ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року

м. Київ

cправа № 917/276/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, судді: Кондратова І.Д., Кролевець О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра"

на ухвалу Господарського суду Полтавської області

(суддя - Мацко О.С.)

від 03.06.2025

та постанову Східного апеляційного господарського суду

(головуючий суддя - Мартюхіна Н.О., судді: Гребенюк Н.В., Лакіза В.В.)

від 25.08.2025

у справі №917/276/25

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра"

про стягнення 11 704,97 грн,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" (далі - ПрАТ "СК "Уніка") у лютому 2025 року звернулося до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра" (далі - ПрАТ "СК "Саламандра") про стягнення 11 704,97 грн страхового відшкодування.

2. Короткий зміст ухвалених судових рішень за результатами розгляду справи по суті спору та мотиви, з яких виходили суди при ухваленні судових рішень

2.1. Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 03.06.2025 закрито провадження у справі №917/276/25 на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у зв`язку із відсутністю предмета спору. Стягнуто з ПрАТ "СК "Саламандра" на користь ПрАТ "СК "Уніка" 7 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Постановляючи дану ухвалу, суд першої інстанції виходив з такого:

(1) щодо предмета спору:

- після направлення до суду позовної заяви у даній справі Моторне (транспортне) страхове бюро України у зв`язку з відкликанням у ПрАТ «СК «Саламандра» ліцензії на провадження діяльності з надання фінансових послуг здійснило на користь ПрАТ «СК «Уніка» страхову виплату згідно зі страховим актом №0054735.02.25/1, що є предметом позову в даній справі;

- з огляду на перерахування страхового відшкодування на користь ПрАТ «СК «Уніка», беручи до уваги відсутність будь-яких інших неврегульованих питань в межах позовних вимог, заявлених позивачем, суд дійшов висновку про відсутність предмета спору між сторонами у даній справі;

(2) щодо витрат на професійну правничу допомогу адвоката:

- ПрАТ «СК «Уніка» у позовній заяві просило стягнути з ПрАТ «СК «Саламандра» понесені позивачем витрати на правову допомогу в сумі 7 000,00 грн;

- витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн є такими, що пов`язані з розглядом справи, а також належать до витрат, компенсація яких передбачена чинними нормами законодавства України;

- клопотання про зменшення розміру вказаних витрат від відповідача до суду не надходило.

2.2. ПрАТ "СК "Саламандра", не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Полтавської області від 03.06.2025 у справі №917/276/25 в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн звернулося до апеляційного господарського суду з відповідною апеляційною скаргою.

2.3. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.08.2025 у справі №917/276/25 ухвалу Господарського суду Полтавської області від 03.06.2025 змінено, шляхом викладення абзацу 2 резолютивної частини ухвали в наступній редакції:

"Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра" (36019, м. Полтава, вул. Колективна, 10, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (04112, м.Київ, вул. Олени Теліги, буд. 6, літера В, ) 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката. "

В решті ухвалу Господарського суду Полтавської області від 03.06.2025 у справі №917/276/25 залишено без змін.

Ухвалюючи постанову, суд апеляційної інстанції відзначив таке:

- якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача (частина третя статті 130 ГПК України);

- оскільки після відкриття провадження у справі суд отримав докази про сплату заборгованості, яка є предметом спору, що свідчить про можливість застосування до спірних правовідносин частини п`ятої статті 130 ГПК України та розгляду питання щодо відшкодування витрат позивача на професійну правову допомогу, понесених за наслідками звернення з даним позовом до суду;

- у даній справі стягнуті судом першої інстанції витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними з ціною позову, оскільки фактично становлять близько 60% від суми позовних вимог (7 000,00 грн проти 11 704,97грн), що не відповідає принципу пропорційності та розумності судових витрат у господарському судочинстві;

- справа є типовою, має нескладний предмет спору. Даний спір є спором незначної складності, відноситься до категорії спорів, що виникають у зв`язку із неналежним виконанням договору страхування. Ціна позову складає всього 11 704,97 грн;

