ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2025 р. Справа № 926/140/25

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників:

від прокуратури Манзелевський Ю. В. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду)

від позивача-1 Панасюк В. М. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду)

від позивача-2 Маркітан А. В. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду)

від відповідача (скаржника) Попович В. М. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду)

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства КМ БУД, вих.№30/03 від 30 травня 2025 року

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 08 травня 2025 року (повний текст підписано 12.05.2025), суддя Миронюк С.О.

у справі № 926/140/25

за позовом Заступника керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, м. Хмельницький

в інтересах держави в особі:

позивача-1 Міністерства оборони України, м. Київ

позивача-2 Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький, м. Хмельницький

до відповідача Приватного підприємства КМ БУД, м. Чернівці

про визнання додаткової угоди недійсною та стягнення надміру сплачених коштів в сумі 229 594,07 грн

встановив:

16 січня 2025 року Заступник керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом, заявленим в інтересах держави в особі: позивача-1 Міністерства оборони України; позивача-2 Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький до відповідача Приватного підприємства КМ БУД про визнання недійсною додаткової угоди та стягнення надміру сплачених коштів в сумі 229 594,07 грн.

Позов обґрунтовано тим, що додаткова угода до договору про постачання електричної енергії споживачу є недійсною, оскільки укладена з порушенням вимог ч.5 ст.41 ЗУ «Про публічні закупівлі», у зв`язку з чим, кошти, сплачені Квартирно-експлуатаційним відділом м. Хмельницький за електричну енергію, яка була поставлена на підставі спірної додаткової угоди, підлягають стягненню з відповідача.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 08 травня 2025 року у справі № 926/140/25 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Суд ухвалив визнати недійсною додаткову угоду від 25.01.2022 № 3 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 28.12.2021 № 723, укладену між Приватним підприємством «КМ БУД» та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Хмельницький. Поряд з цим, присуджено до стягнення з ПП «КМ БУД» на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький кошти в сумі 229 594,07 грн, перераховані за товар, який не отримано відповідно до умов договору від 28.12.2021 № 723. Присуджено до стягнення з ПП «КМ БУД» на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону судовий збір в сумі 5 177,53 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що спірна додаткова угода суперечить п.7 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі», що слугує підставою для визнання такої угоди недійсною. Судом встановлено, що постанова НКРЕКП від 01.12.2021 № 2454 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії НЕК «Укренерго» на 2022 рік», якою встановлено відповідний тариф на рівні 345,64 грн/МВт*год., була оприлюднена на офіційному веб-сайті регулятора 01.12.2021 року, тобто на час подання в електронній системі закупівель тендерної (комерційної) пропозиції учасника ПП «КМ БУД» - 02.12.2021, а також діяла на час укладання договору 28.12.2021. Разом з тим, суд встановив, що вимога в частині стягнення грошових коштів є обґрунтованою, вказані кошти відповідач зобов`язаний повернути позивачу-2.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач Приватне підприємство КМ БУД звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 08 травня 2025 року у справі № 926/140/25 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що прокурором не обґрунтовано наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави, зокрема, не надано доказів, що уповноважений орган, в інтересах якого він звернувся з позовом (Міністерство оборони України), не здійснює або неналежним чином здійснює свої повноваження щодо захисту інтересів держави. Крім цього, вважає що прокурор неправомірно звернувся до суду в інтересах Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький, оскільки не допускається здійснення представництва інтересів держави в особі державних компаній. Водночас наголошує на відсутності підстав для визнання недійсною додаткової угоди №3 від 25.01.2022 року, оскільки постанова НКРЕКП № 2454 від 01.12.2021 року, згідно з якою встановлено тариф на послуги з передачі електричної енергії, набрала чинності лише з 01.01.2022 року, у зв`язку з чим, відповідачем був застосований тариф, діючий на момент закупівлі (встановлений постановою НКРЕКП № 2353 від 09.12.2020 року). Крім цього, наголошує на необхідності застосування у спірному випадку двосторонньої реституції.

