РІШЕННЯ

Іменем України

27 жовтня 2025 року м. Чернігівсправа № 927/815/25

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження

За позовом: Керівника Корюківської окружної прокуратури,

вул. Шевченка, 98, м. Корюківка, Чернігівська область, 15300, в інтересах держави в особі

позивача: Сосницької селищної ради,

, вул. Грушевського, 15, смт Сосниця, Корюківський район, Чернігівська область, 16100

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Тенегія»,

, вул. Соборна, буд. 99, м. Павлоград, Павлоградський район, Дніпропетровська область, 51400

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Комунального підприємства «Благоустрій-Сосниця» Сосницької селищної ради,

, вул. Виноградського, 36, смт Сосниця, Корюківський район, Чернігівська область, 16100

Предмет спору: про стягнення 43 164,70 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

не викликались,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Корюківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Сосницької селищної ради звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тенегія», в якому прокурор просить стягнути з відповідача до бюджету Сосницької територіальної громади кошти за недопоставлений товар у сумі 43 164,70 грн.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 25.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Комунальне підприємство «Благоустрій-Сосниця» Сосницької селищної ради; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті, зокрема, відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та іншим учасникам справи відзиву на позов з доданими до нього документами.

Ухвала суду від 25.08.2025 була доставлена відповідачу в його Електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС 25.08.2025 о 17:47, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Отже, останнім днем для подання відповідачем відзиву є 10.09.2025.

Згідно з ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та відзиву на позов у встановлений строк до суду не надходило.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов укладених між сторонами договору про закупівлю товарів за державні кошти №СК4/667-Т від 09.09.2024 та договору про закупівлю №СК4/811-Т від 25.10.2024 відповідач передав третій особі талони на паливо для його фактичного відпуску на АЗС. Проте, як зазначає прокурор, третя особа не змогла отримати паливо за талонами за договором про закупівлю товарів за державні кошти №СК4/667-Т від 09.09.2024 на суму 31 493,70 грн та за договором про закупівлю №СК4/811-Т від 25.10.2024 на суму 11 671,00 грн у зв`язку з відсутністю палива на АЗС. Оскільки третя особа сплатила відповідачу кошти за товар, який фактично не отримала, прокурор просить стягнути з відповідача до бюджету Сосницької територіальної громади, з якого здійснювалась фінансування спірної закупівлі, кошти у розмірі 43 164,70 грн.

Відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень у встановлений строк до суду не надходило.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач не подав відзив у встановлений судом строк, справа вирішується за наявними у ній матеріалами.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

03.09.2024 КП «Благоустрій-Сосниця» на вебпорталі публічних закупівель «Prozorro» розміщено оголошення № UA-2024-09-03-000755-а про проведення закупівлі без використання електронної системи дизельного палива (Євро 5), талон, у кількості 3000 л за кошти місцевого бюджету.

09.09.2024 КП «Благоустрій-Сосниця» Сосницької селищної ради (далі Замовник) та ТОВ «Тенегія» (далі Учасник) уклали договір про закупівлю товарів за державні кошти №СК4/667-Т (далі Договір від 09.09.2024).

За умовами п. 1.1, 1.3 Договору від 09.09.2024 Учасник приймає на себе зобов`язання передати Замовнику у власність дизельне паливо у кількості 3000 літрів на загальну суму 149 970,00 грн з ПДВ (надалі Товар), а Замовник зобов`язується сплатити і прийняти вказаний Товар.

Відпуск товару з АЗС здійснюється за довірчими документами на отримання товару відповідно до «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997.

Згідно з п. 2.1 Договору від 09.09.2024 товар вважається переданим Учасником і прийнятим Замовником по кількості і якості з моменту фактичного отримання Товару згідно з умовами Договору.

Ціна цього Договору становить 149 970,00 грн (п. 3.1 Договору від 09.09.2024).

Оплата Товару здійснюється Замовником шляхом перерахування коштів на вказані в рахунку-фактурі реквізити Учасника (п. 4.1 Договору від 09.09.2024).

У п. 5.1 Договору від 09.09.2024 визначено строк поставки товарів до закінчення терміну дії довірчого документу.