- представником позивача систематично подаються до господарських судів аналогічні за змістом (типові) позовні заяви, текст яких, за винятком сум та реквізитів сторін, повністю відтворює шаблонні формулювання, що свідчить про типовість цих справ, незначну складність, мінімальну кількість витраченого часу на складення відповідного процесуального документу для кваліфікованого юриста;

- матеріали справи не містять великої кількості документів (зібраних доказів), на дослідження б яких під час складення позовної заяви адвокат витратив значний час;

- провадження у даній справі було закрито не внаслідок ініціативи з боку позивача (який був обізнаний з погашенням страхового відшкодування) шляхом подання ним відповідної заяви про закриття провадження, а через фактичне усунення предмета спору на стадії судового розгляду шляхом здійснення виплати Моторно (транспортне) страховим бюро України та саме з ініціативи суду першої інстанції внаслідок відсутності предмета спору;

- наявні підстави для часткового відшкодування за рахунок відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00грн, оскільки саме такий розмір витрат на правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись із ухвалою Господарського суду Полтавської області від 03.06.2025 та постановою Східного апеляційного господарського суду від 25.08.2025 у справі №917/276/25, ПрАТ "СК "Саламандра" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 03.06.2025 у справі №917/276/25 в частині стягнення з ПрАТ "СК "Саламандра" витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн; скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.08.2025.

3.2. В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на відсутність єдиної практики щодо допустимості стягнення судових витрат (зокрема, витрат на правничу допомогу) у ситуаціях, коли спір фактично ще не виник, а позивач не реалізував належним чином своє право до подачі позову, у тому числі не надав відповідачу можливості добровільного виконання потенційного зобов`язання. Йдеться про системну проблему у сфері страхових відносин, яка стосується практики подання позовів без досудового звернення, що веде до штучного створення спорів із єдиною метою - стягнення судових витрат.

Скаржник відзначає, що судова практика у подібних справах є вкрай суперечливою. Господарські суди різних юрисдикцій по-різному підходять до тлумачення правових наслідків відсутності досудового інформування страховика: в одних випадках суди стягують витрати на правничу допомогу навіть за відсутності предмета спору, в інших - вказують на передчасність звернення до суду та відмовляють у задоволенні відповідних вимог.

Порушене правове питання не отримувало оцінки у практиці Верховного Суду саме у контексті взаємозв`язку відсутності досудової заяви, закриття провадження через відсутність предмета спору та допустимості стягнення витрат на правничу допомогу. Судові рішення у цій справі не враховують ані специфіку правового статусу відповідача, ані відсутність спору як обов`язкової передумови для реалізації права на судовий захист.

На думку скаржника, питання, порушене у касаційній скарзі ПрАТ «СК «Саламандра», має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та відповідає критеріям, встановленим підпунктом "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України. Його вирішення Верховним Судом дозволить уніфікувати підхід до трактування аналогічних правовідносин, усунути наявну практику зловживання процесуальними правами, а також забезпечити баланс між правами позивачів і обов`язком відповідачів діяти добросовісно.

3.3. Відзив на касаційну скаргу до Суду не надходив.

4. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Розгляд клопотань

4.1. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2025 у справі №917/276/25 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Студенець В.І., судді: Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.

Ухвалою Верховного Суду від 29.09.2025 відкрито касаційне провадження у справі №917/276/25 за касаційною скаргою ПрАТ «СК «Саламандра» на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 03.06.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.08.2025 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2025 у справі №917/276/25 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Студенець В.І., судді: Кондратова І.Д., Кролевець О.А.

4.2. Об`єктом касаційного оскарження є ухвала Господарського суду Полтавської області від 03.06.2025 у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та постанова Східного апеляційного господарського суду від 25.08.2025 у справі №917/276/25.

4.3. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина четверта статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій з посиланням на норми права, якими керувався Суд

5.1. Оцінюючи доводи та мотиви касаційної скарги, з огляду на предмет касаційного оскарження, колегія суддів відзначає, що фактично підставою звернення до Верховного Суду стало питання:

- щодо наявності / відсутності підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката з відповідача на користь позивача після закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України (відсутність предмета спору).

Перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм права при постановленні оскаржуваних судових рішень у відповідній частині, Верховний Суд зазначає таке.

