ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2025 Справа № 914/1931/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Запотічняк О.Д.

за участю секретаря судового засідання Яремко В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Львівської міської ради, м. Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Едельвейс, м. Львів,

про: стягнення 815 469, 75 грн

за участю представників сторін.;

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Карпій Р.М.;

Хід розгляду справи.

Львівська міська рада звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Едельвейс про стягнення 815 469, 75 грн.

Ухвалою від 24.06.2025 суд залишив позовну заяву без руху та надав позивачу строк у 5 (п`ять) календарних днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

30.06.2025 через службу діловодства господарського суду позивачем подано заяву про усунення недоліків (Вх. № 17415/25).

Ухвалою від 02.07.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Подальший хід розгляду справи викладено в ухвалах суду, що містяться в матеріалах справи. Так, зокрема ухвалою від 16.09.2025 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті на 02.10.2025. Ухвалою від 02.10.2025 суд відклав судове засідання на 21.10.2025.

В судове засідання 21.10.2025 з`явився представник відповідача, надав пояснення по суті спору, просив відмовити у задоволенні позову.

Позивач явки уповноваженого представника не забезпечив, однак, подав клопотання від 21.10.2025 (вх. № 27942/25) про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю представника в іншому судовому процесі.

Суд, дослідивши подане клопотання, дійшов висновку відмовити в його задоволенні, оскільки поважність причини неприбуття представника позивача не підтверджена належними доказами (відсутні докази одночасного розгляду іншої справи).

За таких обставин суд вважає, що подальше відкладення розгляду справи призведе до необґрунтованого затягування судового процесу та суперечитиме завданням господарського судочинства, визначеним ст. 2 ГПК України.

В судовому засіданні 21.10.2025 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція позивача.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що ТОВ Фірма «Едельвейс» як замовник будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями та підземним паркінгом на вул. Пекарській, 30-А у м. Львові (дозвіл № ЛВ47 від 12.10.2018, сертифікат № ЛВ92 від 28.12.2021) розпочало будівництво у 2018 році, але станом на 01.01.2020 об`єкт не був введений в експлуатацію та договір про сплату пайової участі не укладений. Відповідно до п. 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 132-ІХ від 20.09.2019, абз. 2 п. 2.1 2.2 ухвали ЛМР № 6098 від 26.12.2019 відповідач зобов`язаний був протягом 10 робочих днів після 01.01.2020 звернутися до департаменту економічного розвитку ЛМР із заявою про визначення розміру пайової участі (для житлових будинків 2 % опосередкованої вартості) та сплатити її грошима до прийняття об`єкта в експлуатацію. Проте відповідач не звернувся із заявою, не подав документів про вартість будівництва та не сплатив пайовий внесок, чим порушив обов`язок, передбачений законом.

Департаментом економічного розвитку ЛМР розраховано пайовий внесок у розмірі 492 540,56 грн (15 044 грн/кв.м Ч 1 637 кв.м Ч 0,02, показник опосередкованої вартості затверджено наказом Мінрегіону № 337 від 16.12.2021).

За період з 29.12.2021 по 27.05.2025 нараховано 272 528,12 грн інфляційних втрат та 50 401,07 грн 3 % річних. Позивач вважає, що відповідач безпідставно зберіг кошти за рахунок місцевого бюджету, тому відповідно до ст.ст. 1166, 1212 ЦК України, п. 2 розділу II Закону № 132-ІХ, ухвали ЛМР № 6098 просить стягнути 815 469,75 грн як безпідставно збережене майно.

Правова позиція відповідача.

Відповідач заперечує позов, посилаючись на звільнення від сплати пайової участі відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 40 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» (редакція на момент початку будівництва) та пп. 2 п. 2 р. II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 132-ІХ, оскільки, на його думку, об`єкт на вул. Пекарській, 30-А є комплексною забудовою території.

Окрім того, відповідач вважає, що позов порушує принцип venire contra factum proprium: позивач через Інспекцію ДАБК видав дозвіл № ЛВ47 від 12.10.2018 та сертифікат № ЛВ92 від 28.12.2021 без зауважень щодо пайового внеску, чим створив у відповідача обґрунтоване очікування звільнення від сплати. Зміна позиції через 4 роки, на думку відповідача, суперечить постанові ВС від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 та ст. I.-1:103 Принципів європейського приватного права.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Львівською міською радою проведено аналіз стану дотримання містобудівного законодавства, зокрема щодо повноти та своєчасності сплати пайових внесків на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 № 132-ІХ (набрав чинності 17.10.2019) виключено ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», якою до 01.01.2020 передбачалося зобов`язання замовника будівництва взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту шляхом перерахування грошових коштів до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до місцевого бюджету.

