення спірних ділянок чи припинення права постійного користування ними підприємство не надавало.

Таким чином, за обставин належності спірних ділянок до земель лісогосподарського призначення державної власності, які перебувають у постійному користуванні спеціалізованого лісогосподарського підприємства, яким жодних дій щодо припинення права користування ними не вчинялось, рішення Ташанської сільської ради від 22.03.2023 № 1405 та № 1406, якими затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель лісогосподарського призначення та зареєстровано право комунальної власності на них, суперечать ст. ст. 83, 116, 117, 141, 142 та п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України.

Згідно положень ст. 186 Земельного кодексу України проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів погоджуються з власниками, користувачами земельних ділянок, що включаються до території природно-заповідного фонду, іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів без їх вилучення, крім випадків, коли обмеження безпосередньо встановлені законом або прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами, та крім випадків, якщо зазначені проекти землеустрою розроблені у складі науково-проектної документації у сфері охорони культурної спадщини.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель у частині положень, що передбачають внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, сформовані до 2004 року, але відомості про які не внесені до Державного земельного кадастру, погоджується: щодо земельних ділянок державної або комунальної власності - із землекористувачами (якщо технічна документація розроблена на замовлення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою).

Водночас, ні власником (Київською обласною державною адміністрацією), ні постійним користувачем земельної ділянки (ДП «Ліси України), технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель не погоджувалась.

У ході розгляду спору відповідач подав відзив, у якому позовні вимоги заперечував з підстав необґрунтованості доводів позовної заяви, оскільки факт перебування спірних ділянок у постійному користуванні філії «Бориспільське лісове господарство» не свідчить про віднесення таких земель до державної форми власності, адже відповідно до вимог ст. 9 Лісового кодексу України ліси можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Заперечуючи проти позову, відповідач звертає увагу, що спірна земельна ділянка була надана в постійне користування Колективному сільськогосподарському підприємству «Помоклі», проте у матеріалах справи відсутні докази припинення права користування земельною ділянкою, які прямо передбачені Земельним кодексом України.

Відповідач зазначає, що спірні земельні ділянки є земельними ділянками комунальної власності. Згідно Державного акту на право постійного користування землею від 1996 року відповідні несформовані земельні ділянки були у постійному користуванні Колективного сільськогосподарського підприємства «Помоклі». Згідно Плану зовнішніх меж землекористування зазначено, які саме земельні ділянки були наданні СКП «Помоклі» в постійне користування. Відносно цих ділянок Ташанська сільська рада і робила інвентаризацію, відносно цих ділянок і робилась технічна документація, відносно цих ділянок і здійснювалась реєстрація права комунальної власності Ташанської сільської територіальної громади.

Відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування y масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» (№ 2498-VIII від 10 липня 2018 року), який набрав чинності з 01.01.2019, Розділ Х Перехідних положень Земельного кодексу України було доповнено пунктом 21 такого змісту: «з дня набрання чинності цим Законом землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності».

Таким чином, у зв`язку з тим, що Колективне сільськогосподарське підприємство «Помоклі» вже давно припинило здійснювати свою діяльність, з 01 січня 2019 року землі колишнього КСП «Помоклі» перейшли у власність територіальної громади, на території якої вони розташовані, а саме у власність Ташанської територіальної громади.

Відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» (№ 1423-ІХ від 28 квітня 2021 року), який набрав чинності 27 травня 2021 року Розділ Х Перехідних положень Земельного кодексу України було Доповнено пунктом 24.

Пунктом 24 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України було передбачено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, зазначених у підпунктах «а» - «е» цього пункту.

Також у абзаці 10 пункту 24 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України було зазначено, що «... інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом...».

Таким чином, землі державної власності за межами населених пунктів, які не були сформовані у земельні ділянки станом на 27 травня 2021 року, перейшли до комунальної власності територіальної громади, на якій вони розташовані.

