АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/5624/24
Південно-західного апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Принцевської Н.М., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання: Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

від ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2

від ОСОБА_3 адвокат Купріна І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.07.2025 (повний текст складено та підписано 11.07.2025, суддя Демченко Т.І.)

у справі №916/5624/24

за заявою фізичної особи ОСОБА_1

про неплатоспроможність

Встановив

ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Одеської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність на підставі положень Кодексу України з процедур банкрутства, посилаючись на наявність заборгованості у сумі 2 930 395,86 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.01.2025 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність, введено процедуру реструктуризації боргів ОСОБА_1 , керуючим реструктуризацією боргів боржника фізичної особи ОСОБА_1 призначено арбітражного керуючого ОСОБА_4 тощо.

Господарський суд Одеської області ухвалою від 16.04.2025 визнав конкурсні грошові вимоги ОСОБА_5 до фізичної особи ОСОБА_1 у сумі 2 835 050,40 грн.

Господарський суд Одеської області ухвалою від 25.04.2025 визнав конкурсні грошові вимоги ОСОБА_3 до фізичної особи ОСОБА_1 у сумі 1 074 431,48 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.04.2025 визначено розмір та перелік визнаних господарським судом вимог конкурсних кредиторів для внесення керуючим реструктуризацією до реєстру вимог кредиторів.

09.06.2025 до Господарського суду Одеської області звернувся кредитор ОСОБА_3 з клопотанням про закриття провадження у справі про банкрутство.

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.07.2025 клопотання представника кредитора ОСОБА_3 про закриття провадження у справі задоволено, закрито провадження у справі №919/5624/24 за заявою фізичної особи ОСОБА_1 про неплатоспроможність, припинено повноваження керуючого реструктуризацією фізичної ОСОБА_1 арбітражного керуючого Колмикової Тетяни Олександрівни, припинино дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, клопотання представника кредитора ОСОБА_5 Фендика О.С про припинення процедури реструктуризації та визнання банкрутом ОСОБА_1 - залишено без розгляду.

В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції зазначив, що у справі, що розглядається, суд, заслухавши особисті пояснення заявника ОСОБА_1 , пояснення інших учасників справи, дослідивши подані до суду письмові докази, що містяться в матеріалах справи, установив ряд суперечностей, які не відповідають добросовісній поведінці боржника, а навпаки свідчать про прагнення отримати переваги процедур неплатоспроможності, зокрема, звільнитися від боргів.

Не погодившись із даною ухвалою до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся боржник з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.07.2025 у справі № 916/5624/24 про закриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду або, в разі необхідності, прийняти нове рішення по суті.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала прийнята із порушенням норм процесуального та матеріального права, є протиправною та підлягає скасуванню виходячи з наступного:

- судом першої інстанції без належної оцінки матеріалів та обставин справи, без наявності доказів неповноти та недостовірності наданої боржником інформації про майновий стан, зроблено помилковий висновок про наявність підстав для закриття провадження у справі;

- із оскаржуваної ухвали суду взагалі не вбачається на якій із вичерпного переліку підстав передбачених у частині сьомій статті 123 Кодексу України з процедур банкрутства суд закрив провадження у справі;

- суд першої інстанції повністю проігнорував заяви арбітражного керуючого про затвердження звіту про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат та клопотання іншого кредитора про припинення процедури реструктуризації боргів боржника, про визнання банкрутом ОСОБА_1 , введення процедури погашення боргів;

- поза увагою суду першої інстанції залишено те, що ОСОБА_1 зазнала неплатоспроможності у наслідок шахрайства від особи, яка зловживав її довірою, свого цивільного чоловіка, ОСОБА_6 . Грошові кошти було позичено у кредиторів не для особистих потреб, а під обіцянки інвестицій у бізнес, що не реалізувався. Фактично боржниця виступала гарантом, оформлюючи розписки від свого імені, а гроші отримував чоловік, що також підтверджено було в судовому засідання поясненнями боржниці та не заперечувалось представниками кредиторів;

- боржниця не приховувала жодного свого доходу, надала всі документи, що підтверджують її теперішній дохід, факт перебування за кордоном у зв`язку з війною, наявність лише одного активу житла, яке є єдиним місцем проживання, відсутність дорогих покупок, відсутність передання майна чи будь-яких спроб ухилення від виконання боргових зобов`язань;

- ОСОБА_1 надала до суду декларації про власний майновий стан та членів її сім`ї, щодо розміру та джерел доходів відповідно до вимог законодавства, не приховала жодної інформації. Також, боржницею у законодавчо визначений строк було подано виправлені декларації, з урахуванням зауважень вказаних у звіті арбітражного керуючого;

- згідно з звітом керуючого реструктуризацією не встановлено фактів приховування боржником доходів або ж майна, за рахунок якого можна здійснити погашення кредиторських вимог та не відповідностей у відомостях, зазначених в деклараціях про майновий стан боржника;

- в матеріалах справи відсутні будь-які документи, що підтверджують наявність у матері боржника доходів, які мали бути задекларовані боржником, або наявність у неї транспортного засобу на момент подання декларацій. Також не долучено жодних підтверджень факту продажу такого транспортного засобу у 2023 році, як і доказів того, що він перебував у власності матері боржниці саме у період, який підлягає декларуванню;

- висновки суду про приховані доходи або майно членів сім`ї боржника не підтверджені жодними доказами, ґрунтуються на припущеннях;

- з огляду на повідомлення боржницею про обставини, що зумовили неплатоспроможність і стали підставою для звернення до суду в межах цієї справи, надання боржницею вичерпних та достовірних відомостей щодо майна, доходів та витрат останньої та членів її сім`ї, апелянт вважає, що зазначені обставини свідчать про її добросовісну поведінку та реальне прагнення співпрацювати з арбітражним керуючим і кредиторами з метою досягнення компромісу та відновлення своєї платоспроможності;

- в свою чергу, як вважає скаржник, клопотання кредитора про закриття провадження у справі ґрунтується виключно на припущеннях, суб`єктивних судженнях та емоційній оцінці ситуації;

- суд першої інстанції розглянув справу однобічно, прийнявши до уваги виключно позицію одного з кредиторів - ОСОБА_3 , тоді як доводи боржника, арбітражного керуючого та іншого кредитора фактично залишив поза увагою.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.08.2025 відкрито апеляційне провадження по цій справі та призначено її до розгляду на 29.10.2025.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу від арбітражної керуючої Колмикової Т.О. в якому остання просить скасувати Ухвалу господарського суду Одеської області від 10.07.2025 по справі № 916/5624/24 про закриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду або, в разі необхідності, прийняти нове рішення по суті.