Згідно з п. 5.2.1, 5.2.2 Договору від 09.09.2024 передача Замовнику товару за цим Договором здійснюється Учасником на АЗС смт Сосниця шляхом заправки транспортних засобів Замовника при пред`явленні довіреними особами Замовника довірчих документів.

Довірчий документ є підставою для видачі (заправки) з АЗС, вказаного у документі об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін за погашеними довірчими документами вважаються виконаними, при цьому Учасник не може передати Замовнику товар іншої марки чи в кількості меншій ніж зазначено документі.

Замовник зобов`язується отримати Товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі (п. 5.3 Договору від 09.09.2024).

У п. 5.4 Договору від 09.09.2024 сторони погодили, що Учасник не несе ніякої відповідальності у разі неотримання Замовником товару на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі.

Відповідно до п. 6.2 Договору від 09.09.2024 Замовник має право достроково розірвати цей договір у разі невиконання Учасником своїх зобов`язань, повідомивши про це його за 5 календарних днів до його розірвання; контролювати поставку товарів у строки, встановлені цим Договором.

Згідно з п. 6.3 Договору від 09.09.2024 Учасник зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим Договором.

Цей Договір набирає чинності в день підписання його обома сторонами та діє до 31 грудня 2024 року, а в частині грошових зобов`язань до повного виконання (п. 9.1 Договору від 09.09.2024).

Відповідно до видаткової накладної №0004/0001844 від 10.09.2024 ТОВ «Тенегія» передало, а КП «Благоустрій-Сосниця» прийняло дизпаливо у кількості 3000 л на загальну суму 149 970,00 грн.

24.09.2024 КП «Благоустрій-Сосниця» сплатило відповідачу кошти за отримане дизпаливо у розмірі 149 970,00 грн, на підтвердження чого надано роздруківку з деталями трансакції.

22.10.2024 КП «Благоустрій-Сосниця» на вебпорталі публічних закупівель «Prozorro» розміщено оголошення № UA-2024-10-24-013726-а про проведення закупівлі без використання електронної системи бензину А-95 (Євро 5), талон, у кількості 1300 л за кошти місцевого бюджету.

25.10.2024 КП «Благоустрій-Сосниця» Сосницької селищної ради (далі Покупець) та ТОВ «Тенегія» (далі Продавець) уклали договір про закупівлю №СК4/811-Т (далі Договір від 25.10.2024).

За умовами п. 1.1, 1.2, 1.3 Договору від 25.10.2024 Продавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити та передати у власність Покупця товар у необхідній кількості та належної якості за визначеним предметом: Бензин А-95 (Євро 5), талон, за ЄЗС ДК 021:2015:09130000-9-Нафта і дистиляти, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити такий Товар.

Найменування (асортимент), кількість та ціна Товару визначаються у Специфікації Товару (далі Додаток 1 до Договору), що є невід`ємною частиною цього Договору.

Відпуск товару з АЗС здійснюється за довірчими документами талонами (скретч-картки) на отримання товару відповідно до «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1442 від 20.12.1997.

Джерелом фінансування є кошти місцевого бюджету (п. 1.5 Договору від 25.10.2024).

Згідно з п. 2.4 Договору від 25.10.2024 термін дії талонів або скретч-карток повинен бути не менше 12 місяців з моменту їх отримання Покупцем з можливістю їх обміну на нові після закінчення терміну дії.

Відповідно до п. 3.2 Договору від 25.10.2024 загальна ціна Договору визначається відповідно до Специфікації Товару (Додаток 1 до Договору) та становить 68 965,00 грн, у тому числі ПДВ 11 494,17 грн.

Розрахунки здійснюються шляхом оплати Покупцем Товару по факту його поставки після пред`явлення Продавцем документів (оформлених відповідно до чинного законодавства України: рахунку, накладних. Розрахунок за поставлений Товар здійснюється протягом 10 робочих днів з дати отримання Покупцем бюджетного фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок та/або можливості здійснити платежі (п. 4.2 Договору від 25.10.2024).