Відповідні земельні ділянки з кадастровими номерами :02:002:0489, :02:002:0493, :02:003:0425, :01:054:0035 були сформовані тільки на початку 2023 року на підставі Технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель лісогосподарського призначення комунальної власності, яка була розроблена сертифікованим інженером-землевпорядником ФОП Приходько В.В. на замовлення Ташанської сільської ради.

Також відповідач вважає, що прокурор не надав належним чином оформлених планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, які б підтверджували належність спірної земельної ділянки до лісового фонду, зокрема в частині наявності встановлених та погоджених меж.

Також, на думку відповідача, рішення Ташанської сільської ради від 22.03.2023 № 1406 та № 1406, якими затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель лісогосподарського призначення відповідає вимогам законодавства, оскільки прийняте у відповідності до вимог п. п. 15, 24 розділу «Перехідні положення» Земельного кодексу України, а проведення Ташанською сільською радою інвентаризації земель лісогосподарського призначення, до яких у тому числі, увійшли спірні ділянки, відповідає вимогам законодавства.

Також Ташанською сільською радою вказано, що матеріали позовної зави не дають змоги ідентифікувати, які саме ділянки передавались у постійне користування ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» від Помоклівської сільської ради на підставі розпорядження Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації від 15.01.2003 № 443 та рішення Помоклівської сільської ради від 30.04.2003 № 57.

У відповіді на відзив прокуратурою надано пояснення в спростування доводів відповідача. У відповіді на відзив прокуратура зазначає, що матеріали лісовпорядкування, з огляду на норми Лісового кодексу України, слугують достатньою доказовою базою для висновку, що спірні земельні ділянки вже на той час відносилися до земель лісогосподарського призначення та знаходилися у фактичному користуванні постійного лісокористувача.

Прокурор зауважує, що відповідно до підпункту в) пункту 24 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України землі лісогосподарського призначення не увійшли до складу земель комунальної власності через факт їх належності до вказаної категорії земель. У даному випадку, як вважає прокурор, не має значення факт перебування у постійному користуванні постійного лісокористувача спірних земель, достатнім є факт їх належності до земель лісогосподарського призначення.

Щодо віднесення спірних ділянок до земель лісогосподарського призначення прокуратура зазначає, що згідно обставин та матеріалів справи, на підставі вказаного вище розпорядження Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації від 15.01.2003 № 443, у зв`язку із припиненням діяльності колишніх колективних сільськогосподарських підприємств-лісокористувачів Переяслав-Хмельницькому держлісгоспу передано у постійне користування землі лісового фонду для ведення лісового господарства, у тому числі Помоклівської сільської ради площею 455,6 га.

Надалі, рішенням Помоклівської сільської ради від 30.04.2003 № 57 до Переяслав- Хмельницького держлісгоспу передано лісовий фонд сільської ради площею 506,8 га.

Таким чином, наявні на території Помоклівської сільської ради землі лісогосподарського призначення були передані у постійне користування державного підприємства «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство».

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України (відповідно до редакції Кодексу згідно із Законом України від 08.02.2006 № 3404-ІV «Про внесення змін до Лісового кодексу України», який набрав чинності 29.03.2006) до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

У матеріалах справи наявні відповідні матеріали лісовпорядкування 2003 та 2014 років на спірні території, у тому числі, планшети за відповідні періоди, проект організації та розвитку, протокол другої лісовпорядної наради тощо.

Таким чином, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України у ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп» наявне належне підтвердження права користування землями лісогосподарського призначення планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

При цьому правова позиція, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є належними доказами наявності права постійного користування спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства неодноразово висловлена судами вищої інстанції, зокрема у постановах Верховного Суду України від 30.09.2015 у справі № 6-196цс15 від 24.12.2014 у справі № 6-212цс14, від 21.01.2015 у справі № 6-224цс 14, у правових висновках Верховного Суду, викладених в постановах від 30.01.2018 у справі № 707/2192/15-ц, від 21.02.2018 у справі № 488/5476/14-ц, від 07.10.2020 у справі № 369/16418/18, від 30.09.2020 у справі № 363/669/17, та постановах Великої Палати Верховного Суду у від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 та від 13.06.2018 у справі № 369/1777/13-ц.