На переконання арбітражної керуючої, оскаржувана ухвала є неповною, необґрунтованою, постановленою із порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

За твердженням арбітражної керуючої, боржницею було наведено причин виникнення неплатоспроможності, надано достовірні відомості щодо майна, доходів та витрат, які відображені у деклараціях про майновий стан при перевірці яких, арбітражною керуючої не було виявлено фактів приховування боржницею своїх доходів. Боржниця надала всі документи, що підтверджують її теперішній дохід, факт перебування за кордоном у зв`язку з війною, наявність лише одного активу житла, яке є єдиним місцем проживання, відсутність дорогих покупок, відсутність передання майна чи будь-яких спроб ухилення від виконання боргових зобов`язань протягом 3 річного періоду, який передує відкриттю провадження у справі про неплатоспроможність.

Також до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від кредитора ОСОБА_3 в якому остання просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В обґрунтування своїх заперечень кредитор зазначає, що судом першої інстанції було ретельно вивчено доводи кожної зі сторін, заслухано особисті пояснення боржниці, досліджено письмові докази та установлено ряд суперечностей, які не відповідають добросовісній поведінці боржника, а навпаки свідчать про прагнення отримати переваги процедур неплатоспроможності, зокрема, звільнитися від боргів.

Під час судового засідання від 29.10.2025 представник апелянта підтримав доводи та вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.

Представник кредитора ОСОБА_3 надав пояснення у відповідності до яких не погоджується із доводами та вимогами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 та ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У відповідності до ч.6 ст.12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ст.13 ГПК України).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.01.2025 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність, введено процедуру реструктуризації боргів ОСОБА_1 , керуючим реструктуризацією боргів боржника фізичної особи ОСОБА_1 призначено арбітражного керуючого ОСОБА_4 тощо.

Господарський суд Одеської області ухвалою від 25.04.2025 визнав конкурсні грошові вимоги ОСОБА_3 до фізичної особи ОСОБА_1 у сумі 1 074 431,48 грн.

09.06.2025 до Господарського суду Одеської області звернувся кредитор ОСОБА_3 з клопотанням про закриття провадження у справі про банкрутство.

В обґрунтування даного клопотання кредитор зазначив, що у даному випадку ОСОБА_1 не є добросовісним боржником, оскільки вчиняла дії з метою унеможливлення виконання виконавчого листа та рішення про звернення стягнення грошових коштів на майно боржника, надала суду декларації про майновий стан з неповною та недостовірною інформацією щодо майна, доходів та витрат боржника та членів його сім`ї, тощо.

Приймаючи оскаржувану ухвалу місцевий господарський суд погодився із доводами ОСОБА_3 викладеними у клопотанні про закриття провадження та дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дослідивши наявні матеріали справи, доводи учасників справи та висновки суду першої інстанції, зазначає наступне.

Провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених Книгою четвертою КУЗБ "Відновлення платоспроможності фізичної особи" (стаття 113 КУзПБ).

Як убачається з пояснювальної записки до проекту Кодексу України з процедур банкрутства метою запровадження інституту неплатоспроможності фізичних осіб було визначено врегулювання відносин щодо відновлення платоспроможності боржників, які опинилися в скрутній фінансовій ситуації не з їх вини та потребують допомоги з боку держави.

Тому, призначенням цих норм законодавець визначив забезпечення допомоги чесним боржникам шляхом передусім реструктуризації їх боргів, а у разі неможливості у майбутньому погасити борги - заслужити їх списання.

У преамбулі КУзПБ закріплено, що цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

За цим підходом, на відміну від банкрутства юридичних осіб, у назві та за змістом положень Книги четвертої КУзПБ - "Відновлення платоспроможності фізичних осіб" законодавець закцентував на пріоритеті реабілітаційної процедури щодо боржника, який залежно від власної волі та обставин справи може отримати звільнення від боргів за результатами обох судових процедур у справі про неплатоспроможність фізичних осіб.

Отже, застосовуючи ці норми, слід враховувати, що на відміну від банкрутства юридичних осіб, задоволення вимог кредиторів як основна мета провадження про неплатоспроможність фізичних осіб КУзПБ не встановлена.

За змістом статті 116 КУзПБ лише боржник наділений правом ініціювати справу про його неплатоспроможність.

Таким чином, КУзПБ запроваджено "добровільне банкрутство" боржника фізичної особи, що не є обов`язком, а правом, яким боржник, у разі дотримання певних вимог, може скористатися задля реструктуризації його боргів, прощення (списання) вимог кредиторів та/або звільнення від боргів і відновлення його платоспроможності.

За змістом приписів Книги четвертої КУзПБ законодавцем презюмується, що фізична особа - боржник, ініціюючи стосовно себе справу про неплатоспроможність, прагне досягнути компромісу з кредиторами щодо зміни способу та порядку виконання його зобов`язань, а у разі недосягнення згоди стосовно плану реструктуризації боргів, такий боржник припускає визнання його банкрутом і задоволення кредиторських вимог за рахунок коштів від продажу його майна.

Частиною другою статті 6 КУзПБ визначено, що до боржника - фізичної особи застосовуються такі судові процедури, як реструктуризація боргів боржника та погашення боргів боржника.

Згідно з частиною п`ятою статті 119 КУзПБ в ухвалі про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника господарський суд серед іншого зазначає про введення процедури реструктуризації боргів боржника.

