ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.10.2025 Справа №905/714/25

Суддя Господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ТРАУ НУТРИШИН УКРАЇНА, с. Софіївська Борщагівка, Бучанський район, Київська область

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Ялу Олени Дем`янівни, смт. Мангуш, Мангушський район, Донецька область

про стягнення 323 967,52грн

без виклику учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ТРАУ НУТРИШИН УКРАЇНА, с. Софіївська Борщагівка, Бучанський район, Київська область звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Фізичної особи-підприємця Ялу Олени Дем`янівни, смт. Мангуш, Мангушський район, Донецька область про стягнення суми основного боргу у розмірі 323967,52грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору поставки №55/18/41Н від 16.05.2018 в частинні повної оплати поставленої продукції виробничо-технічного призначення.

Ухвалою від 23.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/714/25, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу строк до 19.08.2025 включно (враховуючи час пересилання засобами зв`язку) для подання суду відзиву на позов; повідомлено сторін про можливість подання заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження: відповідачу у строк до 19.08.2025, позивачу не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Разом з позовною заявою позивачем направлено суду клопотання №б/н від 15.07.2025 про витребування доказу, у якому просить витребувати у Департаменту цифрового розвитку та інформаційних технологій Міністерства соціальної політики України інформацію щодо перебування на обліку (реєстрації) в єдиний інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб та їх місце реєстрації (як ВПО) на підконтрольній Україні території щодо відповідача.

Ухвалою від 24.07.2025 клопотання позивача №б/н від 15.07.2025 про витребування доказу задоволено; зобов`язано Міністерство соціальної політики України у строк протягом п`яти днів з моменту отримання ухвали надіслати на електронну адресу суду або направити на поштову адресу суду відомості про реєстрацію у якості внутрішньо переміщеної особи відповідача.

11.08.2025 на електронну адресу суду на виконання ухвали від 24.07.2025 лист від Міністерства соціальної політики України надійшла відповідь на запит за № 18653/0/290-25/13 від 11.08.2025, відповідно до якої згідно з відомостей, внесених до Єдиної інформаційної бази про внутрішньо переміщених осіб, станом на 05.08.2025 інформація щодо відповідача відсутня.

За приписами ч.5 ст.6 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону №3200-IX від 29.06.2023) суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням ЄСІТС або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Порядок виклику учасників справи у судове засідання визначено ст.120 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), відповідно приписів ч.ч.2, ч. 3 якої суд повідомляє учасників справи про вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язкова. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Частиною 5 ст.176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч.4 ст. 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч.11 ст. 242 ГПК України (в редакції Закону №3200-IX від 29.06.2023) якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до п.5.8 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженої рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21, офіційна електронна адреса - сервіс Електронного кабінету ЄСІТС.

Згідно з п.2 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Відповідно до вищенаведених приписів законодавства копія ухвали суду про відкриття провадження у справі була надіслана до Електронного кабінету позивача та згідно довідки, сформованої у системі Діловодство спеціалізованого суду, доставлена 24.07.2025.

Таким чином, позивач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи.

Щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, суд відзначає наступне.

Статтею 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" визначено перелік відомостей, про фізичну особу-підприємця, які вносяться до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Зокрема, передбачено, що в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про фізичну особу-підприємця: місцезнаходження, інформація для здійснення зв`язку, а саме телефон, адреса електронної пошти (п. 5, п.8 ч. 4 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

Частиною 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" встановлено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на час порушення провадження у справі та станом на час винесення рішення у справі місцезнаходження відповідача значиться за наступною адресою: 87400, Донецька область, Мангушський район, смт Мангуш, вул. Кірова, буд. 15 А.

Відомості щодо зміни місцезнаходження відповідача в матеріалах справи відсутні.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022. В подальшому Указами Президента України строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався, в останнє до 05.11.2025.

Враховуючи, що останнім відомим місцезнаходженням відповідача є смт Мангуш Мангушського району (Маріупольський район) Донецької області, яке відповідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025, є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України, беручи до уваги припинення роботи відділень АТ "Укрпошта" на непідконтрольних Україні територіях, суд не мав можливості надіслати ухвалу про відкриття провадження у справі у встановленому порядку засобами поштового зв`язку.