Аналогічні відомості містяться і у листах ВО «Укрдержліспроект» від 30.08.2024 № 03/941-24 із доданим до нього викопіюванням із картографічної бази даних, а також з відомостей геопорталу «Ліси України» (https://forestry.org.ua/) та Публічної кадастрової карти України (із застосуванням інформаційно-аналітичного шару «Ліси»).

Щодо доводів відзиву в частині можливості перебування у комунальній власності земель лісогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні державного спеціалізованого лісогосподарського підприємства та дотримання п. 24 розділу «Перехідні положення» Земельного кодексу України при державній реєстрації спірних ділянок за Ташанською сільською радою, прокуратура зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-IX, який набрав чинності 27.05.2021, розділ X Перехідних положень Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, згідно з яким з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;

ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;

е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

З 2003 року постійний лісокористувач відповідно до розпорядження Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації від 15.01.2003 № 443 та рішення Помоклівської сільської ради від 30.04.2003 № 57 використовує територію спірних земельних ділянок на підставі матеріалів лісовпорядкування.

За вказаних обставин, з огляду на приписи пп. а) п. 24 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, спірні земельні ділянки не перейшли у комунальну власність.

Таким чином, спірні земельні ділянки, починаючи з 2003 року і по нинішній час належать до земель державної власності, що перебувають у постійному користування державного спеціалізованого лісогосподарського підприємства.

Щодо доводів відповідача про правомірність проведення сільською радою інвентаризації земель лісогосподарського призначення слід зазначити, що Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель розробляється за рішенням власників (розпорядників) земельних ділянок, крім випадків, передбачених частиною другою ст. 57 Закону України «Про землеустрій».

За вказаних вище обставин належності спірних ділянок до земель лісогосподарського призначення державної форми власності, що перебувають у постійному користуванні державного спеціалізованого лісогосподарського підприємства, є очевидною неправомірність проведення Ташанською сільською радою таких земель та зарахування їх до земель комунальної власності.

Щодо доводів відповідача про чинність державного акта на право постійного користування землею СВК «Помоклі» від 1996 року, неможливості перебування спірних земель в одночасному постійному користуванні СВК «Помоклі» та ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство», а також щодо того, що згадані вище рішення Помоклівської сільської ради від 30.04.2003 № 57 про передачу державному підприємству у постійне користування земель лісогосподарського призначення стосувалось земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0494, прокуратура пояснила, що Рішенням Помоклівської сільської ради «Про передачу у колективну власність та постійне користування земельних ділянок КСП «Помоклі» від 05.10.2000 передано КСП «Помоклі» у колективну власність 3322,6 га земель сільськогосподарського призначення, а також надано у постійне користування 579,2 га, у тому числі 474,2 га земель лісового фонду та 9,9 га земель природоохоронного призначення. На підставі вказаного рішення, КСП «Помоклі» отримано державні акти на землі лісового фонду та на землі сільськогосподарського призначення.

Таким чином, згідно вказаних правовстановлюючих документів, у постійному користуванні КСП «Помоклі» усього налічувалось 474,2 га земель лісового фонду.

Саме вказані землі, з незначним коригуванням їх площі, надалі було передано у зв`язку із припиненням діяльності колишніх колективних сільськогосподарських підприємств-лісокористувачів, в постійне користування Переяслав-Хмельницькому держлісгоспу на підставі розпорядження Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації від 15.01.2003 № 443 та рішення Помоклівської сільської ради від 30.04.2003 № 57.

З приводу ідентифікації спірних ділянок, а також помилковості доводів відзиву у частині, що рішення Помоклівської сільської ради від 30.04.2003 № 57 про передачу державному підприємству у постійне користування земель лісогосподарського призначення стосувалось земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0494, прокуратура пояснила, що співставленням даних Публічної кадастрової карти України, порталу «Ліси України», планшетів, карт-схем, є очевидним факт розташування земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0494 в межах 48-55 та 74, 75 Помоклівського (Студениківського лісництва) ДП «Бориспільське лісове господарство».