У відзиві на апеляційну скаргу Прокурор Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, зазначає, що листом від 30.09.2024 № 30,57/02-3300ВИХ-24 Хмельницька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону зверталась до Міністерства оборони України з метою витребування інформації щодо обставин укладення оспорюваного договору № 723, а також з метою встановлення наявності підстав для застосування представницьких повноважень у зв`язку з невжиттям оборонним відомством заходів щодо захисту порушених інтересів держави, однак, станом на час звернення до суду з цим позовом відповідь від Міністерства оборони України не отримано, відтак, вважає, що вказаний орган неналежним чином здійснює захист порушених інтересів держави. Щодо представництва інтересів держави в особі КЕВ м. Хмельницький наголошує, що Верховний Суд неодноразово робив висновки про те, що прокурор може звертатись до суду зокрема і в інтересах квартирно-експлуатаційних органів, зокрема такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 18.10.2023 по справі № 686/12750/22. Щодо сутті спору зазначає, що додаткова угода № 3 до Договору укладена всупереч положень Закону України «Про публічні закупівлі», відтак, підлягає визнанню недійсною. Стверджує, що постанови НКРЕКП від 01.12.2021 № 2454 та від 17.12.2021 № 2611 оприлюднені на офіційному веб-сайті Регулятора 01.12.2021 та 17.12.2021 відповідно і набули чинності з 01.01.2022, отже, вищезазначені постанови були оприлюднені на офіційному веб-сайті Регулятора та вступили в дію на час подання в електронній системі закупівель тендерної (комерційної) пропозиції учасника ПП «КМ БУД» (02.12.2021), а також діяли на час укладання Договору (28.12.2021). Таким чином, вищезазначене не підтверджує наявність зміни регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, в бік збільшення в період між укладанням договору (28.12.2021) та укладанням додаткової угоди № 3 від 25.01.2022 до Договору.

Представник відповідача (скаржника) в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив такі задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 08 травня 2025 року у справі № 926/140/25 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Прокурор та представники позивачів в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечили, просили оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 28.12.2021 між КЕВ м. Хмельницький та ПП «КМ БУД» укладено договір № 723 про постачання електричної енергії споживачу (ДК 021:2015:09310000-5 Електрична енергія), згідно з п. 2.1 якого, додатку № 1 до Договору, постачальник продає споживачу із 01.01.2022 до 31.12.2022 електричну енергію в кількості 12400000 кВт/год.

Відповідно до п.п.5.1, 5.2 Договору, додатку № 2 до Договору, базова ціна товару (електричної енергії) становить 4,961826 грн за 1 кВт/год з ПДВ. Сума договору становить 61 526 642,40 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою № 1 від 18.01.2022 до Договору змінено п. 5.1 договору в частині кількості електричної енергії - 6882149,22 кВт/год та ціни договору - 34 148 026,96 грн.

Додатковою угодою № 3 від 25.01.2022 до Договору змінено п. 5.1 договору, а саме: кількість електричної енергії - 6797145 кВт/год, та збільшено ціну за одиницю товару, а саме: 5,023878 грн за 1 кВт/год з ПДВ.

У п.6 Додаткової угоди № 3 сторони домовились, що умови останньої застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до її укладення, а саме: з 01.01.2022 року.

Додатковою угодою № 4 від 28.02.2022 до Договору сторони вирішили відкласти зобов`язання за договором, у зв`язку з введенням на території України воєнного стану.

За період з січня-лютого 2022 року КЕВ м. Хмельницький придбало у ПП «КМ БУД» 3700027 кВт/год електричної енергії на суму 18 588 484,25 грн, за ціною 5,023878 за 1 кВт/год з ПДВ.

У січні 2025 року Заступник керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону звернувся до суду з цим позовом, заявленим в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України та КЕВ м. Хмельницький до ПП КМ БУД про визнання недійсною додаткової угоди № 3 від 25.01.2022 року до договору № 723 від 28.12.2021 року та стягнення 229 594,07 грн надмірно сплачених коштів.

