ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/3161/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Лічмана Л.В.,

секретар судового засідання Бойченко О.Р.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Мурашко І.С.,

від відповідача: не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Фермерського господарства ,, ОСОБА_1 до Аграрно-риболовецького Товариства з обмеженою відповідальністю ,,СВІТЛИЙ ПУТЬ про стягнення 264395,91 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.08.2025 р.: прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/3161/25; призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження на 11.09.2025 р.

Протокольними ухвалами Господарського суду Одеської області від 11.09.2025 р. оголошено перерву в судовому засіданні до 23.09.2025 р., а від 23.09.2025 р. до 13.10.2025 р.

Представник відповідача в засідання суду, в якому ухвалено рішення, не з`явився. Про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставлення ухвали до електронного кабінету.

Згідно із приписами ст.ст.233,240 ГПК України в судовому засіданні 13.10.2025 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Фермерське господарство ,, ОСОБА_1 (далі ФГ ,, ОСОБА_1 ) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Аграрно-риболовецького Товариства з обмеженою відповідальністю ,,СВІТЛИЙ ПУТЬ (далі ТОВ ,,СВІТЛИЙ ПУТЬ) за договором поставки від 18.03.2024 р. № 18/03/2024-АРТОВ (за період з 22.11.2024 р. по 08.07.2025 р. на суму заборгованості 934260,20 грн) 264395,91 грн, з яких: 172495,32 грн пені; 17576,18 грн 3% річних; 74324,41 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позову ФГ ,, ОСОБА_1 посилається на порушення відповідачем умов названого договору шляхом несвоєчасної оплати вартості поставленого товару.

У відзиві на позовну заяву ТОВ ,,СВІТЛИЙ ПУТЬ просить відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 172495,32 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 36000,00 грн, а вимоги щодо стягнення 17576,18 грн 3% річних та 74324,41 грн інфляційних втрат задовольнити частково, зменшивши їх розмір на 90%, оскільки:

- під час розгляду справи № 916/5305/24 не встановлено умисного ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань. При цьому після набрання законної сили рішенням суду у названій справі стягнуті ним основний борг та штрафні санкції одразу сплачено. Доказів того, що несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань завдало позивачу будь-яких збитків, останнім не надано;

- в ході розгляду справи № 916/5305/24 позивач міг на підставі ч.10 ст.238 ГПК України просити суд зазначити в рішенні про нарахування відсотків та пені до моменту виконання рішення, що позбавило б необхідності розглядати поточну справу та витрачати додаткові фінансові ресурси на правову допомогу і судовий збір;

- сукупний розмір пені, яку бажає отримати позивач за весь час прострочення, становить 263190,85 грн, тобто 28,2% від суми простроченого зобов`язання, що у сукупності з коштами, нарахованими за правилами ст.625 ЦК України, зумовлює ситуацію, за якої позивач бажає отримати з відповідача більше, ніж він міг би при своєчасному виконанні зобов`язання;

- стягнення в повному обсязі заявлених до стягнення сум покладе на відповідача додатковий тягар, який негативно вплине на його платоспроможність та можливість ведення діяльності сільськогосподарського товаровиробника;

- відсутні підстави для стягнення витрат позивача на професійну правничу допомогу з огляду на те, що: укладена додаткова угода не містить відомостей про справу, за якою здійснювалось відповідне представництво; адвокат позивача готував аналогічні матеріали в рамках розгляду справи № 916/5305/24, тому його робота в даному випадку зводилась лише до розрахунку штрафних санкцій за новий період; за наслідками розгляду справи № 916/5305/24 з відповідача вже стягнуто 60000,00 грн витрат на правничу допомогу позивачу.

У відповіді на відзив ФГ ,, ОСОБА_1 , спростовуючи аргументи відповідача, зазначає, що під час розгляду справи № 916/5305/24 судами не встановлено жодних підстав для зменшення розміру неустойки, а також будь-яких обставин, що не залежали від волі відповідача і позбавили його можливості сплатити заборгованість вчасно.