5.2. Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з розглядом справи та вирішенням по суті, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 49 постанови від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

Стаття 123 ГПК України визначає види судових витрат, до яких належать судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи.

Так, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина третя статті 123 ГПК України).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Стаття 129 ГПК України регламентує загальні правила розподілу судових витрат за результатами вирішення спору.

Суд акцентує, що положення статей 126, 129 ГПК України є універсальними у правовідносинах при розподілі витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги адвоката, за результатами розгляду справи по суті спору, що підтверджується сталою практикою Верховного Суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Полтавської області від 03.06.2025 закрито провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 13/51-04 відзначила, що господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Отже, закриваючи провадження у справі, суд не вирішує справу по суті спору, та, відповідно не встановлює обґрунтованість / необґрунтованість заявлених позовних вимог, що у подальшому унеможливлює здійснення розподілу судових витрат сторін на підставі статті 129 ГПК України.

У свою чергу, особливості здійснення розподілу витрат у разі закриття провадження у справі унормовані у статті 130 ГПК України, яка є спеціальною нормою.

Системний аналіз цієї статті свідчить про те, що її приписи сформовані з урахуванням особливостей процесуальної поведінки позивача, яка у подальшому призвела до закриття провадження у справі (звернення у порядку господарського судочинства з позовом, що не підлягає розгляду у такому порядку, подання позову за відсутності його предмета, наявність судового рішення між тими ж сторонами з того ж предмета спору, розгляд аналогічного спору іншим судом тощо).

Враховуючи наведене, законодавець у статті 130 вказаного кодексу передбачив способи та особливості розподілу судових витрат у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи, укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку, у разі відмови позивача від позову, якщо сторони під час укладення мирової угоди не передбачили порядку розподілу судових витрат, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

Так, згідно з частиною третьою статті 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Аналіз наведеної процесуальної норми дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі саме внаслідок відмови позивача від позову через задоволення відповідачем заявлених до нього вимог після відкриття провадження у справі, суд, вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, має виходити з положень частини третьої статті 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною (схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 у справі №922/418/20).

Частиною п`ятою статті 130 ГПК України встановлено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

5.3. Як встановлено судом апеляційної інстанції провадження у даній справі було закрито не внаслідок ініціативи з боку позивача (який був обізнаний з погашенням страхового відшкодування) шляхом подання ним відповідної заяви про закриття провадження, а через фактичне усунення предмета спору на стадії судового розгляду шляхом здійснення виплати Моторно (транспортне) страховим бюро України та саме з ініціативи суду першої інстанції внаслідок відсутності предмета спору.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про можливість здійснення розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу у спірних правовідносинах на підставі частини п`ятої статті 130 ГПК України.

5.4. Колегія суддів, оцінюючи наведене вище у своїй сукупності через призму нормативно-правового регулювання спірних правовідносин, а також фактичних обставин даної справи, вважає висновки судів попередніх інстанцій у відповідній частині такими, що ухвалені з порушенням норм процесуального права.

Суд відзначає, що норма частини п`ятої статті 130 ГПК України, на яку послались суди в обґрунтування правомірності стягнення витрат позивача на професійну правничу допомогу, наділяє саме відповідача правом заявити вимоги про компенсацію витрат, зокрема на професійну правничу допомогу, та виключно у випадку необґрунтованості дій позивача.

Разом з тим, вказана норма не містить жодного посилання, ані буквального, ані відсилочного щодо можливості компенсації витрат позивача за рахунок відповідача у разі закриття провадження у справі. Тобто частина п`ята статті 130 ГПК України не передбачає права позивача на заявлення вимог про компенсацію здійснених ним судових витрат.

Колегія суддів відзначає, що зміст вказаної норми (частини п`ятої статті 130 ГПК України) є ясним, доступним, зрозумілим та недвозначним. Відтак висновки судів попередніх інстанцій щодо можливості застосування до спірних правовідносин положень частини п`ятої статті 130 ГПК України є помилковими.

Щодо можливості застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 130 ГПК України слід відзначити таке.

