ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року Справа № 915/691/24

м. Миколаїв.

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

за участі секретаря судового засідання Табачної О.С.,

з участю представників сторін:

від позивача: не присутній;

від відповідача-1: не присутній;

від відповідача-2: не присутній;

В судовому засіданні приймає участь прокурор Дзюбан О.В.

розглянувши у судовому засіданні справу № 915/691/24

За позовом: заступника керівника Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області, вул. І.Виговського, 18, м. Первомайськ, Миколаївська область, 55213;

в інтересах держави

в особі Фонду державного майна України, вул. Генерала Алмазова, 18/9, м. Київ, 01601;

до 1. Акціонерного товариства Укртелеком, бул. Т. Шевченка, 18, м. Київ, 01601;

2. Виконавчого комітету Первомайської міської ради, вул. М. Грушовського, 3, м. Первомайськ, Миколаївська область, 55213;

про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання незаконним рішення, свідоцтво права власності та повернення майна.,

В С Т А Н О В И В:

Заступник керівника Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області (далі-прокурор) в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (далі-Фонд) пред`явлено позов до Акціонерного товариства (АТ) Укртелеком та Виконавчого комітету Первомайської міської ради (далі-Виконком) з такими вимогами:

1. Усунути перешкоди у здійсненні Фондом державного майна України права користування та розпорядження захисною спорудою цивільного захисту - протирадіаційним укриттям № 55170 шляхом визнання незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради від 14.01.2005 № 15 у частині оформлення за відкритим акціонерним товариством Укртелеком права власності на захисну споруду цивільного захисту - протирадіаційне укриття №55170, площею 242 м2, розташоване у підвалі нежитлової будівлі за адресою: вул. І. Виговського (К. Маркса), 3, м. Первомайськ Миколаївської області;

2. Усунути перешкоди у здійсненні Фондом державного майна України права користування та розпорядження захисною спорудою цивільного захисту - протирадіаційним укриттям № 55170 шляхом визнання недійсним свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ № 122174 від 03.02.2005, виданого виконавчим комітетом Первомйської міської ради відкритому акціонерного товариства Укртелеком на нежитлові будівлі, розташовані за адресою: вул. К. Маркса (І. Виговського, 3, м. Первомайськ Миколаївської області, в частині оформлення права власності на протирадіаційне укриття № 55170 (бомбосховище).

3. Усунути перешкоди у здійсненні Фондом державного майна України права користування та розпорядження захисною спорудою цивільного захисту - протирадіаційним укриттям № 55170 шляхом зобов`язання акціонерного товариства Укртелеком повернути захисну споруду цивільного захисту - протирадіаційне укриття № 55170, площею 242 м2, розташоване у підвалі нежитлової будівлі за адресою: вул. І. Виговського (К. Маркса), 3, в м. Первомайську Миколаївської області, на користь держави в особі Фонду державного майна України;

4. Стягнути з відповідачів на користь прокуратури Миколаївської області сплачений судовий збір за подачу позову.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що усупереч п. в ч. 2 ст. 5 Закону України Про приватизацію державного майна (чинній на момент рішення), в результаті проведеної приватизації комунального майна з державної власності вибуло приміщення протирадіаційного укриття, яке в подальшому в порушення вимог чинного законодавства України набув у власність АТ Укртелеком.

Ухвалою суду від 17.06.2024 відкрито провадження в даній справі і визначено розглядати її за правилами загального позовного провадження, з проведенням розгляду справи №915/992/24 поза межами встановленого ГПК України строку у розумний строк, тривалість якого визначається з урахуванням існування в Україні воєнного стану. Також цією ухвалою встановлено відповідачам строк для подання заяв з запереченнями проти розгляду справи в порядку загального позовного провадження п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Фонд у наданих поясненнях до позову від 09.07.2024 № 10-25-186, підтримує позовні вимог прокурора.