При цьому, згідно матеріалів лісовпорядкування 1983 та 1993 років Студениківського лісництва Переяслав-Хмельницького держлісгоспу територія в межах вказаних кварталів, перебувала у постійному користуванні держлісгоспу ще з указаних часів, тобто, щонайменше з 1983 року.

При цьому, з цих же матеріалів вбачається, що лісові масиви в межах розташування спірних ділянок (квартали 106, 107, 100, 102, 103, 104, 105, 108) у вказаних матеріалах лісовпорядкування відсутні, що вказує на те, що саме вони були передані у постійне користування держлісгоспу у 2003 році, адже вперше вони з`явились у матеріалах лісовпорядкування 2003 року.

Шляхом співставлення відомостей державного акта від 28.06.1995 серії ІІ-КВ № 001562 на землі лісового фонду площею 579,2 га (у плані зовнішніх меж позначено червоним кольором) із конфігурацією кварталів 106, 107, 100, 102, 103, 104, 105, 108 вбачається ідентичність їх конфігурації та розташування.

Також, 04.07.2023 Бориспільське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області внесло до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості у кримінальному провадженні № 0000116 про кримінальне правопорушення за частиною першою статті 367 Кримінального кодексу України за фактом службової недбалості посадових осіб Студениківської та Ташанської сільських рад Бориспільського району Київської області, внаслідок якої впродовж 2022-2023 років земельні ділянки лісового фонду вибули з державної власності, що завдало істотну шкоду інтересам держави.

В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000116 від 04.07.2023 за ч. 1 ст. 367 КК України проведено судову експертизу з питань землеустрою.

Відповідно до висновку експерта № 3692 від 09.07.2024, складеного за результатами вказаної експертизи, виготовлення і затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель лісогосподарського призначення комунальної власності Ташанської сільської територіальної громади Бориспільського району Київської області, кадастрові номера земельних ділянок: :02:003:0425 (3,4839 га), :02:002:0489 (48,4023 га), :02:002:0493 (28,3238 га), :01:054:0035 (17,3305 га) не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування.

Згідно висновку експерта вказана Технічна документація містить суперечливі відомості щодо розпорядження землями згідно норм пункту 5 прикінцевих положень Лісового кодексу України та п. 24 Перехідних положень і статті 122 Земельного кодексу України щодо підстав розроблення технічної документації щодо інвентаризації земель лісогосподарського призначення на території Ташанської сільської територіальної громади Бориспільського району Київської області та її затвердження, що приводить (свідчить про) до порушень принципів достовірності та повноти відомостей про земельні ділянки, встановлених статтею 3 Закону України «Про Державний земельний кадастр», про відомості які вносяться до Державного земельного кадастру на підставі п. 2 статей 15, 30 Закону України «Про державний земельний кадастр» і Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме виду права та форми власності, компетенції і підстави органу місцевого самоврядування на розроблення технічної документації щодо інвентаризації земель лісового призначення на території Ташанської сільської територіальної громади Бориспільського району Київської області, результатом якого (чого) є не вірна реєстрація речового права земельних ділянок з кадастровими номерами :02:003:0425 (3,4839 га), :02:002:0489 (48,4023 га), :02:002:0493 (28,3238 га), :01:054:0035 (17,3305 га) відповідно до статей 125 - 126 Земельного кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників провадження, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд було встановлено наступні обставини, які є предметом доказування у справі

Відповідно до частин першої і другої статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Приписами частини першої статті 18 Земельного кодексу України унормовано, що до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами.

Згідно із частиною другою статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Відповідно до положень статті 1 Лісового Кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Земельна лісова ділянка - земельна ділянка лісового фонду України з визначеними межами, яка надається або вилучається у землекористувача чи власника земельної ділянки для ведення лісового господарства або інших суспільних потреб відповідно до земельного законодавства.