Розділ II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-ІХ передбачає порядок пайової участі замовника будівництва з 01.01.2020 для об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, але які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію та без укладених договорів про сплату пайової участі, а також для об`єктів, будівництво яких розпочато у 2020 році.

Обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі виникає протягом 10 робочих днів після 01.01.2020 для об`єктів, розпочатих у попередні роки, якщо вони не введені в експлуатацію станом на 01.01.2020 і договори не укладені, або протягом 10 робочих днів після початку будівництва для об`єктів, розпочатих у 2020 році.

Абз. 2 п. 2 р. II Закону № 132-ІХ встановлює розмір пайової участі у 2020 році: для нежитлових будівель та споруд 4 % загальної кошторисної вартості; для житлових будинків 2 % вартості, розрахованої за основними показниками опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затвердженими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Відповідно до абз. 2 п. 2 р. II Закону № 132-ІХ замовник будівництва зобов`язаний звернутися до органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі, до якої додаються документи, що підтверджують вартість будівництва об`єкта; орган місцевого самоврядування надає розрахунок протягом 15 робочих днів; пайова участь сплачується грошима до прийняття об`єкта в експлуатацію; з 01.01.2020 договір не укладається, а надається лише розрахунок.

З системного аналізу зазначених положень випливає обов`язок, а не право, замовника об`єкта будівництва сплатити визначену суму грошових коштів (пайовий внесок) до місцевого бюджету для створення і розвитку інфраструктури відповідного населеного пункту.

Ухвалою Львівської міської ради від 26.12.2019 № 6098 «Про порядок поступлення коштів для створення і розвитку інфраструктури м. Львова протягом 2020 року» (пп. 2.1., 2.2., 2.2.2.) встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельних ділянках у м. Львові перераховують до міського бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури; розмір пайової участі для житлових будинків 2 % вартості за опосередкованою вартістю житла за регіонами України.

Відповідно до п. 2.3.1. ухвали № 6098 замовник зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва звернутися до департаменту економічного розвитку із заявою про визначення розміру пайової участі, до якої додаються документи, що підтверджують вартість будівництва з техніко-економічними показниками; департамент надає розрахунок протягом 15 робочих днів (п. 2.4.); пайова участь сплачується грошима до прийняття об`єкта в експлуатацію; кошти використовуються виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова; інформація про сплату зазначається у декларації або акті готовності об`єкта (пп. 2.6-2.8).

Ухвала № 6098 скасувала ухвалу ЛМР від 03.04.2008 № 1697 (із змінами від 09.07.2009 № 2779), якою передбачалася сплата пайових внесків, та затверджену нею Методику розрахунку розміру пайового внеску, де в розділі 2 визначено особливості розрахунку для житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземними паркінгами.

ТОВ ФІРМА «Едельвейс» є замовником будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями та підземним паркінгом на вул. Пекарській, 30-А у м. Львові зі знесенням існуючих споруд і не сплатило пайовий внесок до місцевого бюджету всупереч вимогам законодавства.

Об`єкт прийнято в експлуатацію 28.12.2021 за сертифікатом № ЛВ92, виданим Інспекцією ДАБК та зареєстрованим в ЄДЕССБ; дозвіл на будівельні роботи № ЛВ47 видано 12.10.2018.

27.06.2019 зареєстровано повідомлення про зміну даних у дозволі на будівельні роботи № ЛВ70.

ТОВ ФІРМА «Едельвейс» не зверталося до департаменту економічного розвитку Львівської міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі та не подавало документи, що підтверджують вартість будівництва та техніко-економічні показники об`єкта.

Рішенням виконавчого комітету ЛМР від 17.11.2017 № 1068 затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва ТОВ ФІРМА «Едельвейс» багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями та підземним паркінгом на вул. Пекарській, 30-А у м. Львові зі знесенням існуючих споруд.

Земельна ділянка площею 0,0892 га з кадастровим номером :03:004:0016 має цільове призначення 02.03 для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку (п. 1.3 розділу 1 містобудівних умов та обмежень).

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові надано дозвіл на виконання будівельних робіт № ЛВ47 від 12.10.2018 на будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями та підземним паркінгом на вул. Пекарській, 30-А у м. Львові зі знесенням існуючих споруд.

Відповідно до п. 5 Акту готовності об`єкта до експлуатації від 17.12.2021 будівельні роботи виконано у строк: початок робіт жовтень 2018, закінчення робіт жовтень 2021.