У п. 5.1 Договору від 25.10.2024 визначено строк (термін) поставки товару до 31.12.2024 включно.

Згідно з п. 5.2, 5.3 Договору від 25.10.2024 місце поставки товару: поставка талонів або скретч-карток здійснюється одноразово в повному обсязі за адресою: 16100, Чернігівська область, Корюківський район, селище Сосниця, вул. Виноградського, 36.

Поставка товару здійснюється на умовах FCA (в редакції Інкотермс 2010 року) завантажено в автомобільний транспорт Покупця з резервуарів АЗС Продавця.

При цьому право на отримання Товару Покупець набуває після отримання від Продавця талонів або скретч-карток, що містять інформацію про найменування Продавця, вид, кількість нафтопродуктів, які можна отримати при їх пред`явленні оператору АЗС, а також термін їх дії.

Згідно з п. 5.8 Договору від 25.10.2024 з метою економії та раціонального використання бюджетних коштів АЗС, на яких буде здійснюватися заправка транспортних засобів пальним, повинні бути розташовані на відстані не більше 10 км у радіусі від центру селища Сосниця Корюківського району Чернігівської області.

Відповідно до п. 6.2 Договору від 25.10.2024 Покупець має право достроково розірвати цей договір у разі порушення Продавцем порядку та строків відпуску товару, його кількості та якості, а також при зміні Продавцем в односторонньому порядку умов Договору чи відмови від виконання Договору, повідомивши про це Продавця за 5 робочих днів з дня настання таких підстав.

Згідно з п. 6.3 Договору від 25.10.2024 Продавець зобов`язаний забезпечити відпуск Товару в асортименті, кількості та у строки, встановлені у Договорі.

Цей Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2024, а в частині розрахунків та гарантійних зобов`язань за переданий Товар до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань (п. 10.1 Договору від 25.10.2024).

У Специфікації (Додаток №1 до Договору від 25.10.2024) зазначено, що поставці підлягає Бензин А-95 (Євро 5), талон, у кількості 1300 л загальною вартістю 68 965,00 грн з ПДВ.

Відповідно до видаткової накладної №0004/0002194 від 25.10.2024 ТОВ «Тенегія» передало, а КП «Благоустрій-Сосниця» прийняло Бензин А-95 у кількості 1300 л на загальну суму 68 965,00 грн.

29.10.2024 КП «Благоустрій-Сосниця» сплатило відповідачу кошти за отриманий Бензин А-95 у розмірі 68 965,00 грн, на підтвердження чого надано роздруківку з деталями трансакції.

У позовній заяві прокурор зазначає, що КП «Благоустрій-Сосниця» на АЗС відповідача, яка знаходиться за адресою: вул. Корнєва, 75, селище Сосниця, Корюківський район, Чернігівська область, не змогло отримати дизельне паливо у кількості 630 літрів на суму 31 493,70 грн та бензин А-95 у кількості 220 літрів на суму 11 671,00 грн у зв`язку з тим, що вказана АЗС не працювала.

Прокурор надав копії скретч-карток, за якими, за твердженнями прокурора, третя особа не змогла отримати дизельне паливо та бензин А-95, а також копії службових записок б/н, б/д.

У службовій записці б/н, б/д, яка підписана трактористом Халімоненком Ю. Г. та головним інженером Портним І. Д. КП «Благоустрій-Сосниця», зазначено, що 25.12.2024 була здійснена спроба заправки паливно-мастильними матеріалами (дизельним паливом) згідно з договором №СК4/667-Т від 09.09.2024 на заправній станції «Авіас» мережі «ANP» торгівельної точки ТОВ «Тенегія», яка розміщена в селищі Сосниця, вул. Корнєва, 75, але на касі було розміщено оголошення про відсутність палива, хоча представники ТОВ «Тенегія» на робочому місці були присутні.

У службовій записці б/н, б/д, яка підписана т.в.о. заступника начальника ОСОБА_1 та головним інженером Портним І. Д. КП «Благоустрій-Сосниця», зазначено, що 16.01.2025 була здійснена спроба заправки паливно-мастильними матеріалами (бензином А-95) згідно з договором №СК4/811-Т від 25.10.2024 на заправній станції «Авіас» мережі «ANP» торгівельної точки ТОВ «Тенегія», яка розміщена в селищі Сосниця, вул. Корнєва, 75, але на касі було розміщено оголошення про відсутність палива, хоча представники ТОВ «Тенегія» на робочому місці були присутні.