Реструктуризація боргів боржника - судова процедура у справі про неплатоспроможність фізичної особи, що застосовується з метою відновлення платоспроможності боржника шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань згідно з планом реструктуризації боргів боржника (стаття 1 КУзПБ).

Отже, ця судова процедура є першим, обов`язковим та пріоритетним етапом справи про неплатоспроможність фізичної особи, у якій боржник може реалізувати право на зміну способу та порядку сплати боргів з урахуванням його об`єктивних можливостей і прагнення до розрахунку з кредиторами, маючи гарантії залишення частини доходу на задоволення побутових потреб та може отримати прощення (списання) кредиторських вимог чи їх частини.

Саме на цьому акцентував Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постановах від 22.09.2021 у справі №910/6639/20 та від 26.05.2022 у справі № 903/806/20, вказавши, що з огляду на мету та цілі КУзПБ інститут неплатоспроможності фізичних осіб призначений для зняття з боржника - фізичної особи тягаря боргів, які мають значний розмір та не можуть бути погашені за рахунок поточних доходів і належного цій особі майна. Правове регулювання відносин, що виникають між боржником та іншими учасниками справи про неплатоспроможність, має на меті поетапно створити для боржника - фізичної особи найбільш сприятливі умови для погашення боргів шляхом їх реструктуризації, а при нерезультативності таких заходів - забезпечити ефективний механізм продажу активів боржника.

Подібну позицію розділяє й суд апеляційної інстанції, адже за такого підходу у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи скористатися правом на реабілітацію, зокрема, у спосіб, що певною мірою утискає інтереси кредиторів, заслуговує лише чесний і сумлінний боржник, інше б суперечило принципу добросовісності, який ґрунтується на приписах статей 3 та 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до яких дії учасників правовідносин мають бути добросовісними (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, а також завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частини друга, третя статті 13 ЦК України).

Тому до боржника - фізичної особи КУзПБ установлює спеціальні вимоги щодо його добросовісності, як запоруку досягнення компромісу між сторонами стосовно погашення боргів, що має ґрунтуватися на поступках кредиторів та сумлінній співпраці боржника з керуючим реструктуризацією і кредиторами, а також на його відкритій взаємодії з судом, яка полягає у добросовісному користуванні процесуальними правами та сумлінному виконанні процесуальних обов`язків.

Зокрема, задля отримання бажаного результату - відновлення платоспроможності у судовій процедурі реструктуризації боргів КУзПБ покладає на боржника обов`язки:

- повідомити про обставини, що стали підставою для звернення до суду (пункт 3 частини другої статті 116 КУзПБ), отже обґрунтувати природу і причини неплатоспроможності, надати інформацію щодо витрачання коштів, отриманих від кредитора (кредитодавця, позикодавця), та/або щодо руху основних активів з часу виникнення зобов`язань перед кредиторами тощо;

- надати повну і достовірну інформацію про власний майновий стан та членів його сім`ї, щодо розміру та джерел доходів (пункти 4 -11 частини третьої статті 116 КУзПБ), тому у разі необхідності і додаткові пояснення чи документи на підтвердження належного виконання цих вимог;

- подати проект плану реструктуризації боргів та співпрацювати з керуючим реструктуризацією і зборами кредиторів при погодженні його змісту (частина четверта статті 116, частина сьома статті 126 КУзПБ);

- повністю погасити окремі види заборгованості до затвердження судом плану реструктуризації боргів боржника (стаття 125 КУЗПБ);

- погашати вимоги кредиторів згідно з умовами плану реструктуризації боргів у разі його затвердження (частина перша статі 128 КУзПБ).

Також, КУзПБ містить низку процесуальних запобіжників задля уникнення недобросовісного використання боржником судових процедур неплатоспроможності, зокрема, передбачає:

- відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо боржника притягнуто до адміністративної або кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю чи визнано банкрутом протягом попередніх п`яти років (пункти 3, 4 частини четвертої статті 119 КУзПБ), а також заборону відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи-боржника протягом року з дня закриття такого провадження стосовно того ж боржника з підстав, передбачених частиною сьомою статті 123 КУзПБ;

- закриття провадження у справі про неплатоспроможність у випадку ненадання боржником повної і достовірної інформації про власне майно, доходи і витрати та членів його сім`ї; приховування боржником власних активів через їх передачу членам сім`ї; якщо боржника притягнуто до адміністративної чи кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю (пункти 1-3 частини сьомої статті 123 КУзПБ);

- відмову у затвердженні плану реструктуризації боргів боржника у справі про неплатоспроможність, якщо порушено порядок розроблення та погодження цього плану; умови реструктуризації боргів суперечать законодавству; боржник не погасив борги, що підлягають обов`язковій сплаті згідно з частиною третьою статті 125 КУзПБ або боржник вчиняє дії, спрямовані на перешкоджання проведенню стосовно нього процедур, передбачених цим Кодексом (пункти 1, 2, 5, 6 частини восьмої статті 126 КУзПБ);

- дискрецію господарського суду у вирішенні питання щодо можливості подальшого руху справи про неплатоспроможність, якщо протягом трьох місяців з дня введення процедури реструктуризації боргів боржника мета цієї процедури не досягнута (частина одинадцята статті 126 КУзПБ).

Системне тлумачення цих приписів свідчить, що за їх змістом законодавець закріпив у спеціальних нормах КУзПБ принцип добросовісної поведінки боржника - фізичної особи, за яким право на звільнення від боргів та відновлення платоспроможності у судових процедурах неплатоспроможності фізичної особи набуває лише добросовісний боржник, який не за своїм неправомірним умислом потрапив у стан неплатоспроможності, сумлінно виконує обов`язки боржника та не приховує обставин, що можуть вплинути на розгляд справи чи задоволення кредиторських вимог, при цьому демонструє дієве прагнення до компромісу з кредиторами щодо умов реструктуризації боргів та в межах об`єктивних можливостей вживає заходів до задоволення їх вимог.