За змістом ч.6 ст.120 ГПК суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

У Єдиному державному реєстрі міститься інформація щодо наявності у відповідача засобів телефонного зв`язку 211003 (разом із кодом - ). З огляду на викладене, судом були вжиті заходи для належного інформування відповідача про розгляд справи шляхом направлення телефонограми за вказаним номером, телефонограму не було прийнято, вказаний номер не обслуговується.

Також, судом розміщено відповідне оголошення для відповідача на сторінці Господарського суду Донецької області офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

На виконання приписів чинних нормативно-правових актів процесуальний документ по справі був оприлюднений в Єдиному державному реєстрі судових рішень, який є відкритим для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Таким чином, сторони у справі не були позбавлені можливості своєчасно ознайомитись з відповідним процесуальним документом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Отже, судом було вжито всіх можливих заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд справи №905/714/25.

Станом на момент винесення рішення у справі відзив на позовну заяву та будь-які заяви, повідомлення щодо обставин неможливості подати відзив на позов, клопотання з процесуальних питань від відповідача до суду не надходили.

Відповідно до ст.248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

За приписами ч.2 ст. 114 ГПК України строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Поняття "розумного строку" не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

У рішенні Європейського Суду з прав людини "Савенков проти України" від 02.05.2013 "Папазов проти України" від 15.03.2012 зазначено, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Отже, строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема, складність справи, поведінка заявників та об`єктивна необхідність вчинення процесуальних дій.

Як вже зазначалося, введено в Україні воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та триває на даний час.

Відповідно до Рекомендацій, прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Враховуючи приписи статті 3 Конституції України, зважаючи на обставини, пов`язані із збройною агресію проти України, включення Харківської міської територіальної громади (місцезнаходження Господарського суду Донецької області) до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій, а також обставини особливого (дистанційного) режиму роботи Господарського суду Донецької області, враховуючи період знаходження головуючого судді у щорічній відпустці, повний текст рішення складений судом у межах розумного строку в розумінні положень ГПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" передбачено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Тобто, навіть в умовах воєнного стану конституційне право особи на судовий захист не може бути обмеженим.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд ВСТАНОВИВ:

16.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю ТРАУ НУТРИШИН УКРАЇНА (далі - позивач, постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Ялу Оленою Дем`янівною (далі - відповідач, покупець) укладено договір поставки №55/18/41Н (далі - договір), за умовами п.1.1 в термін та на умовах, що визначені цим договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - «товар, продукція»), а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.

Відповідно до п.1.2. договору предметом договору є товар, який належить постачальнику на праві власності на момент укладення договору.

За умовами п.1.3 договору, що всі поставки товару, які здійснені у межах даного договору постачальником покупцю, вважаються такими, що здійснені на умовах даного договору навіть тоді, коли посилання на даний договір не здійснено у документі, яким підтверджується передання товару.

Загальна кількість товару, що є предметом поставки за договором, й часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), за групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами можуть бути визначені в специфікаціях, що складаються на кожну поставку та додаються до договору, і є його невід`ємними частинами (надалі-додатки) або бути попередньо обумовлені у листах або електронних листах між сторонами та у подальшому відображені у документі, що фіксує приймання-передачу товару від постачальника покупцю. (п.2.1. договору).

Сторони встановлюють ціну товару, що постачається на умовах цього договору, у додатках до цього договору (п.2.2. договору).

У п.2.2. договору сторони погодили, що постачальник може попередньо повідомити покупця про наявність та вартість конкретного товару шляхом листа або електронного листа без складання додатку та у подальшому відобразити ціну товару у документі, що фіксує приймання-передачу товару від постачальника покупцю.

Відповідно до п.3.1. договору оплата товару здійснюється покупцем в національній грошовій одиниці України в безготівковій формі шляхом перерахування суми належної до сплати на рахунок постачальника в строки, визначені умовами додатків до цього договору або визначені в інших документах (видаткова накладна, додаткова угода).