Щодо підстав звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України та КЕВ м. Хмельницький:

Частинами 1, 3 ст.4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч.4 ст.53 ГПК України).

Слід зазначити, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Звертаючись до суду з цим позовом, заявленим в інтересах держави, прокурор визначив органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а саме: Міністерство оборони України та КЕВ м. Хмельницький і зазначив, що вказані органи належним чином не здійснювали захист інтересів держави шляхом вчинення певних дій, зокрема: звернення до суду з позовом про визнання недійсною додаткової угоди № 3 від 25.01.2022 року до договору № 723 від 28.12.2021 року та стягнення грошових коштів в сумі 229 594,07 грн.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову, в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).

З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені можливі порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Як вбачається з матеріалів справи (документів, долучених до позовної заяви), прокурор звертався до позивачів та повідомляв останніх про виявлені порушення (листи вих.№ 30.57/02-3300вих-24 від 30.09.2024 року; вих.№ 30.57/02-4060вих-24 від 02.12.2024 року адресовані Міністерству оборони України; та листи вих.№ 30.57/02-3301вих-24 від 30.09.2024 року; вих.№ 30.57/02-4059вих-24 від 02.12.2024 року адресовані КЕВ м. Хмельницький).

Листом вих.№ 30.57/02-3300вих-24 від 30.09.2024 року Хмельницька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону звернулась до Міністерства оборони України з метою витребування інформації щодо обставин укладення оспорюваних угод, а також встановлення наявності підстав для застосування представницьких повноважень, у зв`язку з невжиттям оборонним відомством заходів щодо захисту порушених інтересів держави, однак, станом на час звернення до суду з цим позовом відповідь від Міністерства оборони України прокуратурою не отримано.

Листом вих.№ 30.57/02-3301вих-24 від 30.09.2024 року Хмельницька спеціалізована прокуратура Західного регіону звернулась до КЕВ м. Хмельницький з метою витребування інформації щодо обставин укладення оспорюваних угод, а також з метою встановлення наявності підстав для застосування представницьких повноважень у зв`язку з невжиттям КЕВ м. Хмельницький заходів щодо захисту порушених інтересів держави.

У відповіді № 577/4/4872 від 08.10.2024 КЕВ м. Хмельницький повідомив про те, що останнім не вживались цивільно-правові заходи, щодо оскарження спірної угоди.

З цим позовом Заступник керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону звернувся до суду 16 січня 2025 року.

Відтак, прокурор належним чином обґрунтував наявність підстав, передбачених статтею 23 ЗУ «Про прокуратуру», для звернення до суду з цим позовом, заявленим в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Хмельницький, з огляду на що, судом першої інстанції правомірно прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено спір по суті.

Щодо тверджень скаржника про те, що прокурор не вправі звертатися до суду в інтересах держави в особі КЕВ м. Хмельницький, колегія суддів такі відхиляє, з огляду на наступне:

Так, Верховний Суд неодноразово робив висновки про те, що прокурор може звертатись до суду зокрема і в інтересах квартирно-експлуатаційних органів, зокрема такий висновок зроблено і у постанові Верховного Суду від 18.10.2023 року у справі № 686/12750/22. Зокрема Верховним Судом зазначено, що відповідно до Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03 липня 2013 року № 448 (далі - Положення № 448), організація квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України (далі - квартирно-експлуатаційне забезпечення) - це комплекс заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об`єктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном (пункт 1.1 Положення № 448). Основним завданням квартирно-експлуатаційного забезпечення, в першу чергу, є забезпечення військових частин фондами військового містечка, територією та земельними ділянками. Квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин здійснюється квартирно-експлуатаційними органами Збройних Сил України, до яких відносяться: Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України; територіальні квартирно-експлуатаційні управління та Київське квартирно-експлуатаційне управління; квартирно-експлуатаційні відділи (квартирно-експлуатаційні частини) (КЕВ (КЕЧ)); квартирно-експлуатаційні служби військових частин. Міністерство оборони України вказано засновником КЕВ м. Хмельницький. Вказане дозволяє зробити висновки, що Міністерство оборони України є органом державної влади, суб`єктом владних повноважень, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України, квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин яких здійснюється квартирно-експлуатаційними органами Збройних Сил України, до яких відноситься й позивач КЕВ м. Хмельницький. Також Верховним Судом вказано, що суди, залишаючи позов прокурора в частині заявлених вимог в інтересах КЕВ м. Хмельницький без розгляду, посилаючись на те, що КЕВ м. Хмельницький є державною установою, самостійною юридичною особою, тому може самостійно здійснювати захист своїх прав та інтересів в суді, не навели жодних мотивів щодо представництва прокурором інтересів держави в особі КЕВ м. Хмельницький в контексті його статусу як державної установи та відсутності у нього статусу органу державної влади, тобто суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, як встановлено судом вище, прокурор у позовній заяві обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави, зокрема КЕВ м. Хмельницький, який, не подав відповідну позовну заяву, що свідчить про неналежне здійснення захисту інтересів держави.

З огляду на наведене, колегія суддів відхиляє посилання скаржника про неможливість звернення прокурора до суду з цим позовом в особі КЕВ м. Хмельницький.

Щодо суті спору:

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: визнання правочину недійсним.

Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Положеннями ч.1 ст.5 ЗУ «Про публічні закупівлі» визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Так, ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Згідно з п.1 ч.5 ст.41 вказаного Закону істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника.

В силу п.7 ч.5 ст.41 ЗУ «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.

Судом встановлено, що при укладенні додаткової угоди № 3 сторони посилалися на п.7 ч.5 ст.41 ЗУ «Про публічні закупівлі», постанову НКРЕКП від 01.12.2021 № 2454 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії НЕК «Укренерго» на 2022 рік», якою встановлено відповідний тариф на рівні 345,64 грн/МВт*год.

Слід зазначити, що вказана постанова НКРЕКП оприлюднена на офіційному веб-сайті регулятора 01.12.2021 року та набула чинності з 01.01.2022 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наведена вище постанова НКРЕКП була оприлюднена на офіційному веб-сайті регулятора та вступила в дію на час подання в електронній системі закупівель тендерної (комерційної) пропозиції учасника ПП «КМ БУД» - 02.12.2021, а також діяла на час укладання договору 28.12.2021.

Наведене вище не підтверджує наявність підстав для зміни істотних умов договору про закупівлю, та не свідчить про зміну регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, в бік збільшення в період між укладанням договору (28.12.2021) та додаткової угоди № 3 до Договору (25.01.2022).

Відтак, сторонами безпідставно внесено зміни до істотних умов договору в частині зміни ціни за 1 кВт/год електричної енергії без наявності зміни регульованих цін (тарифів), що застосовуються в договорі про закупівлю, чим порушено вимоги п.7 ч.5 ст.41 ЗУ «Про публічні закупівлі».

Постачальником належним чином документально не підтверджено та не обґрунтовано наявність підстав для підвищення ціни за одиницю товару з моменту укладення договору (28.12.2021), враховуючи те, що постанова НКРЕКП від 01.12.2021 № 2454 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії НЕК «Укренерго» на 2022 рік», якою встановлено відповідний тариф на рівні 345,64 грн/МВт*год., була оприлюднена на офіційному веб-сайті регулятора 01.12.2021 року та набула чинності з 01.01.2022 року, що очевидно було відомо постачальнику.

Водночас, судом встановлено, що середньозважена ціна на РДП у ОЕС станом на 28.12.2021 (укладення договору) становила 3 188,44 грн за МВт/год, станом на 25.01.2022 (укладення додаткової угоди № 3) 2 567,29 грн за МВт/год.

