ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2025 р.

м. Київ

Справа № 911/2644/25

Суддя Черногуз А.Ф., за участю секретаря Василець О.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіпромтек» (08200, Київська обл., місто Ірпінь, вулиця Стельмаха, будинок 9, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоглобал» (04071, місто Київ, вул. Набережно-Лугова, будинок 8, )

про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення з приміщення,

за участю представників:

позивача: не з`явились;

відповідача: Короленко Тарас Леонідович,

ВСТАНОВИВ

Історія розгляду справи.

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява ТОВ «Медіпромтек» до ТОВ «Біоглобал», у якій позивач просить суд: зобов`язати ТОВ «БІОГЛОБАЛ» в примусовому порядку усунути перешкоди у користуванні власністю ТОВ «МЕДІПРОМТЕК» шляхом виселення з приміщення, яке знаходиться за адресою: вул. Стельмаха, 9, м. Ірпінь, Київська область, 08200, загальною площею 371, 64 м2 (офісне приміщення - 33,83 м2, виробниче приміщення - 212,81 м2, складське приміщення - 115 м2).

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що 21.09.2023 між сторонами укладено договір оренди приміщень № 21/09/2023-1. У зв`язку з несплатою орендних платежів позивач 26.09.2024 надіслав відповідачу повідомлення про розірвання договору. Позивач вважає, що з моменту направлення такого повідомлення договір є припиненим, а подальше користування приміщенням відповідачем є безпідставним.

Як обґрунтування позову позивач також посилається на преюдиційність рішення у справі № 910/12469/24, яким стягнуто з відповідача заборгованість з орендної плати, а також підтверджено факт направлення та отримання повідомлення про розірвання договору.

У зв`язку з цим позивач просить виселити відповідача з приміщення та усунути перешкоди у здійсненні права власності.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.08.2025, зокрема, відкрито провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи вирішено судом здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого судового засідання на 08.09.2025, встановлено строк для подання відповідачу відзиву на позов.

Одночасно з поданням позовної заяви позивач звернувся із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд: вжити заходів забезпечення позову та заборонити ТОВ «Біоглобал» (43491287) та його працівникам вчиняти будь-які дії, пов`язані з користуванням приміщенням ТОВ «МЕДІПРОМТЕК» (39142390) за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Стельмаха, 9, загальною площею 371,64 м2, до набрання законної сили рішенням суду у справі; зобов`язати ТОВ «Біоглобал» утриматися від вчинення дій, що перешкоджають ТОВ «Медіпромтек» у реалізації права власності на вказане приміщення.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.08.2025 у задоволенні заяви ТОВ «Медіпромтек» про забезпечення позову - відмовлено.

Через систему «Електронний суд» 04.09.2025 від ТОВ «БІОГЛОБАЛ» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, зазначаючи таке:

- рішення у справі № 910/12469/24 стосувалося виключно стягнення боргу і не містить висновків щодо припинення договору оренди;

- повідомлення про розірвання договору від 26.09.2024 не підписане у спосіб, визначений статутом ТОВ «Медіпромтек». Статут вимагає спільного підпису Генерального директора і Директора, тоді як повідомлення було підписане лише Генеральним директором;

- у справі № 911/3085/24, рішення по якій набрало законної сили 20.06.2025, вже встановлено, що зазначене повідомлення є нікчемним і не створює юридичних наслідків;

- Договір оренди № 21/09/2023-1 продовжує діяти, а відповідач здійснює користування приміщенням на законних підставах, тому вимога про виселення є безпідставною.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.09.2025 відкладено розгляд справи у підготовчому провадженні на 22.09.2025.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.09.2025 суд, вирішив, в порядку пункту 3 частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 07.10.2025.

В судовому засіданні 07.10.2025 представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог повністю. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи по суті був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою від про доставку електронного листа 24.09.2025.

Судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Фактичні обставини справи та узагальнена позиція сторін.

21.09.2023 між ТОВ «Медіпромтек» (Орендодавець) та ТОВ «Біоглобал» (Орендар) було укладено договір оренди приміщення № 21/09/2023-1, згідно з умов якого:

в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендодавець зобов`язується передати Орендареві у строкове платне користування приміщення, а Орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування приміщення, що визначене у цьому Договорі (надалі іменується "Приміщення"), та зобов`язується сплачувати орендодавцеві орендну плату (надалі Договір). Пунктами 1.2. - 1.5. Договору визначено, що адреса приміщення, що орендується: Україна, м. Ірпінь, вул. Стельмаха, буд. 9. Офісне приміщення 33,83 м2 (експлікація приміщення, що є Додатком до Договору, додається) - вартістю 250 грн/м2 (у т.ч. ПДВ). Виробниче приміщення 212,81 м2 (експлікація приміщення, що є Додатком до Договору, додається) - вартістю 120 грн/м2 (у т.ч. ПДВ). Складське приміщення 115 м2 (експлікація приміщення, що є Додатком до Договору, додається) - вартістю 120 грн/м2 (у т.ч. ПДВ) (п. п. 1., 1.2.,1.3, 1.4., 1.5 Договору);