Позивач зауважує, що фактична сплата заборгованості відбулася лише 08.07.2025 р., тобто з істотним порушенням встановленого договором строку на понад 11 місяців. Сплата грошових коштів після винесення судового рішення не може розцінюватися як добровільне виконання відповідачем свого обов`язку, адже здійснюється під тиском судового примусу та з метою уникнення більш тяжких наслідків, пов`язаних із примусовим виконанням рішення.

Твердження відповідача про те, що стягнення 3% річних та інфляційних втрат спричинить надмірний тягар, вплинувши на платоспроможність, не підтверджується жодними доказами. При цьому зменшення інфляційних втрат та 3% річних не передбачено законодавством, оскільки вони є компенсацією за знецінення грошових коштів.

Окремо ФГ ,, ОСОБА_1 наголошує, що: попереднє визначення номеру справи у договорі є об`єктивно неможливим, адже підписання додаткової угоди з фіксованим розміром гонорару відбулося за 2 дні до подачі позову; посилання на участь адвоката у справі № 916/5305/24 є недоречними, оскільки не спростовують факт створення нової позовної заяви, а також необхідність формування доказової бази та проведення розрахунків; витрати на правову допомогу у цій справі є більш, ніж в 2 рази, меншими у порівнянні з попередньою справою, тобто позивачем враховано, що ця справа потребує дещо менших зусиль та ресурсів порівняно з попередньою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним її обставинам та нормам українського законодавства, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

18.03.2024 р. між ФГ ,, ОСОБА_1 (Постачальник) та ТОВ ,,СВІТЛИЙ ПУТЬ (Покупець) укладено договір поставки № 18/03/2024-АРТОВ (Договір), згідно з п.1.1 якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупцеві товар, згідно специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар (п.1.1 Договору).

Вартість кожної партії товару, що поставляється згідно з цим Договором, визначається в специфікації (додаток № 1), а саме: аміачна селітра за ціною 20900,00 грн та карбамід за ціною 25850,00 грн з ПДВ (п.4.1 Договору).

Термін, який відводиться Покупцю для оплати, визначається в рахунках-фактурах та/або рахунках на оплату та/або специфікаціях та/або інших документах... (п.4.4 Договору).

Покупець зобов`язаний оплачувати товар згідно з умовами, визначеними у цьому Договорі та інших документах, виданих на його підставі (п.5.2.2 Договору).

Даний Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2024 р. (п.7.1 Договору).

У специфікації № СП-1 до Договору: погоджено поставку карбаміду (25,6 тон) та аміачної селітри (25 тон) на загальну суму 1184260,20 грн; визначено строк оплати до 01.08.2024 р. включно.

На виконання умов Договору та специфікації Постачальником передано Покупцю товар, що підтверджується видатковими накладними від 18.03.2024 р. № 85 та від 19.03.2024 р. № 86.

За правилами ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.03.2025 р. у справі № 916/5305/24, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.06.2025 р., зокрема, стягнуто з ТОВ ,,СВІТЛИЙ ПУТЬ на користь ФГ ,, ОСОБА_1 за Договором основну заборгованість в розмірі 934260,20 грн, пеню в розмірі 90695,53 грн, 3% річних в розмірі 10464,87 грн, інфляційні втрати в розмірі 46742,30 грн.

Названим рішенням встановлено ряд обставин, які на підставі ч.4 ст.75 ГПК України не потрібно доводити при розгляді цієї справи, а саме те, що: Постачальник поставив обумовлений Договором товар; Замовник не сплатив 934260,20 грн вартості поставленого йому товару, які мав перерахувати до 01.08.2024 р.

При цьому з тексту позову по справі № 916/5305/24 вбачається, що пеню та 3% річних нараховано на заборгованість у розмірі 934260,20 грн за період з 01.08.2024 р. по 21.11.2024 р. включно, а інфляційні втрати за період з серпня по жовтень 2024 р.

08.07.2025 р. ТОВ ,,СВІТЛИЙ ПУТЬ сплачено основний борг, що підтверджується платіжною інструкцією № 1054 від 08.07.2025 р. на суму 934260,20 грн.