Також прокурор надав:

- скріншот з сайту компанії «Авіас» за посиланням https://avias.ua/, у якому міститься повідомлення: «Сталася помилка. Не вдається завантажити Карти Google. Докладні технічні відомості можна переглянути на Консолі JavaScript»;

- лист Сосницької селищної ради від 30.07.2025 №04-20/852, у якому зазначено, що селищна рада та КП «Благоустрій-Сосниця» неодноразово в телефонному режимі проводили бесіди з головним бухгалтером ТОВ «Тенегія», яка повідомила, що керівництво підприємства перебуває десь за кордоном, на час звернення підприємство не працює, заправки у Чернігівській області не працюють, ПММ в наявності на даний час немає.

Прокурор вважає, що відповідач неналежно виконав свої зобов`язання за Договорами від 09.09.2024 та від 25.10.2024, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Оцінка суду.

Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором в даній справі.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

За змістом ч. 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі 912/2385/18.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, останню прокурором подано в особі Сосницької селищної ради у зв`язку із невиконанням нею своїх обов`язків щодо захисту інтересів територіальної громади у суді.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

При цьому орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно із частинами 1, 4 та 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 та 4 ст. 61 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно складають та схвалюють прогнози відповідних місцевих бюджетів, розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.12.2022 у справі №904/123/22, органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. Так, частинами першою та другою статті 143 Конституції України передбачено, зокрема, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Обласні та районні ради затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку відповідних областей і районів та контролюють їх виконання; затверджують районні і обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних і культурних програм, та контролюють їх виконання; вирішують інші питання, віднесені законом до їхньої компетенції.

Згідно зі ст. 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновником КП «Благоустрій-Сосниця» є Сосницька селищна рада.

Згідно з розділом 1, 5 Статуту КП «Благоустрій-Сосниця», затвердженого рішенням Сосницької селищної ради від 14.12.2022, КП «Благоустрій-Сосниця» є суб`єктом господарювання, утвореним у формі комунального підприємства. Засновником (власником) підприємства є територіальна громада в особі Сосницької селищної ради Чернігівської області. Підприємство є одержувачем бюджетних коштів. Майно підприємства є комунальною власністю Сосницької селищної ради і закріплюється за підприємством на праві повного господарського відання. Джерелами формування майна підприємства є, зокрема, кошти, одержані з бюджету селищної ради на виконання програм, затверджених селищною радою.

Згідно з п. 6 Порядку для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів.

Відповідно до статті 22 БК України за обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Пунктом 18 частини першої статті 2 БК України передбачено, що головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.

Розпорядник нижчого рівня - розпорядник, який у своїй діяльності підпорядкований відповідному головному розпоряднику та (або) діяльність якого координується через нього. (абзац третій пункту 7 Порядку).

Поняття та функції розпорядників бюджетних коштів визначені підпунктом 47 статті 2 БК України, згідно з яким розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань, довгострокових зобов`язань за енергосервісом, довгострокових зобов`язань у рамках державно-приватного партнерства, середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я, середньострокових зобов`язань за державними контрактами (договорами) щодо закупівлі озброєння, військової техніки, зброї і боєприпасів та здійснення витрат бюджету.

Бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження. Бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому. Бюджетне призначення - повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування (пункти 6, 7 та 8 частини першої статті 2 БК країни).

Абзацами першим та другим пункту 5 Порядку визначено, зокрема, що установам можуть виділятися бюджетні кошти тільки за наявності затверджених та погоджених у випадках, передбачених цим Порядком, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду. Установи мають право брати бюджетні зобов`язання та здійснювати платежі в межах бюджетних асигнувань, установлених затвердженими та погодженими у випадках, передбачених цим Порядком, кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.

За змістом абзацу другого пункту 43 Порядку розпорядники мають право провадити діяльність виключно в межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.

