РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.10.2025Справа № 910/7802/25

За позовомДержавного підприємства «Гарантований покупець»
доПриватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»
простягнення 324 949 463,14 грн.,
Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Дупляченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Подольський А.А.;
від відповідача:Остапенко С.Л.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Гарантований покупець» (надалі - ДП «Гарантований покупець») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (надалі - ПрАТ «Укренерго») про стягнення 324 949 463,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем грошового зобов`язання із оплати наданих у липні та жовтні 2021 року за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел №0414-09051/52/01 від 26.06.2019 послуг, у зв`язку з чим позивачем заявлено про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 60 355 987,49 грн. та інфляційних у розмірі 264 593 475,65 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

16.07.2025 до Господарського суду міста Києва від ПрАТ «Укренерго» надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на те, що відповідач неодноразово звертався до позивача з проханням надати інформацію, яка необхідна для виконання обов`язків, встановлених договором, однак позивач не надавав необхідної, повної та достовірної інформації щодо даних, на підставі яких він вираховував розмір авансових платежів, а також вартості наданої послуги, акти приймання-передачі наданих послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел підписані зі сторони відповідача лише в вересні 2022 року на виконання розпорядження НКРЕКП №51-р від 02.09.2022, НКРЕКП не було передбачено достатні витрати відповідача на виконання спеціальних обов`язків у структурі тарифу на послуги з передачі електроенергії, в діях відповідача відсутня вина як складовий елемент господарсько-правової відповідальності.

23.07.2025 до Господарського суду міста Києва від ДП «Гарантований покупець» надійшла відповідь на відзив, і якій позивач надав додаткові обґрунтування щодо позову з урахуванням заперечень відповідача, викладених у відзиві, підтримав позов та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

29.07.2025 до Господарського суду міста Києва від ПрАТ «Укренерго» надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач навів додаткові обґрунтування не правомірності позовних вимог, заперечив проти позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні 08.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судові засідання з розгляду справи по суті з`явився, надав пояснення по суті спору, позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача надав пояснення по суті спору, проти позову заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 22.10.2025 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.06.2019 між ДП «Гарантований покупець» (постачальник послуг) і Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (замовник), укладено договір про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел №0414-09051/52/01 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого для забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат постачальник послуг на виконання спеціальних обов`язків із купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом надає замовнику послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії (далі - послуга) в обсязі та на умовах, визначених договором.

Згідно з п. 1.2 Договору замовник сплачує постачальнику вартість наданих послуг відповідно до умов договору.

Вартість та порядок оплати послуги визначаються відповідно до вимог Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 26.04.2019 №641, у розрахунковому періоді та відповідно до фактичних обсягів купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом постачальником послуг (п. 2.1 Договору).

Відповідно до п. 3.3 Договору замовник зобов`язаний, зокрема, у повному обсязі здійснювати оплату вартості послуги, розрахованої постачальником послуг та затвердженої регулятором.

Договір набирає чинності з 01.07.2019 та діє до 01.01.2030 (пункт 7.1 Договору).

29.08.2019 між сторонами укладено додаткову угоду до Договору №1/579/01, відповідно до якої правонаступником всіх зобов`язань (прав та обов`язків) Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» є Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго».

На виконання умов Договору позивач у липні та жовтні 2021 року передав, а відповідач прийняв послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг: №07 від 31.07.2021 на суму 4 935 894 381,84 грн., №10 від 16.11.2021 на суму 2 735 725 411,25 грн.

В подальшому актами коригування внесено коригування вартості наданої послуги, що підтверджується актами коригування: акт коригування до акта №07 від 14.04.2023 на суму 493 874 160,53 грн. та акт коригування до акта №10 від 17.04.2023 на суму 2 736 331 939,99 грн.

Зазначені розміри вартості послуги затверджено постановою НКРЕКП від 09.09.2022 №1117, зі змінами внесеними постановою НКРЕКП від 02.05.2023 №831 та від 18.04.2023 №703.

У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання щодо оплати послуг, наданих у травні, липні, жовтні 2021, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва (справа №910/6632/23) з позовом про стягнення з відповідача 3 090 509 668,63 грн. боргу (за травень 2021 - 550 000 000,00 грн., за липень 2021 - 1 790 477 467,83 грн., за жовтень 2021 - 750 032 200,80 грн), 528 307 695,20 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 108 956 554,43 грн. три проценти річних з простроченої суми, 3 674 496 732,84 грн. пені, 1 357 627 474,63 грн. штрафу, а також понесені ним по справі судові витрати.