- приміщення, що орендується, надається орендарю для виробничих потреб (2.1. Договору);

- приміщення та майно, що орендуються, повинні бути передані Орендодавцем та прийняті Орендарем протягом 3 днів. Датою договору підписується попередній Акт прийому-передачі та передаються ключі від приміщення, що орендується. Після завершення ремонту Орендодавець та Орендар підписують заключний Акт прийому-передачі (п.п. 3.1., 3.2. Договору);

- орендодавець зобов`язаний: - забезпечувати безперешкодне використання Орендарем Приміщення та майна, що орендується на умовах цього Договору; - не вчиняти дій, які б перешкоджали Орендарю користуватися орендованим Майном на умовах цього Договору (5.1. Договору);

- орендар зобов`язаний у разі припинення або розірвання Договору повернути Орендодавцеві, орендоване приміщення та майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна (п. 6.1. Договору);

- строк цього Договору починає свій перебіг з 21 вересня 2023 року та закінчується 31 серпня 2026 року (у редакції Додаткової угоди №2 від 06.08.2024). Договір може бути розірваний на вимогу однієї із сторін Договору у разі невиконання іншою стороною обов`язків передбачених цим Договором. Орендодавець чи Орендар має право розірвати цей Договір попередивши іншу Сторону за один місяць наперед (п.п. 9.3., 9.5., .9.6. Договору).

26.09.2024 ТОВ «Медіпромтек», з посиланням на п. 9.5. договору, на електронну адресу ТОВ «БІОГЛОБАЛ» () направлено повідомлення про розірвання договору, в зв`язку із несплатою орендних платежів, позивач зазначив, що договір вважається розірваним з дати отримання повідомлення, та просив звільнити приміщення і сплатити заборгованість у розмірі 225741,70 грн протягом 5 календарних днів з дати отримання вказаного повідомлення.

Водночас, відповідач обов`язок, передбачений п. 6.1. Договору, повернути орендоване майно не виконав та продовжує користуватись спірним приміщенням, без правових на те підстав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом та просить суд виселити відповідача з приміщення та усунути перешкоди у здійсненні права власності.

Висновки господарського суду.

Частина 1 ст. 525 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

На підставі ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Стаття 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Частина 1, 5 ст. 762 ЦК України встановлює, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Відповідно з ч. 1 ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Стаття 785 ЦК України визначає, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Позивач, посилаючись на порушення відповідачем істотних умов Договору оренди приміщення №21/09/2023-1 від 21.09.2023 щодо своєчасної сплати орендних платежів, направив 26.09.2024 на електронну адресу відповідача повідомлення №1 про розірвання зазначеного договору та вимогу звільнити (повернути) орендоване приміщення відповідно до пунктів 6.1 та 9.5 Договору.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Київської області від 30.01.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2025 у справі №910/12469/24, з відповідача на користь позивача стягнуто 273536,40 грн заборгованості з орендної плати. Зазначене підтверджує факт порушення відповідачем обов`язку, передбаченого пунктом 4.2 Договору, щодо сплати орендної плати.

Згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Пунктом 9.5 Договору передбачено право кожної зі сторін вимагати розірвання договору у разі невиконання іншою стороною взятих на себе зобов`язань.

Суд бере до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві майно у стані, в якому воно було одержано, з урахуванням нормального зносу, або у стані, визначеному договором.

Частина перша статті 391 Цивільного кодексу України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, саме припинення договору оренди є передбаченою законом підставою для повернення орендованого майна його власнику.

З огляду на викладене, для вирішення спору по суті суд повинен надати правову оцінку повідомленню позивача від 26.09.2024 №1 про розірвання договору оренди приміщення №21/09/2023-1 від 21.09.2023 та встановити наявність або відсутність підстав для припинення зазначеного договору.

Відповідно до положень ч.ч. 1-2 ст. 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи або безпосередньо його єдиний учасник - фізична особа у разі прийняття таким учасником рішення про це та після внесення відповідних відомостей до єдиного державного реєстру.

Згідно з ст. 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень. Назвою виконавчого органу товариства відповідно до установчих документів або закону може бути "правління", "дирекція" тощо.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства, якщо інше не встановлено законом. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа учасників юридичної особи, якщо інше не встановлено установчими документами або законом.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган.