З матеріалів проведення спірних закупівель UA-2024-09-03-000755-а та № UA-2024-10-24-013726-а) вбачається, що джерелом фінансування закупівель є кошти місцевого бюджету.

Отже, КП «Благоустрій-Сосниця» у спірних правовідносинах, які виникли щодо закупівлі палива за Договорами від 09.09.2024 та від 25.10.2024, діє як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів) та є замовником зазначеного товару в обсязі та в межах видатків, що визначені розпорядниками бюджетних коштів вищого рівня (висновки КГС ВС, викладені у підпункті 6.49 постанови від 16.03.2021 у справі № 910/11847/19).

Оскільки засновником КП «Благоустрій-Сосниця» та власником його майна є територіальна громада в особі Сосницької селищної ради, яка фінансує i контролює діяльність цього комунального закладу, а також зобов`язана контролювати виконання місцевого бюджету, зокрема законність та ефективність використання комунальним закладом коштів цього бюджету за договорами про закупівлю товарів, суд вважає, що Сосницька селищна рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету.

Прокурор звертався до Сосницької селищної ради з повідомленням про неналежне виконання ТОВ «Тенегія» своїх зобов`язань за Договорами від 09.09.2024 та від 25.10.2024, у якому просив надати інформацію про вжиття заходів щодо усунення вказаних порушень, зокрема, щодо звернення до суду із позовною заявою (лист від 15.07.2025 №51-77-297вих-25).

Сосницька селищна рада у листі № 04-20/852 від 30.07.2025 повідомила прокурора про те, що з позовом до ТОВ «Тенегія» про стягнення коштів не зверталася у зв`язку з відсутністю працівника, який міг би представляти інтереси ради у суді.

Отже, підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка позивача, який є компетентним органом у спірних правовідносинах, і у разі виявлення порушень законодавства має право звернутись до суду щодо захисту порушених інтересів держави, однак цього не зробив.

У порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор повідомив позивача про намір подати позов в інтересах держави в особі Сосницької селищної ради про стягнення з ТОВ «Тенегія» коштів у розмірі 43 164,70 грн.

За таких обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку про доведення з боку прокурора бездіяльності Сосницької селищної ради, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів територіальної громади та про наявність підстав для звернення прокурора з цим позовом до суду.

Щодо стягнення з відповідача спірних коштів.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 1, 2 статті 712 ЦК України).

У статті 664 ЦК України зазначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як встановив суд, за умовами Договорів від 09.09.2024 та від 25.10.2024 відповідач зобов`язався поставити КП «Благоустрій-Сосниця» товар дизельне паливо у кількості 3000 л та бензин А-95 у кількості 1300 л у формі скретч-карток, за якими здійснюється відпуск палива на АЗС шляхом заправки автомобілів протягом терміну дії таких скретч-карток.

Відповідно до видаткових накладних №0004/0001844 від 10.09.2024 та №0004/0002194 від 25.10.2024 ТОВ «Тенегія» передало, а КП «Благоустрій-Сосниця» прийняло дизпаливо у кількості 3000 л на загальну суму 149 970,00 грн та Бензин А-95 у кількості 1300 л на загальну суму 68 965,00 грн.

Прокурор стверджує, що КП «Благоустрій-Сосниця» на АЗС відповідача, яка знаходиться за адресою: вул. Корнєва, 75, селище Сосниця, Корюківський район, Чернігівська область, не змогло отримати дизельне паливо у кількості 630 літрів на суму 31 493,70 грн та бензин А-95 у кількості 220 літрів на суму 11 671,00 грн у зв`язку з тим, що вказана АЗС не працювала. Прокурор надав копії талонів, за якими, за його твердженнями, третя особа не змогла отримати пальне.

Відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, яка затверджена Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 року №281/171/578/155, талон - це спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери (п. 10.3.3.1 Інструкції).

Заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою № 17-НП (п. 10.3.3.2 Інструкції).