Саме такий боржник реалізує право ініціювати провадження у справі про власну неплатоспроможність не на шкоду кредиторам, а для досягнення легітимної мети цього провадження - соціальної реабілітації добросовісного боржника за спеціальною судовою процедурою шляхом реструктуризації заборгованості та/або звільнення від боргів задля відновлення його платоспроможності.

Щодо закриття провадження у справі про неплатоспроможність в межах судової процедури реструктуризації боргів боржника.

Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною шостою статті 12 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

За частиною першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених Книгою четвертою КУЗБ "Відновлення платоспроможності фізичної особи" (стаття 113 КУзПБ).

За такого правового регулювання у справі про неплатоспроможність фізичної особи застосовні загальні підстави закриття провадження у справі про банкрутство, передбачені частиною першою статті 90 КУзПБ з урахуванням особливостей, встановлених спеціальними нормами цього Кодексу, отже тією мірою, якою ці підстави можуть стосуватися боржника - фізичної особи.

Системне тлумачення положень частини першої статті 90 КУзПБ у взаємозв`язку зі статтею 113 КУзПБ свідчить, що наведена норма та визначені нею підстави закриття провадження у справі про банкрутство (за винятком, визначених пунктами 1, 2, 5, які стосуються виключно юридичних осіб) є загальними приписами стосовно підстав закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи за Книгою четвертою цього Кодексу, адже застосовуються як до банкрутства юридичних осіб, так і фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців.

Тож, за змістом частини першої статті 90 КУзПБ термін "справа про банкрутство" слід тлумачити широко, як універсальне поняття, адже банкрутство боржника є одним з етапів провадження про неплатоспроможність фізичної особи, а підстави закриття провадження, які стосуються лише юридичних осіб, законодавець виділив у цій нормі відповідним уточненням щодо особи боржника або властивих лише банкрутству юридичних осіб судових процедур.

Окрім того, з урахуванням положень статей 3, 12 ГПК України, 2 КУзПБ та відсилочного припису пункту 9 частини першої статті 90 КУзПБ у справі про неплатоспроможність фізичної особи можуть бути застосовані підстави закриття провадження у справі за статтею 231 ГПК України в тих межах, що стосуються фізичної особи та особливостей банкрутства.

Щодо спеціальних підстав закриття провадження у справі, які можуть бути застосовані лише у справі про неплатоспроможність фізичної особи, то аналіз приписів Книги четвертої КУзПБ свідчить, що така процесуальна можливість передбачена на всіх стадіях судової процедури реструктуризації боргів боржника, за різних підстав та з неоднаковим ступенем імперативності відповідних норм.

Так, частиною сьомою статті 123 КУзПБ визначено, що суд приймає рішення про закриття провадження у справі за клопотанням зборів кредиторів, сторони у справі або з власної ініціативи, якщо:

1) боржником у декларації про майновий стан зазначена неповна та/або недостовірна інформація про майно, доходи і витрати боржника та членів його сім`ї, якщо боржник упродовж семи днів після отримання звіту керуючого реструктуризацією про результати перевірки такої декларації не надав суду виправлену декларацію про майновий стан з повною та достовірною інформацією щодо майна, доходів і витрат боржника та членів його сім`ї;

2) майно членів сім`ї боржника було придбано за кошти боржника та/або зареєстровано на іншого члена сім`ї з метою ухилення боржника від погашення боргу перед кредиторами;

3) судовим рішенням, що набрало законної сили та не було скасоване, боржник був притягнутий до адміністративної або кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю.

Колегія суддів звертає увагу на те, що конструкція цієї норми побудована як безумовний захід відповідальності боржника за дії на шкоду кредиторам, тому не передбачає альтернативного вирішення та необхідності з`ясування мотивів боржника - фізичної особи, за встановлення відповідних фактів господарським судом.

До того ж, розширене коло ініціаторів застосування частини сьомої статті 123 КУзПБ та відсутність процесуальних обмежень щодо її реалізації на всіх стадіях справи про неплатоспроможність фізичної особи забезпечують невідворотність такого наслідку очевидно недобросовісних дій боржника.

Господарський суд не може залишити поза увагою обставини, які вказують на наявність підстав для закриття провадження у справі за ч.7 ст.123 КУзПБ, тому з власної ініціативи зобов`язаний перевірити такі обставини справи та надати їм юридичну оцінку, про що зазначити у відповідному судовому рішенні. Одним із принципів, які характерні для правового інституту неплатоспроможності є принцип судового контролю у процедурах банкрутства (неплатоспроможності) щодо повноти та належності дій учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), що зобов`язує суд з достатньою повнотою встановити об`єктивні обставини правовідносин сторін по множинних предметах спорів, які виникають у процедурах банкрутства (неплатоспроможності). Тож, на відміну від справ позовного провадження, в яких господарський суд обмежений принципами диспозитивності та змагальності сторін, у справах про банкрутство (неплатоспроможність), судовий контроль є невід`ємною складовою цього провадження. Аналогічні висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 27.11.2024 у справі №922/493/21.

У абзаці п`ятому частини сьомої статті 123 КУзПБ визначено, що господарський суд протягом одного року з дня закриття провадження у справі про неплатоспроможність з підстав, визначених цією частиною, не може відкрити провадження у новій справі про неплатоспроможність щодо того самого боржника.

Таким чином, зібравши певний перелік підстав для закриття провадження у справі в окремій нормі (частина сьома статті 123 КУзПБ), законодавець акцентував насамперед на спеціальних наслідках її реалізації - неможливості протягом року повторно скористатися такою процедурою для очевидно недобросовісного боржника.

Тому, перелік підстав для закриття провадження у справі за частиною сьомою статті 123 КУзПБ слід тлумачити як вичерпний лише в аспекті застосування передбачених цією ж нормою обмежувальних наслідків такого закриття.