З огляду на все наведене вище, додаткова угода № 3 від 25.01.2022 до договору № 723 від 28.12.2021 суперечить положенням ч.5 ст.41 ЗУ «Про публічні закупівлі» та підлягає визнанню недійсною на підставі ст.ст.203, 215 ЦК України.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У п.1 ч.3 ст.1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Оскільки судом встановлено вище, що спірна додаткова угода № 3 від 25.01.2022 до договору № 723 від 28.12.2021 року підлягає визнанню недійсною та не породжує правових наслідків, відтак, відсутня правова підстава для оплати споживачем товару за підвищеною ціною, а сторони повинні керуватися умовами, погодженими в договорі № 723 від 28.12.2021 року з урахуванням додаткових угод № 1 та № 2.

Так, судом встановлено, що за період січня-лютого 2022 року ПП «КМ БУД» поставило КЕВ м. Хмельницький 3700027 кВт/год електричної енергії, оплата якої здійснювалася за ціною 5,023878 грн за 1 кВт/год з ПДВ (тобто увесь обсяг поставленої електроенергії оплачено з урахуванням підвищеної ціни згідно додаткової угоди № 3 до Договору), за що КЕВ м. Хмельницький сплачено 18 588 484,25 грн.

Таким чином, відповідно до умов Договору № 723 про постачання електричної енергії споживачу від 28.12.2021, з урахуванням додаткової угоди № 3 від 25.01.2022, якою внесені зміни до істотних умов договору, споживачем надміру сплачено, а ПП «КМ БУД» безпідставно збережено кошти на загальну суму 229 594,07 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

Відтак, грошові кошти в сумі 229 594,07 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України. Такі висновки відповідають постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22.

Водночас посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на положення ч.1 ст.670 ЦК України не призвели до ухвалення неправильного рішення суду, зважаючи на правильний висновок місцевого господарського суду про те, що спірна сума є саме безпідставно збереженими коштами, які підлягають стягненню з відповідача.

Разом з тим, та обставина, що прокурором правовою підставою для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів зазначено ч.1 ст.670 ЦК України не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки суд зобов`язаний застосувати ті норми матеріального та процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, незалежно від того, чи посилаються на них сторони.

Щодо доводів апелянта про відсутність підстав для визнання недійсною додаткової угоди №3 від 25.01.2022 року, оскільки постанова НКРЕКП № 2454 від 01.12.2021 року набрала чинності лише з 01.01.2022 року, колегія суддів вважає такі безпідставними, з огляду на те, що станом на час подання в електронній системі закупівель тендерної (комерційної) пропозиції учасника ПП «КМ БУД» (02.12.2021 року) та на час укладення договору про закупівлю (28.12.2021 року) вказана постанова вже була оприлюднена на офіційному веб-сайті регулятора, відтак, повинна була враховуватись відповідачем, оскільки встановлювала тариф на послуги з передачі електричної енергії на рівні 345,64 грн/МВт·год (без урахування податку на додану вартість) та структуру тарифу на послуги з передачі електричної енергії згідно з додатком та набирала чинності з 01 січня 2022 року.

Водночас суд відхиляє доводи апелянта про необхідність застосування у спірному випадку двосторонньої реституції, оскільки, позивач-2 розрахувався з відповідачем за фактично поставлену електричну енергію за період січня-лютого 2022 року в кількості 3700027 кВт/год, за ціною встановленою договором 4,961826 грн за 1 кВт/год з ПДВ та така вартість не включена у ціну позову в цій справі, натомість кошти в сумі 229 594,07 грн є такими, що надміру сплачені та безпідставно одержані відповідачем, зважаючи на недійсність додаткової угоди № 3 від 25.01.2022 року про збільшення ціни та зменшення кількості товару, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний повернути такі кошти позивачу-2.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання недійсною додаткової угоди № 3 від 28 січня 2022 року та стягнення з відповідача на користь позивача-2 грошові кошти в сумі 229 594,07 грн.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними.

Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:

Рішення Господарського суду Чернівецької області від 08 травня 2025 року у справі № 926/140/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства «КМ БУД» без задоволення.

Матеріали справи № 926/140/25 повернути до Господарського суду Чернівецької області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 27 жовтня 2025 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.