Посилаючись на те, що рішенням Господарського суду Одеської області від 05.03.2025 р. у справі № 916/5305/24 пеню, інфляційні втрати та 3% річних нараховано та стягнуто по 21.11.2024 р., те, що ТОВ ,,СВІТЛИЙ ПУТЬ сплатило основну заборгованість лише 08.07.2025 р., тому ФГ ,, ОСОБА_1 має право на стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за період, не охоплений рішенням суду, по день повного виконання, тобто з 22.11.2024 р. по 08.07.2025 р., ФГ ,, ОСОБА_1 звернулось з позовом до господарського суду в рамках провадження у даній справі.

За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)…

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із приписами ч.ч.1 та 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В ч.1 ст.692 ЦК України закріплено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Господарський суд, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права та обставини, встановлені рішенням Господарського суду Одеської області від 05.03.2025 р. у справі № 916/5305/24, яке набрало законної сили, зазначає, що між сторонами виникли господарські зобов`язання, підставою яких є письмовий Договір поставки.

При цьому ФГ ,, ОСОБА_1 як Постачальником виконано належним чином взяті на себе обов`язки та поставлено товар (карбамід та аміачну селітру) вартістю 1184260,20 грн, натомість ТОВ ,,СВІТЛИЙ ПУТЬ як Покупцем у порушення приписів ст.ст.526,610,629,712 ЦК України та умов Договору частину вартості товару в розмірі 934260,20 грн оплачено тільки 08.07.2025 р., незважаючи на те, що названі кошти мали бути сплачені до 01.08.2024 р.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 р. по справі № 916/190/18, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 ЦК України сум.

Згідно з ч.4. ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного та того, що матеріалами справи підтверджено несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання щодо оплати 934260,20 грн вартості поставленого позивачем товару, господарський суд дійшов висновку, що ФГ ,, ОСОБА_1 має право на стягнення з ТОВ ,,СВІТЛИЙ ПУТЬ:

- 74324,41 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з грудня 2024 р. по червень 2025 р.;

- 17499,39 грн 3% річних, нарахованих за період з 22.11.2024 р. по 07.07.2025 р.

За таких обставин, позовна вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає задоволенню в повному обсязі, а про стягнення 3% річних частково, оскільки позивач помилково включив до розрахунку 08.07.2025 р., тобто день, коли борг вже було сплачено.

В силу ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В ст.549 ЦК України надано визначення неустойки (штрафу, пені), під якою слід розуміти грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.6 ст.232 чинного на момент виникнення спірних правовідносин ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За порушення строків оплати за товар Покупець виплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення, за кожний день прострочення, до моменту повного виконання Покупцем свого зобов`язання по оплаті (п.6.6 Договору).

Господарський суд вказує, що Постачальник, маючи право на нарахування пені до моменту повного виконання Покупцем свого зобов`язання по оплаті, при розрахунку пені допустив методологічну помилку, аналогічну тій, яка зроблена при нарахуванні 3% річних, а саме включив до періоду прострочення день оплати боргу, тому арифметично та методологічно вірний розмір пені становить 171701,83 грн, нарахованих на суму 934260,20 грн за період з 22.11.2024 р. по 07.07.2025 р.

Між тим, стягнення пені у сумі 171701,83 грн унеможливлюється наступним.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати в т.ч. ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Приймаючи до уваги наведене, те, що ФГ ,, ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення відповідачем грошового зобов`язання, те, що ТОВ ,,СВІТЛИЙ ПУТЬ сплачено вартість поставленого товару у повному розмірі, те, що розмір нарахованої пені являється значним, те, що неустойка як вид відповідальності не має на меті надмірне збагачення кредитора за рахунок боржника, те, що цим рішенням та рішенням у справі № 916/5305/24 стягнуто інфляційні втрати та 3% річних, тобто позивач отримає грошову компенсацію від інфляційних процесів та плату за користування відповідачем його грошовими коштами, те, що рішенням у справі № 916/5305/24 вже стягнуто значний у порівнянні з сумою боргу розмір неустойки, господарський суд, з урахуванням майнових інтересів обох сторін, зменшує заявлену до стягнення пеню в сумі 171701,83 грн до 100000,00 грн, тому позовна вимога про її стягнення підлягає частковому задоволенню.