Варто наголосити, що добросовісність боржника - фізичної особи є визначальним критерієм для оцінки обставин і підстав якими КУзПБ зумовлює вирішення судом питання щодо подальшого руху справи, зокрема закриття провадження про неплатоспроможність фізичної особи у випадках, передбачених статтями 123, 126, 128 КУзПБ. Тому, обставини, що свідчать про недобросовісну поведінку боржника у сукупності з іншими обставинами справи підлягають врахуванню господарським судом як підстави для ухвалення рішення про закриття провадження у справі, замість переходу до процедури погашення боргів боржника.

Такими обставинами можуть бути, серед іншого ненадання боржником обґрунтованих пояснень стосовно обставин неплатоспроможності (руху активів, витрачання отриманих від кредиторів коштів тощо); зазначення у декларації працездатного боржника відомостей про доходи, що значно менші за відповідний середній показник у регіоні та за відповідною спеціальністю; посилання у декларації про майновий стан на ненадання інформації членом сім`ї боржника за умови, що така інформація є необхідною для з`ясування суттєвих для справи обставин, або у інший спосіб ухилення боржника від конструктивної співпраці з кредиторами, керуючим реструктуризацією чи від відкритої взаємодії з судом, економічна необґрунтованість та/або очевидна невиконуваність плану реструктуризації, яка може призвести до явного порушення прав кредиторів щодо отримання боргу в розумні строки.

За змістом ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що з наявних матеріалів вбачається, та не заперечується боржником, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір позики від 05.05.2016, а також між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики від 15.11.2016.

У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань за вказаними договорами позики в частині повного та своєчасного повернення грошових коштів, рішеннями Малиновського районного суду від 19.06.2019 по справі №521/19715/18 та від 18.07.2017 по справі №521/7341/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь кредиторів заборгованість за договорами позики.

Однак, у порушення наведених законодавчих приписів, ОСОБА_1 звертаючись до суду першої інстанції з заявою про відкриття справи про неплатоспроможність не повідомила, із наданням відповідних доказів на підтвердження, інформацію щодо витрачання коштів, отриманих від кредиторів за договорами позики.

Колегія суддів критично ставиться до пояснень боржника, які ґрунтуються на тому, що ОСОБА_1 зазнала неплатоспроможності у наслідок шахрайства з боку свого цивільного чоловіка ОСОБА_6 , оскільки такі обставини не підтвердженні жодними належними та допустимими доказами, зокрема, але не виключно, зверненнями до поліції з приводу вчинення шахрайський дій з боку третьої особи, введення боржника в оману, тощо.

Не надано боржником й доказів на підтвердження того, що позичені грошові кошти були використані не для особистих потреб, а задля передачі цивільному чоловіку, в якості інвестицій у бізнес, що не реалізувався.

Суд апеляційної інстанції також наголошує на тому, що договір позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено 15.11.2016 на 6 місяців із зобов`язанням сплачувати певні відсотки.

За спливом строку повернення грошових коштів, ОСОБА_3 звернулася з позовною заявою до Малиновського районного суду м. Одеси про стягнення коштів за договором позики.

З метою забезпечення позову Малиновським районним судом м. Одеси 18.05.2017 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_1 .

Разом з тим, Малиновським районним судом м. Одеси було допущено описку в зазначеній ухвалі та по-батькові ОСОБА_7 зазначено ОСОБА_8 замість ОСОБА_9 .

Скориставшись такою прогалиною, боржниця 25.05.2017 уклала договір дарування зазначеної квартири зі своєю матер`ю ОСОБА_10 .

Наведене стало підставою для звернення ОСОБА_3 до суду з позовом вже про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного 25.05.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 24.10.2019 рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10.04.2019 року, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_10 про визнання недійсним договору дарування скасовано. Визнано недійсним договір дарування від 25 травня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 .

Також, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.07.2017 у справі № 521/7341/17 позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 15 листопада 2016 року у розмірі 1 116 486 гривень 40 копійок (еквівалент 43000 доларів США).

Втім, під час розгляду справ судом ОСОБА_1 зареєструвала свого неповнолітнього сина в квартирі АДРЕСА_1 , на яку було накладено арешт.

Судова колегія погоджується із твердженням кредитора ОСОБА_3 , що такі дії ОСОБА_1 не можна вважати добросовісними, оскільки останні очевидно здійсненні з метою унеможливлення виконання рішення суду та звернення стягнення на таке майно.

Слід також відзначити, що боржниця, яка була достеменно обізнана про наявність невиконаних грошових зобов`язань перед кредиторами, принаймні з 2017 року, до моменту звернення до суду із заявою про відкриття провадження про неплатоспроможність у грудні 2024, не вживала жодних дій задля часткового або повного погашення існуючої заборгованості.

Навпаки, як вбачається з наявних матеріалів справи, а саме копії паспорту ОСОБА_1 (т.3, а.с. 11-19), боржниця після укладення договорів позики (2016-2017) неодноразово перетинала держаний кордон України, в тому числі авіасполученням.

Також, у відповідності до відповіді наданої Державною прикордонною службою України на запит Господарського суду Одеської області (т.1, а.с. 212-213), ОСОБА_1 протягом 2017-2025 неодноразово перетинала державний кордон України. Зокрема, авіа та автомобільним транспортом у пунктах пропуску Порубне, Старокозаче, Грушів, Серпневе, Київ (Жуляни), Кучурган, Маяки-Удобне тощо.

Отже, боржниця, яка стверджує, що позичені грошові кошти були витрачені не на її власні потреби, а передачі цивільному чоловіку, та не має можливості погасити існуючу заборгованість перед кредиторами, неодноразово перетинала державний кордон України, що безумовно потребує витрат, та відповідно викликає обґрунтовані сумніви щодо дійсного майнового стану боржниці.

При цьому, колегія суддів заважує, що згідно з наданими боржником відомостями про офіційний дохід, ОСОБА_1 займала посаду адміністратора відділу управління в ТОВ «РЕСТОРАН ФРАТЕЛЛІ» до 19.01.2023 та середній розмір заробітної плати за 2022 рік становив 6933,23 грн.