Товар вважається переданим постачальником і прийнятий покупцем: по кількості (одиниць виміру) відповідно до кількості (одиниць виміру), вказаної в видатковій накладній (товарно-транспортній накладній), по якості відповідно до критеріїв якості, вказаних в сертифікаті якості підприємства-виробника. (п. 6.6. договору).

Договір набуває чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до 31 грудня 2018р., а в частині виконання покупцем власних зобов`язань за цим договором до повних розрахунків. Якщо до закінчення строку жодна із сторін письмово не заявить про його закінчення або зміну, то договір вважається продовженим на наступний календарний рік і так далі (п.13.2. договору).

Договір підписаний обома сторонами без будь-яких зауважень.

Судом встановлено, що позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 5728027,50грн., у підтвердження чого суду надані наступні документи:

- видаткова накладна №5438 від 16.05.2018 на суму 295512,30грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №7234 від 21.06.2018 на суму 166531,20грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №10888 від 18.09.2018 на суму 149027,70грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №8564 від 20.07.2018 на суму 105378, 00грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №201801240 від 05.11.2018 на суму 7434,00грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №201801631 від 14.11.2018 на суму 159075,30грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №201801711 від 16.11.2018 на суму 70152,00грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №201801730 від 19.11.2018 на суму 164116,20грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №201902904 від 20.03.2019 на суму 219741,30грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №201903380 від 29.03.2019 на суму 44076,60грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №201906958 від 10.06.2019 на суму 74286,00грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №201907173 від 13.06.2019 на суму 96744,00грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №201907994 від 03.07.2019 на суму 76935,00грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №201908183 від 08.07.2019 на суму 68640,00грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №201908218 від 09.07.2019 на суму 67692,00грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №201908376 від 11.07.2019 на суму 72279,00грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №201908858 від 23.07.2019 на суму 79704,48грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №201909396 від 05.08.2019 на суму 7206,60грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №201910737 від 09.09.2019 на суму 45336,00грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №201910931 від 12.09.2019 на суму 93009,00грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №201912101 від 15.10.2019 на суму 2565,00грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №201912538 від 24.10.2019 на суму 108478,80грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №201912775 від 30.10.2019 на суму 125919,36грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №201914214 від 10.12.2019 на суму 111717,12грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №201914336 від 13.12.2019 на суму 121911,90грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №201914760 від 26.12.2019 на суму 226680,00грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №201914761 від 26.12.2019 на суму 279600,00грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №202000708 від 24.01.2020 на суму 46418,40грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №202000709 від 24.01.2020 на суму 62226,12грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №202000851 від 29.01.2020 на суму 48661,20грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №202003091 від 19.03.2020 на суму 62303,10грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №202003683 від 30.03.2020 на суму 29700,00грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №202003736 від 31.03.2020 на суму 61354,80грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №202004165 від 06.04.2020 на суму 17820,00грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №202004959 від 22.04.2020 на суму 46075,20грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №202006520 від 19.05.2020 на суму 130008,00грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №202006552 від 19.05.2020 на суму 119796,00грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №202007527 від 04.06.2020 на суму 114984,00грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №202008533 від 24.06.2020 на суму 113397,00грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №202009456 від 14.07.2020 на суму 54036,30грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №202010091 від 28.07.2020 на суму 90768,00грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №202013085 від 03.10.2020 на суму 92196,60грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №202013236 від 08.10.2020 на суму 32352,00грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №202015193 від 01.12.2020 на суму 28208,40грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №999900303 від 13.01.2021 на суму 165039,60грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №999901298 від 04.02.2021 на суму 83712,00грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №999902616 від 04.03.2021 на суму 233640,00грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №999902625 від 04.03.2021 на суму 138898,80грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №999904546 від 19.04.2021 на суму 43452,00грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №999905685 від 12.05.2021 на суму 83405,40грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №999906408 від 26.05.2021 на суму 94920,00грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №999906712 від 01.06.2021 на суму 21448,80грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №999907152 від 09.06.2021 на суму 171517,50грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №999908234 від 05.07.2021 на суму 108108,60грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №999908398 від 08.07.2021 на суму 94257,30грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №999912539 від 22.10.2021 на суму 127393,68грн. (з ПДВ);