Пайова участь не сплачувалася відповідно до п. 13 розділу 1 Закону № 132-ІХ від 20.09.2019 (п. 12 Акту готовності).

Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради проведено розрахунок пайового внеску для житлових будинків у розмірі 2 % вартості будівництва об`єкта за опосередкованою вартістю спорудження житла за регіонами України.

Розрахунок здійснено виходячи з 1 637 кв.м. загальної площі квартир відповідно до інформації в сертифікаті; показник опосередкованої вартості для Львівської області на дату введення в експлуатацію 15 044 грн/кв.м., затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 16.12.2021 № 337.

Величина пайового внеску становить 15 044 грн * 1 637 кв.м. * 0,02 = 492 540,56 грн.

ТОВ фірма «Едельвейс» розпочало будівництво у 2018 році та зобов`язане було сплатити пайовий внесок до прийняття об`єкта в експлуатацію, але не зробило цього, внаслідок чого безпідставно зберегло кошти за рахунок органу місцевого самоврядування.

Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради проведено розрахунок пайового внеску в розмірі 492 540,56 грн за період з 29.12.2021 по 27.05.2025 (розрахунок долучено до матеріалів позовної заяви).Відповідачу нараховано 272 528,12 грн інфляційних втрат за період з 29.12.2021 по 27.05.2025 та 50 401,07 грн 3 % річних за той же період. Загальна сума, яку просить стягнути з відповідача, становить 815 469,75 грн.

Оцінка суду.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Предметом позовних вимог є вимога про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлені Законом України Про регулювання містобудівної діяльності, який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

На момент прийняття в експлуатацію спірного об`єкта відповідача статтю 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності було виключено на підставі Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні (з 01.01.2020).

Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні (Закон № 132-IX) врегулював відповідні правовідносини у пункті 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення та установив, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку, зокрема:

- розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування (підпункт 1 частини 2);

- замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва (підпункт 3 частини 2);

- пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію (підпункт 4 частини 2).

При цьому договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання (частина 1).

Тобто, відповідно до внесених Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні змін, з 01.01.2020 у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх повного виконання, є лише договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року (ч. 1 п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №643/21744/19 виклала висновок щодо вирішення правової проблеми, пов`язаної з застосуванням норм права до правовідносин, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Зовнішнім виразом зміни правового регулювання суспільних відносин є процес втрати чинності одними нормами та/або набуття чинності іншими.

Так, при набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права.

Водночас зміна правових норм і врегульованих ними суспільних відносин не завжди збігаються. У певних випадках після скасування нормативного акта має місце його застосування компетентними органами до тих відносин, які виникли до втрати ним чинності та продовжують існувати у подальшому. Такі правовідносини є триваючими. При цьому триваючі правовідносини повинні виникнути під час дії норми права, що їх регулює, та існувати після втрати нею чинності.

Стаття 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із частиною 2 статті 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а отже, і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються.

Аналізуючи правову природу цих правовідносин, можна зробити висновок, що з моменту завершення будівництва та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію правовідносини забудови припиняються, а тому не можна вважати, що на них поширюються положення статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності після втрати нею чинності.

Крім того, пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 01.01.2020. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в розвитку інфраструктури населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договору під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають.

У зв`язку з відмовою забудовника від укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом.

У такому разі суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України).

Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отже, у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 20.07.2022 у справі №910/9548/21 дійшов висновку, що законодавець під час внесення змін до Закону України Про регулювання містобудівної діяльності (шляхом виключення статті 40 вказаного Закону на підставі Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні) чітко визначив підстави та порядок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту щодо об`єктів, будівництво яких було розпочато до внесення законодавчих змін, а саме:

- договори пайової участі, укладені до 01.01.2020 на підставі вимог статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, залишались дійсними та підлягали до їх повного виконання і після виключення вказаної статті (абзац 1 пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 132-IX). Тобто істотні умови, зокрема щодо розміру пайової участі, строку сплати пайової участі, відповідальності сторін, які відповідно до закону підлягали врегулюванню у таких договорах, залишались незмінними;

- якщо станом на 01.01.2020 такі об`єкти не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені та, оскільки з 01.01.2020 встановлений статтею 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності обов`язок щодо укладення відповідного договору, перестав існувати, тому законодавець визначив нормативне регулювання таких правовідносин, зокрема, абзацом 2 пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №132-IX.