У відповідності до відомостей, які були надані Пенсійним фондом України на запит арбітражної керуючої, ОСОБА_1 у 2020 отримала дохід 52 362,41 грн, у 2021 84 055,93 грн, у 2022 77 883,21 грн та у 2023 4677,02 грн (т. 2, а.с. 40-43). Відомостей про отримання будь-якого доходу у період 2015-2019, тобто періоду отримання грошових коштів за договорами позики та неодноразового перетину державного кордону, надано не було.

Враховуючи наведено, колегія суддів вважає, що поведінку ОСОБА_1 не можна вважати добросовісною та сумлінною, оскільки боржниця стверджуючи про отримання позичених грошових коштів не для власних потреб, не надавши відомостей про наявність фінансової можливості, та маючи незначний дохід у 2020-2023, здійснювала регулярні виїзди на межі України, що як уже було вказано вище, безумовно потребувало витрати грошових коштів.

Судова колегія критично ставиться до пояснень боржниці, які ґрунтуються на тому, що виїзди за межі України були пов`язані, зокрема з підробітком стюардесою на міжнародному автобусному рейсі до Греції, оскільки такі твердження не доведені жодними належними та допустимими доказами по цій справі.

Щодо поданого боржником до суду першої інстанції проекту плану реструктуризації боргів, колегія суддів зазначає таке.

Реструктуризація боргів боржника є першим, обов`язковим та пріоритетним етапом справи про неплатоспроможність фізичної особи, у якій боржник згідно з планом реструктуризації боргів може реалізувати право на зміну способу та порядку сплати заборгованості з урахуванням його об`єктивних можливостей і прагнення до розрахунку з кредиторами, маючи гарантії залишення частини доходу на задоволення побутових потреб та може отримати прощення (списання) кредиторських вимог чи їх частини.

На цьому етапі задля отримання бажаного результату - відновлення платоспроможності КУзПБ покладає на боржника, серед іншого, обов`язок подати проєкт плану реструктуризації боргів, співпрацювати з керуючим реструктуризацією і зборами кредиторів при погодженні та доповненні його змісту відповідно до вимог статті 124 КУзПБ.

Ця норма визначає обов`язкові та факультативні вимоги до плану реструктуризації боргів боржника.

Відповідно до частини другої статті 124 КУзПБ у плані реструктуризації боргів боржника обов`язково мають бути зазначені: 1) обставини, які спричинили неплатоспроможність боржника; 2) інформація про визнані судом вимоги кредиторів із зазначенням їх розміру та черговості задоволення; 3) інформація про майновий стан боржника за результатами проведених заходів з виявлення та складання опису майна боржника (проведення інвентаризації); 4) інформація про всі доходи боржника, у тому числі доходи, які боржник розраховує отримати протягом процедури реструктуризації боргів; 5) розмір суми, яка щомісяця буде виділятися для погашення вимог кредиторів; 6) вимоги кредиторів до боржника, які будуть прощені (списані) у разі виконання плану реструктуризації боргів; 7) розмір суми, яка щомісяця залишатиметься боржнику на задоволення побутових потреб, у розмірі не менше одного прожиткового мінімуму на боржника та на кожну особу, яка перебуває на його утриманні.

Розгляд проєкту плану реструктуризації боргів боржника, а також прийняття рішення про схвалення плану реструктуризації боргів боржника або про звернення з клопотанням до господарського суду про перехід до процедури погашення боргів боржника або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність входять до переліку основних завдань зборів кредиторів у процедурі реструктуризації боргів (частина друга статті 123 КУзПБ).

За змістом частини восьмої статті 123 КУзПБ за результатами розгляду плану реструктуризації боргів зборам кредиторів належить прийняття рішення про: (1) схвалення плану реструктуризації боргів боржника; (2) відмову у схваленні плану реструктуризації боргів та звернення до господарського суду з клопотанням про визнання боржника банкрутом та введення процедури погашення боргів боржника або з клопотанням про закриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Системний аналіз приписів статей 116, 123, 124 КУзПБ свідчить про те, що проєкт плану реструктуризації боргів, що доданий боржником до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, набуває ознак власне плану реструктуризації боргів боржника, який може бути поданий для схвалення зборам кредиторів, лише після включення до такого проєкту всіх передбачених законом обов`язкових положень, зміст яких має ґрунтуватися на компромісі між кредиторами і боржником щодо зміни способу та порядку виконання його грошових зобов`язань, з урахуванням майнового стану та об`єктивних можливостей боржника.

За змістом частини восьмої статті 123 КУзПБ саме стосовно плану реструктуризації боргів боржника, що містить принаймні обов`язкові положення згідно статті 124 КУзПБ, збори кредиторів приймають рішення про схвалення або відмову у його схваленні

Виконання мети процедури реструктуризації боргів боржника у справі про неплатоспроможність фізичної особи можливе лише за умови, коли боржник істинно бажає виконати взяті на себе грошові зобов`язання, але через певні майнові/фінансові причини не може їх виконати в повному обсязі належним чином.

З наведеного та аналізу положень статті 116 КУзПБ, що визначають обсяг та перелік документів та відомостей, які боржник - фізична особа зобов`язаний додати до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, колегія суддів вважає, що такий боржник повинен повно та всебічно сприяти кредиторам та керуючому реструктуризацією у встановлені свого реального майнового стану, а також запропонувати обґрунтований та виконуваний (реальний) проект плану реструктуризації своїх зобов`язань.

У справах про неплатоспроможність фізичних осіб існує ризик ігнорування боржниками мети і завдань процедури реструктуризації боргів, що може полягати у не розробленні та не поданні на розгляд кредиторам проекту плану реструктуризації, надання фіктивного (зазначення вигаданих розмірів сум погашення чи інших відомостей) та невиконуваного плану реструктуризації, який не відповідатиме вимогам статті 124 КУзПБ, пасивній участі боржника в цій процедурі.

