УХВАЛА

29 жовтня 2025 року

м. Київ

cправа № 922/751/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратової І. Д. - головуючої, суддів - Губенко Н. М., Кролевець О. А.

розглянув касаційну скаргу Громадської організації "Харківське медичне товариство"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.10.2025

(головуюча - Істоміна О. А., судді: Медуниця О. Є., Слободін М. М.)

у справі за позовом Громадської організації "Харківське медичне товариство"

до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Медицина";

2. ОСОБА_1 ;

3. ОСОБА_2 ;

4. ОСОБА_3

про визначення розміру статутного капіталу.

ВСТАНОВИВ:

1. У березні 2025 року Громадська організація "Харківське медичне товариство" (далі - Громадська організація, скаржник) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом (з урахуванням уточнених позовних вимог, які прийняті судом) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Медицина" (далі - Товариство), а також до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просило суд визначити розмір статутного капіталу Товариства в сумі 46 020,00 грн та розміри часток учасників у статутному капіталі Товариства, а саме:

- учасник Громадська організація з часткою у розмірі 10 377,50 грн, що складає 22,550 відсотків статутного капіталу;

- учасник ОСОБА_1 з часткою у розмірі 17 821,50 грн, що складає 38,725 відсотків статутного капіталу;

- учасник ОСОБА_3 з часткою у розмірі 17 821,50 грн, що складає 38,725 відсотків статутного капіталу.

2. 29.07.2025 Господарський суд Харківської області ухвалив рішення, яким позов задовольнив повністю, визначив розмір статутного капіталу Товариства в сумі 46 020,00 та розміри часток учасників у статутному капіталі Товариства.

3. Суд першої інстанції виходив із того, що у 1995- 1997 роках Громадська організація (як засновник) належним чином сформувала внесок до статутного капіталу Акціонерного товариства закритого типу "Медицина" (з подальшим перетворенням у товариство з обмеженою відповідальністю), що підтверджується установчими документами та актами приймання-передачі; зміни до установчого договору (зокрема Додаткову угоду № 2) суд визнав неукладеними/такими, що не породжують правових наслідків через відсутність підпису всіх засновників; обставини наявності комунальної власності на будівлю не спростовують факту внесення "основних фондів" (у т. ч. рухомого майна) як вкладу. Суд зазначив, що невизнання корпоративних прав позивачів є триваючим порушенням, тому позовна давність не спливла; для ефективного захисту (статті 16 ЦК України, статті 20 ГК України, частини п`ятої статті 11 ЦК України) визначив розмір статутного капіталу Товариства та часток учасників, визнавши за позивачами корпоративні права у відповідних відсотках, відхиливши заперечення відповідачів як недоведені.

4. 01.10.2025 Східний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою апеляційні скарги Товариства, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задовольнив, рішення суду першої інстанції скасував й ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.

5. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що місцевий господарський суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права: без належних і допустимих доказів визнав доведеним передання саме погодженого майнового комплексу як внеску; ототожнив статус засновника зі статусом акціонера/учасника, не перевіривши дотримання статутного порядку підтвердження дольової участі; помилково зосередив увагу на "неукладеності" додаткової угоди замість перевірки законності корпоративної процедури; проігнорував правові наслідки зареєстрованих корпоративних рішень 1997 та 2004 років і застосував непридатний спосіб захисту, що призвело до фактичного перерозподілу часток чинних учасників та "введення" позивача до складу Товариства. Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність внесення погодженого майнового комплексу, непідтвердження набуття позивачем корпоративних прав у порядку Статуту, помилкове тлумачення подій 1996 року та ігнорування правових наслідків рішень 1997/2004 років, а також про непридатність обраного способу захисту й пропуск позовної давності, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову в позові повністю.

6. 14.10.2025 Громадська організація подала до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

7. Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.

8. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

9. Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

10. Отже, у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених ГПК України.

11. Так, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 цього Кодексу, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

12. За підпунктом "с" пункту 7 Рекомендації № R(95)5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо введення в дію й поліпшення функціонування систем і процедур оскарження в цивільних і торговельних справах, ухваленої на його 528-му засіданні 7 лютого 1995 року, скарги до суду третьої інстанції мають подавати щодо тих справ, третій судовий розгляд яких доцільний, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону; вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають загальне суспільне значення; від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування підстав, за яких розгляд її справи сприятиме досягненню таких цілей.

13. Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

14. Предметом позову у цій справі є визначення розміру статутного капіталу Товариства в сумі 46 020,00 грн та розміру часток учасників у статутному капіталі Товариства.

15. Пунктом 3 частини третьої статті 162 та пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 163 ГПК України встановлено, що позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; ціна позову визначається: 1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; 3) у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

16. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19, майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Отже, будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

17. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18).

18. У постанові Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 910/4277/21, викладено правовий висновок, про те, що позовна вимога про визначення розміру статутного капіталу та стягнення (витребування з володіння) частки (частини частки) у статутному капіталі має вартісне грошове вираження щодо розміру статутного капіталу та щодо частки позивача. Така вимога є вимогою майнового характеру.

19. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, в постановах від 27.01.2025 у справі № 903/968/23, від 06.02.2025 у справі № 911/804/20, ухвалах від 01.05.2023 у справі № 921/124/18, від 17.07.2024 у справі № 914/3386/23, від 21.01.2025 у справі № 908/2343/23.

20. З огляду на зазначене, позовні вимоги у цій справі про визначення розміру статутного капіталу Товариства в сумі 46 020,00 грн та розміру часток учасників у статутному капіталі Товариства, мають вартісну оцінку та носять майновий характер.

21. Позов у цій справі подано у 2025 році. При цьому, статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2025 встановлено у розмірі 3 028, 00 грн.

22. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

23. Отже, предметом позову у цій справі є визначення розміру статутного капіталу Товариства в сумі 46 020,00 грн, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (500 х 3 028,00 грн = 1 514 000, 00 грн).

24. Норма пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України визначає виключні випадки для касаційного оскарження судових рішень у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

25. Громадська організація у касаційній скарзі підставами касаційного оскарження судового рішення визначила випадки, передбачені пунктами 1, 3 та 4 частини другої статті 287 ГПК України, проте не зазначає жодних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

26. Водночас посилання скаржника на пункти 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України, не є доводами, які у розумінні підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 цього Кодексу, підтверджують наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати оскаржувані судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.

27. Верховний Суд вивчив та проаналізував зміст оскаржуваних судових рішень, а також матеріали поданої касаційної скарги, не вбачає підстав для прийняття до розгляду касаційної скарги, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК, тому дійшов висновку, що скаржник не дотримав умову допуску справи до касаційного оскарження, у якій предметом позову є визначення розміру статутного капіталу Товариства в сумі 46 020,00 грн, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

28. При цьому, Верховний Суд звертає увагу, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, аргументованих обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

29. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

30. Зважаючи на конкретні обставини цієї справи та відсутність обґрунтованих підстав, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Громадської організації згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись нормами статті 234, пункту 2 частини третьої статті 287, пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 922/751/25 за касаційною скаргою Громадської організації "Харківське медичне товариство" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.10.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча І. Кондратова

Судді Н. Губенко

О. Кролевець