Отже, розмір та порядок пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту без відповідної вказівки у законі не можуть по-новому визначатись нормами абзацу 2 пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №132-IX, якщо відповідні істотні умови були визначені укладеним до 01.01.2020 договором про пайову участь, який згідно з абзацом 1 вказаного пункту розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №132-IX є дійсним та продовжує свою дію до моменту його повного виконання.

Передбачений вказаною нормою порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для: (1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені; (2) об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

Тож у вказаних двох випадках, ураховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №132-IX, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:

- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020; - для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.

Отже, для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абзацом 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

Такі висновки Верховного Суду відповідають загальним принципам рівності та справедливості, є націленими на те, щоб замовник будівництва, який розпочав його до 01.01.2020 та добросовісно виконав встановлений законом (статтею 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності) обов`язок щодо пайової участі, був у однакових ринкових умовах із забудовником, який аналогічно розпочав будівництво у попередні роки до 01.01.2020, але до цієї дати такого обов`язку не виконав, можливо навіть свідомо затягуючи процес здачі об`єкта будівництва в експлуатацію до 01.01.2020 з метою уникнення сплати пайової участі.

Водночас у вказаній постанові Верховний Суд також зауважив, що у випадку, якщо замовниками вищевказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону №132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 у справі №643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту буде звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України.

Аналогічні за змістом правові висновки наведені Верховним Судом у постановах від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21 та від 20.08.2024 у справі № 910/7707/19.

У даній справі позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі замовника у розвитку населеного пункту на підставі статті 1212 ЦК України, і вказаний спосіб захисту суд визнає як належний.

Зважаючи на встановлення на підставі наданих позивачем доказів, які свідчать про закінчення відповідачем будівництва спірного об`єкту у 28.12.2021 року, водночас відсутності укладення ним з позивачем договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту до 01.01.2020, суд дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин норм абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №132-ІХ, які встановлюють розмір та порядок пайової участі замовників будівництва протягом 2020 року.

Ухвалою Львівської міської ради від 26.12.2019 № 6098 «Про порядок поступлення коштів для створення і розвитку інфраструктури м. Львова протягом 2020 року», а саме п.2 (пп.2.1.,2.2.,2.2.2.) встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у м. Львові перераховують до міського бюджету м. Львова кошти для створення і розвитку інфраструктури м. Львова. Розмір пайової участі для житлових будинків становить - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Згідно п.2.3.1. вищевказаної Ухвали, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до департаменту економічного розвитку із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта з техніко-економічними показниками.

Департамент економічного розвитку протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва (п.2.4. Ухвали). Пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію. Кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова.

Інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації (п.2.6-2.8 Ухвали).

У зв`язку із прийняттям вищевказаної ухвали, втратила чинність ухвала ЛМР від 03.04.2008 №1697 «Про порядок залучення коштів інвесторів (замовників, забудовників) на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова» (із змінами внесеними ухвалою ЛМР від 09.07.2009 р. №2779 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 03.04.2008 р. №1697»), якою, аналогічно, було передбачено сплату замовника будівництва пайових внесків.

Відповідно також втратила чинність затверджена вказаною ухвалою Методика розрахунку розміру пайового внеску замовників у створення і розвиток інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова, у розділі 2 якої було визначено особливості розрахунку розміру пайового внеску при окремих видах будівництва, а саме при будівництві житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземними паркінгами.

Львівською міською радою встановлено, що всупереч вимогам вищевказаного законодавства, замовником - ТОВ Фірма «Едельвейс» будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями та підземним паркінгом на вул. Пекарській, 30-А у м. Львові зі знесенням існуючих на ділянці споруд, не сплачено до місцевого бюджету кошти пайової участі.

Згідно з Сертифікатом про готовність до експлуатації об`єкта № ЛВ92, виданого Інспекцією ДАБК та зареєстрованого в ЄДЕССБ вищевказаний об`єкт нерухомості (замовник об`єкта Товариство з обмеженою відповідальність ФІРМА «Едельвейс» дозвіл на виконання будівельних робіт №ЛВ47 виданий Інспекцією ДАБК у м. Львові та зареєстрований 12.10.2018) прийнято в експлуатацію 28.12.2021.

При цьому, ТОВ Фірма «Едельвейс» не зверталось до департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, як уповноваженого органу на проведення розрахунків розміру пайових внесків, із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями та підземним паркінгом на вул. Пекарській, 30-А у м. Львові зі знесенням існуючих на ділянці споруд та не подавало документи, що підтверджують вартість будівництва даного об`єкту, техніко-економічні показники об`єкта.