Нарахування 3% річних та інфляційних втрат у справі №910/6632/23 здійснено по 20.06.2023.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.09.2024, яке залишене без змін постановами Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 та Верховного Суду від 06.05.2025, провадження у справі №910/6632/23 в частині вимог про стягнення 1 450 000 000,00 грн. боргу закрито, позов в іншій частині задоволено частково, стягнуто з ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь ДП «Гарантований покупець» 1 572 005 751,32 грн. боргу, 528 307 695,20 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 108 956 554,43 грн. три проценти річних з простроченої суми, 392 415,32 грн. витрат по оплаті судового збору.

Також, у зв`язку із порушенням вказаного грошового зобов`язання, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва (справа №910/4606/24) з позовом про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних, нарахованих за період прострочення з 21.06.2023 по 29.02.2024.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2024, яке залишене без змін постановами Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 та Верховного Суду від 05.06.2025, позов у справі №910/4606/24 задоволено частково, стягнуто з ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь ДП «Гарантований покупець» 63 703 247,58 грн. 3% річних, 35 393 734,83 грн. інфляційних втрат та 1 052 971,00 грн. судового збору.

За твердженням позивача, встановлена вказаними рішеннями у справах №910/6632/23 та №910/4606/24 заборгованість за Договором відповідачем сплачена частково, а відтак ДП «Гарантований покупець» заявлено до стягнення з ПрАТ «Укренерго» 3% річних у розмірі 60 355 987,49 грн. та інфляційні у розмірі 264 593 475,65 грн. за період з 01.03.2024 по 30.04.2025.

У відповідності до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип Верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

В даному випадку, факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості, зокрема за надані у липні та жовтні 2021 року послуги згідно Договору встановлено рішеннями судів у справах №910/6632/23 та №910/4606/24, які набрали законної сили та мають преюдиційне значення для даної справи, а встановлені в них обставини не підлягають повторному доведенню.

При цьому, із змісту вказаних рішень вбачається, що станом на 29.02.2024 у відповідача обліковувалась заборгованість за надані на підставі Договору у липні 2021 року послуги у сумі 1 790 477 467,83 грн., а у жовтні 2021 року - 750 032 200,80 грн.

В свою чергу, як стверджує позивач та вбачається з його розрахунку, починаючи з 06.03.2024 відповідачем здійснювались часткові оплати за надані на підставі Договору послуги, зокрема у липні 2021 року на суму 568 503 917,31 грн., 150 000 000,00 грн. та 16 217 552,60 грн., а також у жовтні 2021 року на суму 250 000 000,00 грн.

Отже, зобов`язання з оплати послуг за липень 2021 на суму 1 055 755 997,92 грн. та за жовтень 2021 на суму 500 032 200,80 грн. станом на 30.04.2025 виконано не було, що не заперечується відповідачем.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки вказана заборгованість відповідачем не була повністю сплачена, то позивачем заявлено про стягнення 3% річних у розмірі 60 355 987,49 грн. та інфляційних у розмірі 264 593 475,65 грн., які нараховані за період з 01.03.2024 до 30.04.2025.

Згідно із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати сплату процентів, розмір яких визначений договором або законом.

Аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення саме грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

Суд відзначає, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за Договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Тобто, визначаючи розмір заборгованості, зокрема, в частині відсотків річних та інфляційних втрат суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості та нарахувань), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

У відповідності до частини 1 статті 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

За приписами статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перевіривши надані позивачем розрахунки, судом встановлено що розмір інфляційних за прострочення оплати послуг у заявлений період становить 256 058 094,56 грн., тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, розмір 3% за прострочення оплати послуг є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення, а тому підлягає задоволенню в розмірі, заявленому позивачем.

Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві на позов та запереченнях у відповіді на відзив, суд відзначає, що ці самі обставини вже досліджувались судами при розгляді справ №910/6632/23 та №910/4606/24 і не стали підставами для відмови у задоволенні позовних вимог, зокрема в частині стягнення 3% річних та інфляційних, а відтак суд не приймає їх до уваги в якості обґрунтованих підстав для відмови в задоволенні позовних вимог у даній справі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду у справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ПрАТ «Укренерго» на користь ДП «Гарантований покупець» 3% річних у розмірі 60 355 987,49 грн. та інфляційних у розмірі 256 058 094,56 грн.

З урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на сплату судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Державного підприємства «Гарантований покупець» задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25; ідентифікаційний код 00100227) на користь Державного підприємства «Гарантований покупець» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27; ідентифікаційний код 43068454) 3% річних у розмірі 60 355 987 (шістдесят мільйонів триста п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) грн. 49 коп., інфляційні у розмірі 256 058 094 (двісті п`ятдесят шість мільйонів п`ятдесят вісім тисяч дев`яносто чотири) грн. 56 коп. та судовий збір у розмірі 1 031 962 (один мільйон тридцять одна тисяча дев`ятсот шістдесят дві) грн. 45 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28.10.2025.

Суддя В.П. Босий