Статтями 5, 7, 8, 9 Лісового кодексу України унормовано, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги.

Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу.

Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності.

У державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

У комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності.

У комунальній власності можуть перебувати й інші ліси, набуті або віднесені до об`єктів комунальної власності в установленому законом порядку.

Отже, чинне законодавство допускає перебування у комунальній власності лісових земель, які знаходяться у межах населених пунктів, або таких, які набуті або віднесені до об`єктів комунальної власності в установленому законом порядку.

Посилання відповідача на пункт 24 розділу Х Земельного кодексу України, відповідно до якого з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім встановлених цим пунктом винятків є безпідставним, оскільки земельні ділянки перебували у постійнму користуванні державного лісогосподарського піджприємства.

Також, посилання відповідача на пункт 21 розділу Х Земельного кодексу України, відповідно до якого з дня набрання чинності Законом 2498-VІІІ від 10.07.2018 землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності) вважаються власністю територіальних громад на території яких вони розташовані, є безпідставним.

Зокрема, як вбачається із залученої до матеріалів справи Технічної документації із землеустрою, спірні земельні ділянки сформовані за рахунок земель, які перебували у постійному користуванні Колективного сільськогосподарського підприємства «Помоклі» згідно з Державним актом на право постійного користування землею від 1996 року.

Статтею 30 Земельного кодексу України (у редакції, чинній з моменту прийняття і на даний час) визначено:

1. При ліквідації сільськогосподарських підприємств несільськогосподарські угіддя, що перебували у їх власності, розподіляються відповідно до установчих документів цих підприємств або за згодою власників земельних часток (паїв). У разі недосягнення згоди це питання вирішується в судовому порядку.

2. Земельні ділянки державної і комунальної власності, які перебували у користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, що ліквідуються, включаються до земель запасу або передаються у власність чи користування відповідно до цього Кодексу.

Стаття 141 Земельного кодексу України 2001 року передбачала припинення права користування землею у випадку припинення діяльності суб`єктів права постійного користування, визначених статтею 92 Земельного кодексу України, а саме припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій.

З цього приводу суд звертає увагу на позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 15.11.2021 у справі № 906/620/19 та від 30.04.2024 у справі № 917/291/21.

У матеріалах справи відсутні докази того, що Колективне сільськогосподарське підприємство «Помоклі» продовжувало свою діяльність або існує як діючий суб`єкт господарювання. Крім того, не надано доказів правонаступництва, що могло б свідчити про перехід прав на землю до іншого суб`єкта.

На основі викладених фактів та норм законодавства суд дійшов висновку, що право постійного користування землями Колективного сільськогосподарського підприємства «Помоклі» припинено і несільськогосподарські землі, які перебували у постійному користуванні останнього, були розподілені у відповідності до ст. 30 Земельного кодексу України, а саме, лісогосподарські землі передані у постійне користування лісогосподарського підприємства за розпорядженням від 15.07.2003 Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації Київської області № 443 «Про передачу земель лісового фонду у постійне користування Переяслав-Хмельницького держлісгоспу для ведення лісового господарства». Надалі, рішенням Помоклівської сільської ради від 30.04.2003 № 57 до Переяслав-Хмельницького держлісгоспу передано лісовий фонд сільської ради площею 506,8 га.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», яким розділ Х Перехідні положення Земельного кодексу України було доповнено пунктом 21, стосувався саме земель, які перебували у колективній власності членів колишніх КСП, позаяк припинення діяльності суб`єкта права постійного користування та відповідно припинення права постійного користування на землю не припиняє права власника вказаних земель.

Відповідно до положень пункту 24 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, з дня набрання чинності цим пунктом, тобто з 27.05.2021, землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель зокрема природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення (підпункт в) пункту 24).

Отже, спірні земельні ділянки лісогосподарського призначення за межами населених пунктів, в силу підпункту в) пункту 24 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України залишилися у державній власності.