Така поведінка може пояснюватись прагненням боржників спонукати кредиторів до відхилення такого плану (не прийняття рішення щодо його схвалення зборами кредиторів), що зі спливом 120 днів з дня відкриття провадження у справі (частина перша статті 130 КУзПБ) створює формальні підстави для переходу в процедуру погашення боргів.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 25.08.2021 по справі №925/473/20, що вказане безперечно не повинно залишатись поза судовим контролем, оскільки господарський суд та сторони (учасники) справи не позбавлені можливості надавати оцінку поведінці боржника: чи є вона відкритою, зрозумілою, своєчасною та добросовісною чи, навпаки, недобросовісною, такою, що містить ознаки ухилення від виконання зобов`язань, маючи на меті фактичне списання заборгованості перед кредиторами, що може свідчити про зловживання правом на доступ до суду зі зверненням із заявою про неплатоспроможність.

Так, звертаючись до суду з заявою про відкриття провадження про неплатоспроможність, ОСОБА_1 зазначила, що є безробітна. В свою чергу, у наданому плані реструктуризації боржниця вказала, що планує працевлаштуватись із заробітною платою у розмірі 8000 грн, з яких 2000 грн планує витрачати на погашення існуючої заборгованості.

Однак, боржниця у запропонованому проекті плану реструктуризації не зазначає, із посиланням на відповідні докази (обставини), чому саме таку суму боржниця має змогу виділяти щомісяця на погашення боргів.

Також, зазначаючи про очікуваний дохід у розмірі 8000 грн, боржниця не зазначає джерело погодження таких коштів.

Відтак, на переконання суду апеляційної інстанції, у даному випадку, з огляду на наведені обставини, боржником подано завідома невиконуваний план реструктуризації, який не відповідає вимогам статті 124 КУзПБ.

Апеляційний суд також зазначає, що пунктом 11 ч. 3 ст. 116 КУзПБ визначено, що до заяви боржника про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додається декларація про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства.

Згідно з ч. 5 ст. 116 КУзПБ декларація про майновий стан подається боржником за три роки (за кожен рік окремо), що передували року подання до суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Боржник також подає декларацію про майновий стан за рік, в якому подається заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, станом на перше число місяця, що передує місяцю подання заяви до суду.

Реалізація обов`язку фізичної особи, яка звернулася до компетентного суду за визнанням факту її неплатоспроможності, у тому числі, надавати достовірну інформацію про все наявне майно, зумовлена не тільки формальними вимогами законодавця, а й сутнісним змістом процедур у справах про неплатоспроможність фізичної особи, тому надання повної і достовірної інформації у декларації про майновий стан є процесуальним обов`язком боржника у провадженнях про неплатоспроможність фізичної особи (подібний за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 22.09.2021 у справі № 910/6639/20).

Інститут надання фізичною особою декларації про майновий стан боржника за останні три роки разом із заявою про визнання її неплатоспроможною обумовлений, передусім, необхідністю визначення обсягів майнових активів боржника з метою ефективного здійснення процедури погашення боргів такої особи, зокрема шляхом їх реструктуризації та подальшого задоволення грошових вимог кредиторів.

Саме тому, реалізація обов`язку фізичної особи, яка звернулася до компетентного суду за визнанням факту її неплатоспроможності, у тому числі, надавати достовірну інформацію про все наявне майно, зумовлена не тільки формальними вимогами законодавця, а й сутнісним змістом процедур у справах про неплатоспроможність фізичної особи. Подання декларації про майновий стан надає можливість не лише встановити перелік та вартість майна, стан доходів та витрат на відповідну дату, а й динаміку розміру активів за відповідний період (див. постанову Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 22.09.2021 у справі № 910/6639/20).

У справах про неплатоспроможність боржників - фізичних осіб поняття "член сім`ї боржника" закріплено в частині п`ятій статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства.

Означені норми самостійно і вичерпно врегульовують зміст поняття "член сім`ї боржника", яке є спеціальним, встановленим саме для цілей визначення змісту правовідносин щодо відновлення платоспроможності фізичної особи. У цьому контексті положення статті 3 Сімейного кодексу України для регулювання відносин у процедурі розгляду справ про неплатоспроможність фізичних осіб не застосовуються.

Тлумачення частини п`ятої статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства, з огляду на мету правового регулювання відносин неплатоспроможності боржників - фізичних осіб, дає підстави для висновку, що до членів сім`ї такого боржника в обов`язковому порядку необхідно віднести його дітей (у тому числі повнолітніх), батьків та осіб, які перебувають під опікою чи піклуванням боржника, незалежно від того, що вони не проживають з ним спільно, не пов`язані спільним побутом і не мають взаємних прав та обов`язків.

Палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 22.09.2021 по справі №910/6639/20 зауважила на необхідності врахування, в порядку частини четвертої статті 236 ГПК України, господарськими судами наведеної правової позиції у вирішенні питання включення відповідної інформації про майно, доходи й витрати членів сім`ї до декларації про майновий стан боржника, яка є невід`ємною складовою при його зверненні до суду зі заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

Зміст п. 9 Приміток до затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 21.08.2019 № 2627/5 форми Декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність встановлює, що боржник за розділами декларації зазначає всю інформацію про членів сім`ї, яка йому відома та яку він може отримати з офіційних джерел (правовстановлюючі документи, відповідні державні реєстри). Якщо член сім`ї не надав боржнику інформацію і така інформація не може бути отримана ним з офіційних джерел, у відповідному рядку декларації зазначається "Член сім`ї не надав інформацію".

Отже, боржник за розділами декларації зазначає всю інформацію про членів сім`ї, яка йому відома та яку він може отримати з офіційних джерел (правовстановлюючі документи, відповідні державні реєстри).