У наданому відзиві від 29.06.2025 з у рахуванням заперечень від 19.07.2024, АТ Укртелеком просить відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що у прокурора відсутні матеріально-правові підстави заявляти про порушення права державної власності та, відповідно, відсутні підстави для звернення до суду з позовом у даній справі; спірна захисна споруда не є самостійним об`єктом нерухомого майна, а також приміщення яке вбудоване в підвальне приміщення не є приміщення з призначенням як бомбосховище; задоволення позову зумовлює невиправдане та непропорційне втручання держави у право приватної власності; прокурором неправильно обраного спосіб захисту у вигляді негаторного позову.

Крім того, відповідачем-1 заявлено про застосування у даній справі наслідків спливу строків позовної давності.

Від Виконкому відзив на позовну заяву не надійшов; ухвалу про відкриття провадження у справі від 30.08.2024, направлену через електронний кабінет відповідачу-2, отримано останнім 18.06.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Ураховуючи викладене, та що справа розглядається у порядку загального позовного провадження, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами, у відповідності до ч. 13 ст. 8, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відповідно до Указу Президента України від 15.06.1993 № 210/93 «Про корпоратизацію підприємств» Державним комітетом зв`язку та інформатизації України видано наказ від 27.12.1999 № 155, яким на базі цілісного майнового комплексу Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком» створено Відкрите акціонерне товариство Укртелеком та затверджено його статут

Рішенням виконавчого комітету Первомайської міської ради від 14.01.2005 № 15 оформлено за ВАТ Укртелеком право власності на нерухоме майно 73/100 частини виробничої будівлі по вул. К. Маркса (нині І. Виговського), 3, в м. Первомайську, з видачею свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ № 122174 на нерухоме майно, на 73/100 частки комплексу нежитлових будівель загальною площею 4 950,5 м2, у тому числі захисту споруду цивільного захисту протирадіаційне укриття (за свідоцтвом бомбосховище).

Згідно даних Управління з питань цивільного захисту Миколаївської обласної військової адміністрації від 15.02.2024 за адресою вул. К. Маркса (наразі І.Виговського), 3 розташоване укриття з обліковим номером 55170 площею 242 м2.

ВАТ Укртелеком оформлено приватну власність на 73/100 частини виробничої будівлі по вул. К. Маркса (нині І. Виговського), 3, в м. Первомайськ, з розміщеним в ньому протирадіаційним укриттям №55170 площею 242 м2.

Разом з тим, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 606032, виданого виконкомом Первомайської міськради 30.10.2006, право власності на 27/100 часток комплексу нежитлових будівель, розміщеного по вул. К. Маркса, 4, в м. Первомайську, оформлено за Українським державним підприємством поштового зв`язку Укрпошта, що також підтверджується наявними у матеріалах справи інвентаризаційної справи за вказаною адресою, отриманої від КП Первомайське МБТІ.

Як випливає з матеріалів справи, а саме паспорту та облікової картки захисної споруди цивільного захисту № 55170 від 07.02.2011, виготовленої на замовлення ВАТ Укртелеком, об`єкт перебуває у приватній власності Центру телекомунікаційних послуг № 15 Миколаївської філії такого товариства.

За даними паспорту ПРУ № 55170 оспорюване нерухоме майно є вбудованим у трьох поверховий будинок, загальна його площа становить 242 м2.

Таким чином, до переліку нежитлових об`єктів , на які ВАТ «Укртелеком» оформлено право власності, включено бомбосховище, яке за обліковими картками від 21.10.1976 та 07.02.2011 є об`єктом цивільної оборони, а саме захисною спорудою цивільного захисту - протирадіаційним укриттям з обліковим номером № 55170.

На запит прокурора КП Первомайське МБТІ у наданій довідці від 11.04.2024 №710/04-02-03 повідомило, що інвентаризація протирадіаційного укриття (бомбосховища) не здійснювалась.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності ВАТ Укртелеком на 73/100 частки комплексу нежитлових будівель, розташованих по вул. К. Маркса, 3, в м. Первомайськ, зареєстровано у Державному реєстрі прав (реєстраційний номер майна 9769178).

Рішенням загальних зборів акціонерів, оформленим протоколом №8 від 14.06.2011, Відкрите акціонерне товариство Укртелеком перейменовано на Публічне акціонерне товариство Укртелеком.