До того ж, спірні земельні ділянки належать до лісовкритих земель лісогосподарського призначення за межами населених пунктів, про що відповідачу було достеменно відомо.

На підставі вказаного рішення, КСП «Помоклі» отримано державні акти від 28.06.1995 серії ІІ-КВ № 001562 на землі лісового фонду площею 579,2 га (у плані зовнішніх меж позначено червоним кольором) та серії КВ на землі сільськогосподарського призначення (у плані зовнішніх меж позначено жовтим кольором).

Таким чином, згідно вказаних правовстановлюючих документів, у постійному користуванні КСП «Помоклі» усього налічувалось 474,2 га земель лісового фонду.

Саме вказані землі, з незначним коригуванням їх площі, надалі було передано у зв`язку із припиненням діяльності колишніх колективних сільськогосподарських підприємств-лісокористувачів, в постійне користування Переяслав-Хмельницькому держлісгоспу на підставі розпорядження Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації від 15.01.2003 № 443 та рішення Помоклівської сільської ради від 30.04.2003 № 57.

Відповідно до статті 45 Лісового кодексу України лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Згідно з пунктом 5 розділу V Прикінцеві положення Лісового кодексу України (у редакції, чинній з 31.07.2006 по 16.01.2020) до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

За змістом пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України (у редакції до 20.06.2022) до здійснення державної реєстрації права постійного користування державних лісогосподарських підприємств земельними ділянками лісогосподарського призначення, які до набрання чинності Земельним кодексом України передані їм на такому праві, це право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Законом України № 2321-IX від 20.06.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів» до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України внесені зміни, відповідно до яких вказаний пункт викладено у такій редакції: «До здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування».

Отже, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України.

За інформацією філії «Бориспільське лісове господарство» ДП «Ліси України» від 27.01.2025 № 1604/20.23-2025, згідно матеріалів лісовпорядкування 2003 та 2014 років повністю накладаються на землі Помоклівського лісництва філії «Бориспільське лісове господарство» ДП «Ліси України» земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:002:0489 (на виділи 1-10 кварталу 104); :02:002:0493 (на виділи 1-4 кварталу 102); :01:054:0035 (на виділи 6, 9, 10, 13 кварталу 75 та виділи 14,15 кварталу 103); :02:003:0425 (на виділи 5,6 кварталу 107).

Відповідно до листа ВО «Укрдержліспроект» від 30.08.2024 № 03/941-24 із доданим до нього викопіюванням із картографічної бази даних, за матеріалами лісовпорядкування 2014 року перелічені вище земельні ділянки повністю розташовані в межах земель лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп, правонаступником якого є філія «Бориспільське лісове господарство» ДП «Ліси України».

Аналогічні відомості щодо розташування спірних ділянок в межах земель лісогосподарського призначення підтверджуються даними геопорталу «Ліси України» (https://forestry.org.ua/) та Публічної кадастрової карти України (із застосуванням інформаційно-аналітичного шару «Ліси»).

Таким чином, наведені дані свідчать про належність спірних ділянок до земель лісогосподарського призначення державної форми власності, які перебувають у постійному користуванні філії «Бориспільське лісове господарство» ДП «Ліси України».

У матеріалах справи наявні відповідні матеріали лісовпорядкування 2003 та 2014 років на спірні території, у тому числі, планшети за відповідні періоди, проект організації та розвитку, протокол другої лісовпорядної наради тощо.

Таким чином, відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України у ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп» наявне належне підтвердження права користування землями лісогосподарського призначення планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

У постанові Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 361/6826/16 наведено висновок про те, що ВО «Укрдержліспроект» створене з метою проведення лісовпорядкування на всій території лісового фонду України, яке включає систему державних заходів, спрямованих на забезпечення охорони і захисту, раціонального використання, підвищення продуктивності лісів та їх відтворення, оцінку лісових ресурсів, а також підвищення культури ведення лісового господарства. ВО «Укрдержліспроект» здійснює комплекс лісовпорядних робіт для всіх лісокористувачів, незалежно від форм власності і відомчої підпорядкованості за єдиною системою в порядку, встановленому Державним агентством лісових ресурсів України за погодженням з Міністерством охорони навколишнього природного середовища, тобто володіє інформацією про лісовпорядкування.