Так, зі змісту норми частини третьої статті 130 ГПК України вбачається, що лише у випадку відмови позивача від позову у зв`язку із задоволення позовних вимог відповідачем після пред`явлення позову і закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 231 ГПК України у нього виникає право на відшкодування йому за рахунок відповідача понесених ним витрат, до яких належить і витрати, пов`язані з розглядом справи.

Разом з тим, за встановленими судами обставинами справи провадження у справі було закрито саме за ініціативою суду у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України, а не за заявою позивача про відмову від позову у зв`язку із задоволення позовних вимог відповідачем. Ухвала суду першої інстанції у цій частині не оскаржувалася, а відтак є чинною.

Отже, з урахуванням фактичних обставин даної справи положення частини третьої статті 130 ГПК України не розповсюджуються на спірні правовідносини.

Ураховуючи наведене вище у своїй сукупності колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на підставі статті 130 ГПК України, чого суди попередніх інстанцій не врахували.

За таких обставин, висновки судів попередніх інстанцій у даній справі не ґрунтуються на дійсних обставинах справи, ураховуючи підстави закриття провадження у справі, та зводяться до власного (суб`єктивного) тлумачення норм права, зокрема положень частини третьої та п`ятої статті 130 ГПК України, яке ніяким чином не пов`язано з дійсним їх змістом, що призвело до ухвалення рішень, які не відповідають нормам закону.

З огляду на наведене у Суду відсутні підстави для покладення на відповідача судових витрат позивача на підставі частин третьої, п`ятої статті 130 ГПК України, а відтак у задоволенні заяви слід відмовити.

5.5. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до таких правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правових наслідків є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Водночас оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам не відповідають.

Отже, доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження, враховуючи міркування означені в цій постанові, та наявні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень і прийняття нового рішення про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Інші доводи касаційної скарги, зокрема, щодо правомірності відкриття провадження у справі (за відсутності обставин досудового врегулювання спору), щодо правомірності закриття провадження (за відсутності спору між сторонами як такого) відхиляються Судом як такі, що не впливають на результат розгляду справи. При цьому Суд відзначає, що ані ухвала про відкриття провадження у справі, ані ухвала про закриття провадження у справі не є предметом касаційного оскарження у даному випадку.

5.6. Верховий Суд зазначає, що в силу приписів частин першої та другої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Розумність строків розгляду справи судом є одним із основних засад (принципів) господарського судочинства (пункт 10 частини третьої статті 2 ГПК України).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово вказував на необхідність дотримання принципу розумності тривалості провадження.

Так, у рішення "Вергельський проти України" від 12.03.20229 (заява №19312/06) ЄСПЛ вказав, що розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів.

5.7. Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, наведена міра обґрунтування даного судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Доводи скаржника за результатами касаційного розгляду щодо порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права при ухваленні судових рішень знайшли своє підтвердження з мотивів, викладених у розділі 5 цієї постанови.

6.2. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

За змістом частини першої статті 311 ГПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення (частина друга статті 311 ГПК України).

6.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що касаційну скаргу ПрАТ «СК «Саламандра» слід задовольнити та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ПрАТ «СК «Уніка» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

7. Судові витрати.

7.1. Зважаючи на те, що судовий збір за подання касаційної скарги на ухвалу та постанову про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу не сплачується, відповідно, судом касаційної інстанції він не розподіляється.

7.2. Поворот виконання рішення суду першої інстанцій та постанови суду апеляційної інстанції Верховним Судом не здійснюється за відсутності відповідної заяви та документа, який підтверджував би те, що суми, стягнуті за раніше прийнятими судовими рішеннями, списано установою банку (частина шоста статті 333 ГПК України), що не позбавляє скаржника права, за наявності відповідних підстав, звернутися до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, із заявою про поворот виконання рішення (скасованих судових рішень) у відповідності до приписів частин дев`ятої та десятої статті 333 ГПК України.

Керуючись статтями 130, 300, 308, 311, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра" задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 03.06.2025 у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а також постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.08.2025 у справі №917/276/25 скасувати.

3. У цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі №917/276/25 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В. Студенець

Судді О. Кролевець

І. Кондратова