Попередньо, рішенням виконавчого комітету від 17.11.2017 №1068 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ТОВ Фірма «Едельвейс» багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями та підземним паркінгом на вул. Пекарській, 30- А у м. Львові зі знесенням існуючих на ділянці споруд» затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на будівництво товариством з обмеженою відповідальністю фірмою «Едельвейс» багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями та підземним паркінгом на вул. Пекарській, 30-А у м. Львові зі знесенням існуючих на ділянці споруд.

Цільове призначення земельної ділянки, на якій здійснюється будівництво площею 0,0892 га з кадастровим номером :03:004:0016 - 02.03 - для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку (п.1.3 розділу 1 Містобудівних умов та обмежень).

Розмір (величину) пайової участі замовника будівництва позивачем визначено відповідно до кошторисної вартості будівництва за затвердженою проектною документацією на будівництво, що відповідає вимогам законодавства та судової практики з вказаних питань.

Відповідно до розрахунку позивача, відповідач безпідставно зберіг кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту в загальному розмірі 492 540, 56 грн.

Станом на день прийняття рішення суду, доказів в спростування вищенаведених обставин не поступало, доказів щодо оплати коштів пайової участі не представлено, відтак заборгованість відповідача перед позивачем становить 492 540, 56 грн.

Щодо заперечень відповідача, суд зазначає наступне.

Суд не погоджується з позицією відповідача про звільнення від сплати пайового внеску відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції на момент початку будівництва) та пп. 2 п. 2 р. II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 132-ІХ, оскільки будівництво об`єкта на вул. Пекарській, 30-А не є комплексною забудовою території за результатами інвестиційних конкурсів чи аукціонів.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», комплексна забудова території здійснюється з метою забезпечення реалізації громадських інтересів і спрямовується на попереднє проведення інженерної підготовки, спорудження зовнішніх інженерно-транспортних мереж, об`єктів соціальної сфери, житлових будинків, інших об`єктів будівництва, а також на благоустрій території. Комплексна забудова території може здійснюватися шляхом комплексної реконструкції кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду одним або кількома інвесторами.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що інвестиційні конкурси чи аукціони щодо комплексної забудови території на вул. Пекарській, 30-А у м. Львові Львівською міською радою оголошувалися.

Таким чином, на ТОВ Фірма «Едельвейс» не поширюються винятки щодо звільнення від сплати пайового внеску.

Суд також відхиляє аргумент відповідача про порушення принципу venire contra factum proprium, оскільки відсутність зауважень Інспекції ДАБК щодо пайового внеску під час видачі дозволу та сертифіката не створює суперечливої поведінки позивача. Інспекція, як орган державного архітектурно-будівельного контролю, не уповноважена перевіряти сплату пайового внеску, а лише технічну відповідність об`єкта нормам. Відповідач не міг обґрунтовано покладатися на відсутність таких зауважень як на визнання звільнення від сплати, оскільки обов`язок звернення із заявою про визначення розміру внеску та його сплата покладається безпосередньо на замовника будівництва відповідно до п. 2 р. II Закону № 132-ІХ та ухвали ЛМР № 6098.

Отже, посилання відповідача на принцип venire contra factum proprium не може бути прийняте судом, оскільки дії Інспекції не свідчать про зміну позиції позивача та не створюють у відповідача обґрунтованих очікувань щодо звільнення від встановленого законом обов`язку.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу I Загальні положення про зобов`язання книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом ст. ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Норми ст. 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб через неправомірні дії боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншою, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

У відповідності до позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.04.2024 у справі № 559/1622/19, суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Відповідачу нараховано 272 528,12 грн інфляційних втрат та 50 401,07 грн 3% річних за період з 29.12.2021 по 27.05.2025. Об`єкт прийнято в експлуатацію 28.12.2021 за сертифікатом № ЛВ92.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням вимог ст. 253 ЦК України, суд встановив, що він є арифметично вірним

Отже, суми 3% річних у розмірі 50 401,07 грн та інфляційних втрат у розмірі 272 528,12 грн підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України, вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі у розмірі 492 540, 56 грн безпідставно збережених коштів, 50 401,07 грн 3% річних та 272 528,12 грн інфляційних втрат.

Судові витрати.

Оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір, відповідно до ст.129 ГПК України, покладається на відповідача пропорційно задоволених вимог.

Відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 12 232, 03 грн сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 73, 76-78, 86, 129, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Едельвейс (79008, м. Львів, вул. Пекарська, буд. 30-А, ) на користь Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Ринок, буд. 1, ) 815 469, 75 грн та 12 232, 03 грн судового збору.

Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 30.10.2025.

Суддя Запотічняк О.Д.