Відповідно до сталої позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постановах від 13.11.2019 у справі № 361/6826/16, від 06.07.2022 у справі № 372/1688/17, від 30.09.2020 у справі № 363/669/17, від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 31.05.2023 у справі № 681/804/20, від 01.11.2023 у справі № 676/5079/21, інформація, надана ВО «Укрдержліспроект», а також доданий до неї графічний матеріал є належними, допустимими та достовірними доказами, з яких суд встановлює приналежність земель до земель лісогосподарського призначення ДП «Ліси України».

Відповідно до чинної редакції статті 47 Лісового кодексу України лісовпорядкування в лісах усіх форм власності сумарною площею 100 гектарів і більше для кожного з постійних лісокористувачів і власників лісів є обов`язковим на всій території України та здійснюється один раз на 10 років державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Лісовпорядкування в лісах усіх форм власності сумарною площею до 100 гектарів для кожного з постійних лісокористувачів і власників лісів є обов`язковим на всій території України та здійснюється один раз на 20 років підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності за єдиною системою в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 21.10.2021 № 679 «Про припинення Державного підприємства «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» та затвердження складу Комісії з припинення» припинено ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» шляхом реорганізації, а саме - приєднання до ДП «Бориспільське лісове господарство»; визначено, що ДП «Бориспільське лісове господарство» є правонаступником прав та обов`язків ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство».

Відповідно до наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 28.10.2022 № 942 «Про припинення Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство» та затвердження складу Комісії з припинення» припинено ДП «Бориспільське лісове господарство» шляхом реорганізації, а саме приєднання до ДП «Ліси України», визначено, що ДП «Ліси України» є правонаступником прав та обов`язків ДП «Бориспільське лісове господарство».

З огляду на викладене, спірні земельні ділянки: є лісовими земельними ділянками, вкритими лісовою рослинністю і належними до категорії земель лісогосподарського призначення; знаходяться на території Помоклівського старостинського округу Ташанської територіальної громади поза межами населених пунктів; в силу положень пунктів 21, 24 Перехідних положень Земельного кодексу України та статей 5-9 Лісового кодексу України не можуть перебувати у комунальній власності; належать до лісових земель державної власності, право розпорядження якими належить Київській обласній державній адміністрації; накладаються на землі лісогосподарського призначення, постійним користувачем яких на підставі матеріалів лісовпорядкування є ДП «Ліси України».

Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовну презумпцію права власності такої особи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17).

З визнанням того, що державною реєстрацією права власності на нерухоме майно підтверджується володіння цим майном, у судову практику увійшла концепція «книжкового володіння».

Акт володіння нерухомим майном, як правило, може підтверджувати державна реєстрація права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Цей висновок Велика Палата Верховного Суду сформулювала у названій постанові від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (пункти 43, 89). Його надалі послідовно застосовує Верховний Суд.

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 633/408/18 зазначено, що предметом позову про витребування майна є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, зокрема землями лісогосподарського призначення, означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, призводить до ефективного захисту прав власника саме цього майна.

Таким чином, у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна.

З урахуванням того, що суд встановив незаконне, без правових підстав, заволодіння відповідачем спірними земельними ділянками лісового фонду та здійснення державної реєстрації права власності за відповідачем на такі земельні ділянки, обраний прокурором спосіб захисту у формі заявлення віндикаційного позову про витребування земельних ділянок з кадастровими номерами :02:003:0425 (3,4839 га), :02:002:0489 (48,4023 га), :02:002:0493 (28,3238 га), :01:054:0035 (17,3305 га) на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації є обґрунтованим, законним, належним та ефективним.