Рішенням загальних зборів акціонерів, оформленим протоколом №20 від 22.04.2021, Публічне акціонерне товариство Укртелеком перейменовано на Акціонерне товариство Укртелеком.

У листі Управління з питань цивільного захисту Миколаївської обласної державної адміністрації від 15.02.2024 № 172-02-07-23 протирадіаційне укриття з обліковим номером 55170 перебуває на обліку захисних споруд цивільного захисту з 1976 року. За даними облікової картки протирадіаційного укриття з обліковим номером 55170 від 16.06.1976 об`єкт належить Первомайському районному вузлу зв`язку Міністерства зв`язку Української Радянської Соціалістичної Республіки.

Предметом спору у даній справі є вимоги прокурора про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні державою захисною спорудою цивільного захисту протирадіаційним укриттям № 55170 площею 242 м2, розташованим у підвалі нежитлової будівлі за адресою: вул. І. Виговського (К. Маркса), 3, м. Первомайськ Миколаївської області шляхом визнання незаконними і скасування рішень Виконавчого комітету Первомайської міської ради від 14.01.2005 № 15 у частині оформлення за відкритим акціонерним товариством Укртелеком права власності на захисну споруду; визнання недійсним свідоцтва про право власності від 03.02.2005 серії ЯЯЯ № 122174; та повернення вказаного майна державі в особі Фонду державного майна України.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

У справі "Белеш та інші проти Чеської Республіки" Європейський суд з прав людини зауважив, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав та обов`язків.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 04.12.1995 у справі "Белле проти Франції" для того щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, оскільки обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Ураховуючи викладене, суд повинен встановити на що саме спрямований позов та вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту в обраний позивачем спосіб.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (постанова Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №910/7631/18).

Дослідивши підстави позову у даній справі, мету та спрямованість останнього через призму доводів прокурора, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги фактично спрямовані на повернення державі в особі Фонду державного майна України захисної споруди цивільного захисту протирадіаційного укриття № 55170, площею 242 м2, розташоване у підвалі нежитлової будівлі за адресою: вул. І. Виговського (К. Маркса), 3, в м. Первомайську Миколаївської області та, за твердженням прокурора, протиправно було набуте Акціонерним товариством "Укртелеком".

Частиною другою статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна", який був чинний на момент набуття Акціонерним товариством "Укртелеком" права власності на спірне майно, визначено, що приватизації не підлягають об`єкти, що мають загальнодержавне значення, зокрема, захисні споруди цивільної оборони.

Крім того, пунктом 7 Декрету Кабінету Міністрів України №26-92 від 31.12.1992, яким затвердженого Перелік майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів основного виробництва, приватизація або передача в оренду яких не допускається (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) також імперативно визначалося, що захисні споруди цивільної оборони відносилися до об`єктів, що не підлягали приватизації.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин законодавство виключало можливість відчуження належних державі захисних споруд цивільної оборони у приватну власність.

Аналогічні положення містяться в ч. 20 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України (чинний на час розгляду справи), відповідно до якої захисні споруди цивільного захисту державної та комунальної власності не підлягають приватизації (відчуженню).

Отже, наведена норма права є абсолютно визначеною та не передбачає розширеного тлумачення.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство відокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (ст. 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

Віндикаційний і негаторний позови є взаємовиключними. При цьому одна з умов застосування як віндикаційного, так і негаторного позову відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів захисту.

Виходячи з викладеного особа, за якою зареєстроване право власності на об`єкт нерухомості, який при цьому є захисною спорудою, за принципом реєстраційного підтвердження володіння є володільцем такого об`єкта; натомість держава або територіальна громада, за якими не зареєстроване право власності на такий об`єкт, не є його володільцем. Тому в цьому разі права держави або територіальної громади, які вважають себе власниками такого об`єкта, не можуть захищатися негаторним позовом, оскільки це є позов володіючого власника до неволодіючого невласника. Отже, належному способу захисту у таких випадках відповідає позовна вимога про витребування об`єкта нерухомого майна з чужого володіння в порядку віндикації.