- видаткова накладна №202200793 від 31.01.2022 на суму 171517,50грн. (з ПДВ);

Видаткові накладні з боку позивача підписані завідуючим складом та керівником регіонального підрозділу, з боку відповідача водієм та відповідачем. У якості підстави здійснення господарських операцій у накладних є посилання на спірний договір.

Доказів наявності інших договірних відносин між сторонами, ніж за договором поставки №55/18/41Н від 16.05.2018, суду не надано.

Господарський суд приймає до уваги, що покупцем при отриманні товару не подавалося жодних заперечень щодо неналежності виконання постачальником прийнятих зобов`язань з поставки товару.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем частково сплачений товар за договором №55/18/41Н на загальну суму 5404059,98грн., що підтверджується виписками АТ «Укрсиббанк» та АТ КБ «Приватбанк», які містяться в матеріалах справи.

Як стверджує позивач у позовній заяві, заявлений загальний розмір заборгованості виник за наступними поставками:

- видаткова накладна №999908398 від 08.07.2021 у розмірі 24394,00грн. (з урахуванням часткової оплати);

- видаткова накладна №999912539 від 22.10.2021 у розмірі 127393,68грн;

- видаткова накладна №202200793 від 31.01.2022 у розмірі 172179,84грн.

Таким чином, неоплаченим залишився товар на загальну суму 323967,52грн, виниклий борг за вказаними накладними і просить позивач стягнути з відповідача.

Невиконання відповідачем умов договору щодо строків оплати поставленого товару стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 323967,52грн.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, враховуючи наступне:

Враховуючи статус сторін та характер правовідносин між ними, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного між ними договорів.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Як вже встановлено судом, між позивачем та відповідачем був укладений договір поставки №55/18/41Н від 16.05.2018.

Матеріали справи не містять доказів наявності з боку сторін повідомлень про припинення дії спірного договору відповідно до умов п.13.2. договору. Таким чином, є підстави вважати, що договір поставки було пролонговано і він діяв станом на час спірних правовідносин сторін з поставки товару. Крім того, у якості підстави здійснення господарських операцій у накладних є посилання на вказаний договір, тим самим сторони підтвердили продовження договірних відносин за ним.

З огляду на встановлений ст.204 ЦК України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги зазначений договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з надання послуг з приймання платежів.

Договір №55/18/41Н від 16.05.2018 є підставою для виникнення у його сторін прав і обов`язків, визначених ним та за своїм змістом та правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, на підставі укладеного між сторонами договору у позивача виник обов`язок поставити товар, а у відповідача прийняти та оплатити його.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Як вже встановлено судом вище, наявними в матеріалах справи видатковими накладними, які підписані представниками сторін без зауважень та заперечень, підтверджується факт виконання позивачем своїх зобов`язань за договором в частині поставки продукції на загальну суму 5728027,50грн.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник у зв`язку з несплатою продукції на загальну суму 323967,52грн, а саме за видатковою накладною №999908398 від 08.07.2021 у розмірі 24394,00грн, видатковою накладною №999912539 від 22.10.2021 на суму 127393,68грн та видатковою накладною №202200793 від 31.01.2022 на суму 172179,84грн.

З накладних вбачається, що вони містять всі необхідні відомості про товар та його ціну, підписані представниками обох сторін без жодних зауважень, тобто продаж товару фактично відбувся.

Оскільки суду не надано доказів незгоди відповідача щодо належності виконання позивачем прийнятих на себе згідно вказаного договору зобов`язань, враховуючи підписання видаткових накладних без жодних заперечень та зауважень, суд дійшов висновку, що свої зобов`язання позивач виконав належним чином у відповідності з умовами договору.