Зокрема, п. 4 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачений такий спосіб захисту, як відновлення становища, яке існувало до порушення, а ст. 387 Цивільного кодексу України передбачено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння. Зазначені положення є доступними для заінтересованих осіб, чіткими, а наслідки їх застосування передбачуваними.

Віндикація майна, його витребування в особи, яка незаконно або свавільно порушила чуже володіння, має легітимну мету, яка полягає в забезпеченні права інших осіб мирно володіти своїм майном. Така мета відповідає загальним інтересам суспільства.

Повернення державі земельної ділянки, привласненої органом місцевого самоврядування у порушення вимог земельного законодавства, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням.

Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Рисовський проти України» від 20.10.2011, «Кривенький проти України» від 16.02.2017).

Водночас не вбачається порушення справедливого балансу в разі витребування майна від недобросовісного набувача без будь-якої компенсації. Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння чужим майном та фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Крім того, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. Натомість таке заволодіння є порушенням мирного володіння інших осіб. Відтак витребування майна від недобросовісного набувача не є порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Виходячи із змісту рішення Конституційного Суду України у справі № 1-1/99 від 08.04.1999 поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до ст. ст. 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Поняття «інтереси держави» на даний час в законі не закріплене, проте таке визначення міститься в рішенні Конституційного суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99, згідно якого поняття «інтереси держави» є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор або його заступник самостійно визначає, з посиланням на законодавство, підстави подання позову, вказує в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Пунктом 3 вказаного Рішення суд в загальному, не пов`язуючи поняття з конкретними нормами, які підлягають тлумаченню, вказує, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів.

Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих за захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Статтею 14 Конституції України та ст. 373 Цивільного кодексу України встановлено, що земля є основним національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ст. 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Усі ліси на території України становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. З огляду на зазначене землі лісового фонду за особливостями свого цільового призначення і правового режиму не можуть використовуватися для ведення сільського господарства.

З контексту викладеного вище рішення Конституційного суду України, враховуючи положення чинного законодавства, вбачається, що прокурором прояв порушення інтересів держави визначається самостійно з урахуванням суспільного інтересу. Держава зацікавлена у дотриманні процедур реалізації прав на землю, так само як і у дотриманні норм чинного законодавства. Додержання вимог закону не може не являти суспільного інтересу, оскільки є проявом управлінської функції держави та спрямоване на забезпечення єдиного підходу до врегулювання тих чи інших правовідносин, впровадження системності та прозорості при реалізації прав громадянами і юридичними особами, принципу конституційної рівності суб`єктів цивільних правовідносин.

За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокуратури до суду з цим позовом є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання зміни цільового призначення земель лісового фонду та їх неправомірної реєстрації за органом місцевого самоврядування.

Вказане є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення цього позову.

Отже, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Решта доводів учасників справи й усі подані докази судом уважно досліджені та не спростовують вказаного висновку суду. У справі «Руїз Торіха проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

За наведених обставин, суд дійшов висновку що позовні вимоги прокуратурою та позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними у розумінні ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги доведені та обгрунтовані, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України понесені прокуратурою витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації (01196, м. Київ-196, пл. Лесі Українки, 1, ) із незаконного володіння Ташанської сільської ради Бориспільського району Київської області (08460, Бориспільський р-н, Київська обл., с. Ташань, вул. Центральна, 7а ) земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:003:0425 (3,4839 га), :02:002:0489 (48,4023 га), :02:002:0493 (28,3238 га), :01:054:0035 (17,3305 га).

3. Стягнути з Ташанської сільської ради Бориспільського району Київської області (08460, Бориспільський р-н, Київська обл., с. Ташань, вул. Центральна, 7а ЄДРПОУ 04361605) на користь Київської обласної прокуратури (01601, місто Київ, б-р Лесі Українки, 27/2, ) витрати по сплаті судового збору у сумі 11 626,00 грн.

4. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 22.10.2025.

Суддя Т.П. Карпечкін