Посилаючись у декларації про майновий стан на те, що члени сім`ї не надали інформації про доходи, витрати, майно чи зобов`язання згідно з пунктом 9 Приміток до вищенаведеної форми Декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність боржник має усвідомлювати, що ризики зазначення неповної інформації у декларації покладаються саме на боржника, позаяк спеціальним законом, яким є Кодекс України з процедур банкрутства, такої підстави ненадання інформації про майновий стан члена сім`ї не передбачено, натомість у частині п`ятій статті 116 цього Кодексу імперативно визначено, що декларація повинна містити інформацію щодо майна, доходів та витрат боржника і членів його сім`ї, що перевищують 30 розмірів мінімальної заробітної плати. Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладений в постанові від 22.09.2022 у справі №916/2372/20.

Так, звертаючись до суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, ОСОБА_1 зазначила, що до членів її сім`ї належать:

- чоловік - ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 укладено шлюб);

- син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- мати - ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 померла);

- батько - ОСОБА_13 , боржник з ним не підтримує зв`язок, у Боржника відсутня будь яка інформація стосовно ОСОБА_13 .

Відповідно до п.6 примітки наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження форми Декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність" від 21.08.2019р. №2627/5, під членами сім`ї боржника розуміються особи, які перебувають у шлюбі з боржником (у тому числі, якщо шлюб розірвано протягом трьох років до дня подання декларації), а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою чи піклуванням боржника, інші особи, які спільно з ним проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких з боржником не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Аналогічне тлумачення міститься також у абз.1 ч.5 ст.116 КУзПБ.

Тлумачення ч.5 ст.116 КУзПБ, з огляду на мету правового регулювання відносин неплатоспроможності боржників-фізичних осіб, дає підстави для висновку, що до членів сім`ї боржника в обов`язковому порядку необхідно віднести його дітей (у тому числі повнолітніх), батьків та осіб, які перебувають під опікою чи піклуванням боржника, незалежно від того, що вони не проживають з ним спільно, не пов`язані спільним побутом і не мають взаємних прав та обов`язків (постанова Верховного Суду від 07.12.2023 у справі №902/986/21).

Однак, боржниця ані у деклараціях поданих разом з заявою, ані у виправлених деескалаціях, не вказала відомостей про майно та дохід отриманий членами сім`ї, зокрема ОСОБА_10 та ОСОБА_13 . При цьому, боржниця обмежилась лише посиланням на те, що члени сім`ї не надали відповідної інформації.

Втім, ані звертаючись з заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, ані вподальшому, боржниця не зазначила про об`єктивну неможливість отримання інформації з офіційних джерел щодо наявності у членів його сім`ї, зокрема матері ОСОБА_10 та батька ОСОБА_13 доходу, рухомого та нерухомого майна, витрат тощо, а також не зазначила про вжиття будь-яких дій щодо отримання такої інформації з офіційних джерел.

Суд апеляційної інстанції також зауважує на тому, що за приписами ст. 114 КУзПБ арбітражний керуючий у справі про неплатоспроможність фізичної особи зобов`язаний, зокрема організувати виявлення та складання опису майна боржника (проведення інвентаризації), визначити його вартість.

Так, у звіті поданому до суду першої інстанції, арбітражна керуюча Колмикова Т.О. зазначила про те, що боржниця у грудні 2024 звернулася на її адресу з проханням надати заяву на участь у справі про відновлення платоспроможності та повідомила про те, що тимчасово перебуває на території Франції у зв`язку з військовим станом введеним в Україні. 18.12.2024 арбітражна керуюча надала ОСОБА_1 згоду на участь у справі про відновлення платоспроможності надавши їй свою заяву на участь у справі. Надання згоди на участь у справі про банкрутство було мотивоване тим, що арбітражна керуюча Колмикова Т.О. знала про те, що у неї було заплановано особисту подорож до Франції у період з 02.01.2025 по 09.01.2025 і таким чином, у разі її призначення керуючим реструктуризацією, вона зможе провести інвентаризацію майна ОСОБА_1 у її тимчасовому житлі.

Як стверджує арбітражна керуюча Колмикова Т.О., 06.01.2025 з дозволу боржниці, вона оглянула її квартиру за адресою: Французька Республіка, авеню Генерала де Голля 27 будівля D8, (Res Les Fougeres D8, 77210 Avon). В ході огляду орендованої квартири ОСОБА_1 виявлено особисті речі, які належать боржниці та членам її родини і є необхідним для задоволення їх нагальних потреб; все інше майно, яке перебувало в квартирі, зокрема: меблі, побутова техніка, посуд, зі слів ОСОБА_1 не є її власністю, а належать власнику квартири в кого вона та її родина орендує житло. Із побаченого встановлено, що в орендованій квартирі ОСОБА_1 тимчасово проживає зі своїм чоловіком та неповнолітнім сином.

При цьому, як вказана арбітражна керуюча, у січні 2025 нею фотофіксація орендованої квартири не здійснювалася, оскільки не було повноважень, а згодом ОСОБА_1 добровільно надала фотофіксацію своєї орендованої квартири у Франції.

Тобто, у порушення вимог КУзПБ та ухвали Господарського суду Одеської області від 17.01.2025, якою зокрема було зобов`язано керуючого реструктуризацією провести інвентаризацію майна боржника та визначити його вартість, арбітражною керуючої Колмиковою Т.О., вчинено дії з інвентаризації майна боржника до моменту її призначення керуючим реструктуризацією майна боржника та зобов`язання суду вчинити такі дії.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не взято до уваги підстави, що призвело до неплатоспроможності боржника, оскільки як вже було вказано вище, боржницею не було надано, а наявні матеріали справи не містять, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження причин власної неплатоспроможності, а також не надано інформацію щодо витрачання коштів, отриманих від кредиторів за договорами позики.

Спростовуються наявними матеріалами справи й доводи апелянта про те, що боржниця не приховувала жодного свого доходу, оскільки як вже було вказано вище, боржниця у деклараціях про майновий стан не зазначила повну та достовірну інформацію про доходи, витрати та майно членів сім`ї.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, а тому не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційні скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не спростовують вірних висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для закриття провадження по справі.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржниками порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування ухвали Господарського суду Одеської області від 10.07.2025 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.07.2025 у справі №916/5624/24 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.11.2025.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Філінюк І.Г.