За загальним правилом для отримання товару на АЗС покупець пред`являє оператору АЗС картку (талон) на пальне. Оператор АЗС здійснює відповідну ідентифікацію талону / картки на пальне, здійснює фактичну передачу (видачу) товару відповідної марки та кількості, після чого талон / картка на пальне залишається у оператора, що є підтвердженням факту отримання покупцем товару зі зберігання відповідного асортименту та кількості.

Таким чином, покупець як власник талонів / карток на пальне, отриманих від постачальника, володіє законним правом на отримання на АЗС, визначених угодою, товару (пального) по талонах / картках у кількості, маркуванні, визначеному у талонах на пальне.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06.06.2023 у справі №903/666/22.

Пунктом 9 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою КМУ від 20.12.1997 №1442, передбачено, що розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що підписання сторонами видаткових накладних не свідчить про поставку Продавцем (відповідачем) Покупцю (третій особі) товару за Договорами від 09.09.2024 та від 25.10.2024, оскільки фактично третій особі передані скретч-картки на дизельне паливо та бензин А-95, які надають право Покупцю на отримання відповідної кількості вже попередньо оплаченого товару (дизельного палива та бензину) за Договорами від 09.09.2024 та від 25.10.2024 в майбутньому.

На підтвердження неможливості отримати 630 літрів дизельного палива та 220 літрів бензину А-95 прокурор надав службові записки КП «Благоустрій-Сосниця» б/н, б/д, у яких зазначено, що 25.12.2024 була здійснена спроба заправки паливно-мастильними матеріалами (дизельним паливом) згідно з договором №СК4/667-Т від 09.09.2024, а 16.01.2025 була здійснена спроба заправки паливно-мастильними матеріалами (бензином А-95) згідно з договором №СК4/811-Т від 25.10.2024 на заправній станції «Авіас» мережі «ANP» торгівельної точки ТОВ «Тенегія», яка розміщена в селищі Сосниця, вул. Корнєва, 75, але на касі було розміщено оголошення про відсутність палива, хоча представники ТОВ «Тенегія» на робочому місці були присутні.

Тобто зміст вказаних службових записок свідчить, що третя особа не змогла отримати пальне на одній конкретній АЗС та у дві конкретні дати (25.12.2024 дизельне паливо та 16.01.2025 бензин А-95) у зв`язку з його відсутністю.

Разом з тим, у Договорах від 09.09.2024 та від 25.10.2024 міститься лише умова про отримання палива на АЗС, яка знаходиться у смт. Сосниця, без зазначення ані назви АЗС, ані саме цієї адреси (вул. Корнєва, 75).

Належних доказів, що товар мав бути отриманий саме АЗС «Авіас», саме за цією адресою і що в смт. Сосниця знаходиться єдина АЗС, прокурор суду не надав.

Крім того, відсутність дизельного палива та бензину А-95 на АЗС «Авіас» у дві конкретні дати не може свідчити про його відсутність в інші дати, зважаючи на інформацію третьої особи про те, що АЗС не була зачинена, тобто працювала.

Відтак суд доходить висновку, що надані прокурором службові записки не є належними доказами, які підтверджують неможливість отримати третьою особою дизельне паливо та бензин А-95 на АЗС Постачальника.

Також у позовній заяві прокурор зазначив, що вебсайт мережі АЗС «Авіас» не відображає інформацію про мережу АЗС в Україні та наявність пального, на підтвердження чого надані скріншоти вебсторінки.

У наданому скріншоті з вебсайту за посиланням https://avias.ua/ міститься повідомлення: «Сталася помилка. Не вдається завантажити Карти Google. Докладні технічні відомості можна переглянути на Консолі JavaScript».

Разом з тим, суд вважає, що помилка при завантаженні Карти Google на вебсайті https://avias.ua/ взагалі не може свідчити про відсутність діючих АЗС на території Чернігівської області, оскільки така помилка могла статися з технічних причин як у користувача (прокурора), який здійснював моніторинг (проблем з підключенням, помилок браузера), так і безпосередньо на самому сайті (проблем з підключення до серверу або до сервісу Карти Google).

Подібні технічні збої, як правило, мають тимчасовий характер і не можуть бути належним доказом відсутності або припинення діяльності мережі АЗС.