Господарський суд визнає помилковими доводи відповідача про наявність підстав для зменшення 3% річних та інфляційних втрат, вказуючи, що у п.п.158 та 159 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 р. у справі № 903/602/24 зроблено висновки щодо застосування норм права, відповідно до яких:

- розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), це законодавчо встановлений та мінімальний розмір процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником, не підлягає зменшенню судом;

- інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони входять до складу грошового зобов`язання і виступають способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат.

Крім того, слід відхилити посилання ТОВ ,,СВІТЛИЙ ПУТЬ на те, що в ході розгляду справи № 916/5305/24 ФГ ,, ОСОБА_1 могло на підставі ч.10 ст.238 ГПК України просити суд зазначити в рішенні про нарахування відсотків та пені до моменту виконання рішення, що позбавило б необхідності розглядати поточну справу та витрачати додаткові фінансові ресурси на правову допомогу і судовий збір, оскільки реалізація приписів ч.10 ст.238 ГПК України є правом позивача та не позбавляє його можливості подати новий позов з метою стягнення 3% річних та пені, нарахованих до моменту сплати основного боргу.

За правилами п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.9 ст.129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

На підставі наведених норм судовий збір, сплачений за подачу позову, покладається на:

- сторони з урахуванням часткової правильності здійснених позивачем нарахувань 3% річних та пені;

- відповідача в частині, сплаченій за вимогу про стягнення пені, яка зменшена судом за правилами ст.551 ЦК України.

Окрім цього, ФГ ,, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у фіксованому розмірі 36000,00 грн, надаючи в якості доказів понесення цих витрат лише договір про надання правової допомоги та додаткову угоду до нього, а також вказуючи, що подання інших доказів (опису робіт, квитанцій про сплату за послуги, актів тощо) не вимагається, враховуючи характер правовідносин та наявну судову практику.

Відповідно до ч.2 ст.126 ГПК за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою...

Таким чином, законодавцем передбачено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката визначається не тільки згідно з умовами договору про надання правничої допомоги, а й на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, адже укладання договору не свідчить про те, що він виконувався адвокатом належним чином.

Між тим, у порушення приписів ч.2 ст.126 ГПК України, підтверджуючи понесення витрат на правничу допомогу, позивач додав до позову лише договір від 11.11.2021 р. № 11/11/21 та додаткову угоду до нього від 05.08.2025 р. № 05/08/2025, не надавши доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, які б свідчили про прийняття клієнтом виконаних адвокатом робіт та готовність їх оплатити за ціною, погодженою в додатковій угоді.

Приймаючи до уваги те, що ФГ ,,ЗЛАТОВ ІГОР ВАСИЛЬОВИЧ в установленому законодавством порядку не доведено понесення витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 36000,00 грн, у їх стягненні з ТОВ ,,СВІТЛИЙ ПУТЬ господарський суд відмовляє.

Решта доводів сторін на остаточний результат розгляду справи або мотиви, з яких суд частково задовольняє позов та відмовляє у стягненні з відповідача адвокатських витрат позивача, ніяким чином не впливають, тому залишаються без правової оцінки.

Керуючись ст.ст.126,129,232,233,238,240,241 ГПК України, ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Аграрно-риболовецького Товариства з обмеженою відповідальністю ,,СВІТЛИЙ ПУТЬ (68142, Одеська обл., Білгород-Дніпровський р-н, територіальна громада Лиманська, комплекс будівель та споруд № 1 (колишня Приморська с/р), будинок 1, код 03889244) на користь Фермерського господарства ,,ЗЛАТОВ ІГОР ВАСИЛЬОВИЧ (68200, Одеська обл., Саратський р-н, селище міського типу Сарата, вул. Промзона, будинок 4,,Б, код 32446834) 100000/сто тисяч/грн 00 коп. пені, 17499/сімнадцять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять/грн 39 коп. 3% річних, 74324/сімдесят чотири тисячі триста двадцять чотири/грн 41 коп. інфляційних втрат, 3162/три тисячі сто шістдесят дві/грн 27 коп. судового збору.

У решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання його повного тексту і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 17 жовтня 2025 р.

Суддя Л.В. Лічман