При цьому рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння є підставою для внесення запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц, від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 19.05.2020 у справі №916/1608/18, від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13, від 22.06.2021 у справі №200/606/18, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц) незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (статті 387, 388 Цивільного кодексу України), чи у порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 Цивільного кодексу України), чи у порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2022 у справі №914/2618/16).

Поряд з цим, повернення майна в порядку реституції також має наслідком повернення нерухомого майна позивачу та державної реєстрації за позивачем права власності на нерухоме майно, оскільки, за наявності судового рішення про визнання недійсним документа, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав (наприклад, договору купівлі-продажу нерухомого майна, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав відповідача на нежитлові приміщення), це призведе до вчинення у Державному реєстрі прав дій, що забезпечать відновлення реєстраційного підтвердження володіння відповідним майном позивача.

Саме такий правовий висновок судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду стосовно способів захисту у спорах про повернення об`єктів нерухомого майна, які є захисними спорудами цивільного захисту (зокрема, протирадіаційними укриттями як їх різновидами відповідно до частини першої статті 32 Кодексу цивільного захисту України) міститься в постанові від 29.05.2025 у справі №918/938/23.

Крім того, прокурором не враховано, що вимоги про визнання недійсними рішень Виконкому, які виконані на час звернення з позовом до суду шляхом оформлення права власності за Акціонерним товариством "Укртелеком" з видачею останньому відповідного свідоцтва, є неефективним способом захисту прав. Зазначені рішення вичерпали свою дію виконанням, а можливість їх скасування не дозволить ефективно усунути перешкоди у розпорядженні та користуванні спірним майном.

Аналогічний правовий висновок суду касаційної інстанції відображений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №912/2797/21, від 21.08.2019 у справі №911/3681/17, від 11.02.2020 у справі №922/614/19, від 28.09.2022 у справі №483/448/20.

Зазначеним спростовуються доводи прокурора про належність обраного ним способу захисту у вигляді заявлених в межах цієї справи вимог негаторного характеру.

Як зазначалося вище, Акціонерне товариство "Укртелеком" є особою, за якою зареєстроване право власності на спірне майно, та за принципом реєстраційного підтвердження володіння є володільцем такого об`єкта. Натомість держава (зокрема, в особі Фонду державного майна України), за якою не зареєстроване право власності на спірний об`єкт, не є його володільцем. Договірні відносини між державою та Акціонерним товариством "Укртелеком" щодо спірного майна відсутні, оскільки останнє було набуте відповідачем в процесі приватизації (корпоратизації).

За таких обставин, виходячи з обставин цієї конкретної справи, єдиним належним способом захисту прав у спірних правовідносинах є позовна вимога про витребування нерухомого майна від Акціонерного товариства "Укртелеком", за яким зареєстроване право власності на спірне майно. Між тим, така позовна вимога в межах даної справи прокурором не заявлена.

При цьому, беручи до уваги те, що заявлені прокурором у цій справі позовні вимоги не відповідають належним та ефективним способам захисту, останні, відповідно, не підлягають і розгляду по суті, адже обрання неналежного способу захисту вже є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові.

Даний висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 03.12.2020 у справі №5017/1221/2012 та від 18.05.2022 у справі №914/1191/20.

Відмовляючи у позові через неналежний спосіб захисту суд має утриматися від встановлення фактів та надання правових оцінок, які створять преюдицію для сторін конфлікту у разі звернення з іншим позовом (постанови Верховного Суду від 11.09.2025 у справі №916/4532/24, від 13.06.2024 у справі №924/620/23 та від 07.02.2024 у справі №925/1368/22).

Ураховуючи викладене, з огляду на те, що заявлені прокурором у цій справі позовні вимоги не є належними та ефективними способами захисту, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Інші аргументи сторін не можуть слугувати підставою для зміни висновку суду, оскільки стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судом.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Господарським процесуальним законодавством передбачено покладання судових витрат у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 129 ГПК України).

Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судовий збір у даній справі покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-238 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оформлене відповідно до статті 238 цього Кодексу, рішення підписано 28.10.2025.

Суддя C.М. Коваль.