Підписання покупцем накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю.

Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

Суду не надані додатки до договору, водночас враховуючи умови п.2.2. договору сторони своїми конклюдентними діями з підписання видаткових накладних без будь-яких заперечень погодили зазначену в них вартість продукції, наявності спору між сторонами з цього питання матеріали справи не містять.

Відповідно до частини першої ст.691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Як встановлено ч.ч.1, 2 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

За змістом статті 252 ЦК України вбачається, що строк визначається, зокрема, днями, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Враховуючи статтю 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, при визначенні строку (терміну) виконання зобов`язання судам необхідно враховувати загальні положення ЦК України про порядок визначення та обчислення строків (термінів), зокрема, щодо початку і закінчення строку (терміну), а також умови вчиненого сторонами спору правочину, на підставі якого виникло зобов`язання.

Відповідно до п.3.1. договору оплата товару здійснюється покупцем в національній грошовій одиниці України в безготівковій формі шляхом перерахування суми, належної до сплати на рахунок постачальника в строки, що визначені умовами додатків до цього договору або визначені в інших документах (видаткова накладна, додаткова угода).

З урахуванням вищевикладеного, за видатковою накладною №999908398 від 08.07.2021 граничний строк оплати товару настав 08.08.2021 (дата сплати зазначена у видатковій накладній), а з 09.08.2021 почалось прострочення виконання вказаного зобов`язання, за видатковою накладною №999912539 від 22.10.2021 строк оплати товару настав 21.11.2021 (дата сплати зазначена у видатковій накладній), а з 22.11.2021 почалось прострочення виконання вказаного зобов`язання, за видатковою накладною №202200793 від 31.01.2022 граничний строк оплати товару настав 02.03.2022 (дата сплати зазначена у видатковій накладній), а з 03.03.2022 почалось прострочення виконання вказаного зобов`язання.

Згідно з статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами статті 202 ГК України та статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Згідно із ст.2 ст.73 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

З огляду на вимоги ч.ч.1, 3 ст.74 ст.73 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів сплати боргу в заявленому розмірі 323967,52грн, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, отже, позов підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

У відповідності до п.п. 2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 % ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п.2 ч.2 вказаного закону, ставки судового збору встановлені із позовних заяв немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн.

Частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі-застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З урахуванням наведених положень та висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №916/228/22, при зверненні до господарського суду через систему "Електронний суд" до встановленої законом ставки судового збору має бути застосований понижуючий коефіцієнт, передбачений частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір".

Позов поданий через систему Електронний суд". У цьому випадку ціна позову складає 323967,52грн, розмір судового збору за звернення з даним позовом до суду мав бути сплачений у сумі 3887,61грн (1,5 % від ціни позову 4859,51грн х 0,8 коефіцієнт), однак скаржником сплачено судовий збір у сумі 4859,52грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1143 від 15.07.2025.

Отже, надмірно сплачений судовий збір за подання даного позову до суду складає 971,91грн.

Відповідно до ч.2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми. Враховуючи, що відповідно до ч.1 ст. 7 вказаного Закону клопотання позивача про повернення надмірно сплаченої суми судового збору не надходило, судом це питання у даному рішенні не вирішується.

Відповідно до ст.129 ГПК України у разі задоволення позовних вимог судові витрати покладаються на відповідача.

Позивачем у позовній заяві повідомлено, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, які очікує понести товариство, складає 135000,00грн.

Однак, після порушення провадження у справі і до винесення рішення позивачем не надавались жодні докази у підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу.

За змістом п. 1 ч.2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на викладене, при прийнятті рішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 236-238, 247, 252 ГПК України господарський суд, -

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ялу Олени Дем`янівни ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАУ НУТРИШИН Україна» (08131, Київська область, Бучанський район, с. Софіївська Борщагівка, пров. Чорновола, буд. 3, ) заборгованість у розмірі 323967,52грн та судовий збір у розмірі 3887,61грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Згідно із статтею 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до статті 256 ГПК України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено та підписано 21.10.2025.

Суддя Ю.В. Макарова