При цьому, як вже зазначалось судом, спірні договори не містять умов того, що заправка автомобілів паливом має здійснюватися виключно на АЗС «Авіас».

Крім того, суд також звертає увагу, шо сторони у п. 5.3, 5.4 Договору від 09.09.2024 встановили: замовник зобов`язується отримати Товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі; Учасник (відповідач) не несе жодної відповідальності у разі неотримання Замовником товару на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі.

Тобто термін дії скретч-карток, а відтак і можливість отримати по них паливо, носять тимчасовий характер.

У свою чергу, сторони самостійно на власний розсуд, керуючись принципом свободи договору, звільнення відповідача від відповідальності у разі неотримання Замовником товару на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу.

При цьому надані прокурором копії скретч-карток не містять інформації про строк (термін) їх дії, а будь-яких інших доказів, на підставі яких можна встановити цей строк, у тому числі його тривання на момент виникнення спору, прокурор та позивач суду не надали.

Крім того, зі змісту ч. 2 ст. 693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Частина 2 ст. 670 ЦК України також передбачає обрання покупцем одного з двох альтернативних способів захисту своїх прав у разі якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу: відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Разом з тим, доказів звернення Покупця (КП «Благоустрій-Сосниця») до Продавця (ТОВ «Тенегія») з претензією, листом, телеграмою тощо прокурор суду не надав.

При цьому наданий прокурором лист Сосницької селищної ради від 30.07.2025 №04-20/852, у якому зазначено, що селищна рада та КП «Благоустрій-Сосниця» неодноразово в телефонному режимі проводили бесіди з головним бухгалтером ТОВ «Тенегія», не може бути таким доказом звернення до відповідача з вимогою про повернення коштів за невикористані талони, оскільки інформація, викладена у цьому листі, не підтверджена жодними належними доказами.

Крім того, не може вважатись пред`явлення Покупцем вимоги до Продавця шляхом пред`явлення цього позову до суду, враховуючи те, що позов поданий прокурором не в особі КП «Благоустрій-Сосниця», а в особі Сосницької селищної ради.

Відповідно до приписів ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, згідно з ч. 4 ст. 13 названого Кодексу, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Передбачивши право учасникам спору на подання своїх доводів та підтверджуючих певні обставини доказів, законодавець встановлює й процесуальні обов`язки таких учасників шляхом визначення певного процесуального порядку реалізації відповідних прав, у разі недотримання яких без поважних причин настають відповідні негативні наслідки для такого учасника у вигляді неприйняття судом його аргументів, оскільки неподання відповідних доказів найчастіше пояснюється неналежною підготовкою сторони до розгляду справи.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 14 ГПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України). Вичерпний перелік підстав звільнення від доказування закріплює ст. 75 ГПК України.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 15.08.2019 у справі № 1340/4630/18, від 28.11.2019 у справі № 918/150/19, від 26.01.2022 у справі № 921/787/20 від 14.06.2022 у справі № 904/3870/21, від 13.09.2022 у справі № 918/1222/21.

Отже, стверджувані прокурором обставини щодо неможливості третьою особою отримати дизельне паливо та бензин А-95 у заявлених кількості та сумі покладають на прокурора та позивача тягар доказування (обов`язок довести) зазначеного факту.

Однак, як встановив суд, прокурор, позивач та третя особа не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення відповідачем зобов`язань з поставки товару в установлений строк, що свідчило б про наявність права вимагати у ТОВ «Тенегія» повернення спірної суми грошових коштів у порядку ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України, статті 693 Цивільного кодексу України.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що прокурор та позивач не підтвердили належними та допустимими доказами порушення відповідачем обов`язку щодо своєчасної передачі товару, який був попередньо оплачений, відмови відповідача від здійснення своїх обов`язків, а отже не довів наявність підстав для повернення коштів у розмірі 43 164,70 грн, що свідчить про відсутність у позивача порушеного права на момент звернення до суду із вимогами щодо стягнення спірних коштів та є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо судових витрат.

Оскільки у позові відмовлено, судові витрати, понесені Чернігівською обласною прокуратурою, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Вебадреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. В. Шморгун