Положеннями ч.ч. 1-8 ст. 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" передбачено, що виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення). Виконавчий орган товариства підзвітний загальним зборам учасників і наглядовій раді товариства (у разі утворення) та організовує виконання їхніх рішень. Виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є "директор", якщо статутом не передбачена інша назва. Статутом може бути встановлено, що виконавчий орган товариства є колегіальним, та визначено його кількісний склад. Назвою колегіального виконавчого органу є "дирекція", а його голови - "генеральний директор", якщо статутом не передбачені інші назви. Обрання членів колегіального виконавчого органу та його голови здійснюється голосуванням щодо кожного кандидата окремо, якщо статутом не передбачено обрання членів виконавчого органу та його голови списком, кумулятивним голосуванням чи в іншому порядку. Для прийняття рішень з питань, які віднесені до компетенції виконавчого органу, але виходять за межі звичайної щоденної діяльності товариства, голова колегіального виконавчого органу зобов`язаний скликати засідання виконавчого органу. Статутом товариства можуть встановлюватися обмеження щодо суми, типу, предмета правочинів, для прийняття рішення щодо яких голова колегіального виконавчого органу має скликати засідання виконавчого органу товариства. Порушення вимог цієї частини головою виконавчого органу є підставою для розірвання з ним цивільно-правового або трудового договору (контракту). Рішення колегіального виконавчого органу приймаються більшістю голосів усіх його членів. Статут товариства може містити перелік питань, прийняття рішення щодо яких вимагатиме більшої кількості голосів.

Положенням п.п. 48., 49., 53., 54., 55. статуту ТОВ „Медіпромтек", затвердженого рішенням загальних зборів учасників ТОВ „Медіпромтек", оформленого протоколом № 03/21 від 08.04.2021 (надалі - Статут) передбачено, що виконавчим органом Товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю, є колегіальний орган - Дирекція Товариства, до складу якої входять Генеральний Директор та Директор. Генеральний Директор та Директор є посадовими особами Товариства. Директор виконує такі функції: 1) спільно із Генеральним директором: є розпорядником майна та коштів Товариства, затверджує та виконує кошторис, укладає угоди, видає доручення, відкриває та закриває банківські рахунки; 2) затверджує підписом усі документи фінансового, матеріального, майнового, розрахункового та кредитного характеру, котрі є основою бухгалтерських записів, у тому числі угоди, зобов`язання, звіти та баланси; 3) зберігає круглу печатку Товариства та відповідає перед Загальними зборами учасників за її збереженість. Право підпису векселів, грошових зобов`язань, а також будь-якого роду правочинів та (або) угод від імені Товариства має Дирекція, тобто спільно Генеральний директор і Директор Товариства, а також, на підставі відповідного рішення Загальних зборів учасників, інші особи, уповноважені довіреністю. Генеральний Директор або Директор не мають права самостійно (діючи окремо один від одного), якщо немає спеціального погодження Загальних Зборів учасників, вчиняти від імені Товариства будь-які правочини та (або) укладати від імені Товариства будь-якого роду угоди, підписувати векселі, грошові зобов`язання, розпоряджатися коштами та (або) майном Товариства, зокрема коштами на поточних (банківських) рахунках Товариства. Вищезазначені правочини та (або) угоди вступають в дію, а Товариство набуває прав і обов`язків по таких правочинах (угодах) лише з моменту їх затвердження спільним підписом Генерального директора та Директора Товариства або рішенням Загальних зборів учасників.

Як вбачається із договору оренди приміщення № 21/09/2023-1 від 21.09.2023 та додаткової угоди № 2 до Договору оренди приміщення № 21/09/2023-1 від 06.08.2024, дані угоди були укладені спільно Генеральним Директором ТОВ „Медіпромтек" - Черепанем М. В. та Директором ТОВ „Медіпромтек" - Волошком І. І., що відповідає та не порушує положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України „Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", інших нормативно-правових актів та Статуту.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи та було встановлено в процесі розгляду справи, повідомлення № 1 від 26.09.2024 про розірвання договору оренди приміщення №21/09/2023-1 від 21.09.2023 було підписане самостійно (діючи окремо від Директора) Генеральним Директором ТОВ „Медіпромтек" - Черепанем М. В., що не відповідає та суперечить положенням Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України „Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", інших нормативно-правових актів та Статуту товариства.

Згідно з частинами 1-2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Положеннями частин 1-2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 до ст. 628 ЦК УКраїни зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 215 ЦК України Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність правочину зумовлюється наявністю недоліків його складових елементів: незаконність змісту правочину, недотримання форми, невідповідність дефекту суб`єктного складу, невідповідність волевиявлення внутрішній волі.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Аналогічна правова позиція вкладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.05.2020 у справі № 910/12279/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Положеннями ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку, що відповідно до положень статуту ТОВ „Медіпромтек", повідомлення № 1 від 26.09.2024 про розірвання договору оренди приміщення № 21/09/2023-1 від 21.09.2023 підлягає спільному узгодженню та спільному підписанню Генеральним Директором ТОВ „Медіпромтек" - Черепаньом М. В. та Директором ТОВ „Медіпромтек" - Волошком І. І., а тому надіслане повідомлення № 1 від 26.09.2024 про розірвання договору оренди приміщення № 21/09/2023-1 від 21.09.2023, що було підписане самостійно (діюче окремо від Директора) Генеральним Директором ТОВ „Медіпромтек" - Черепаньом М. В. суперечить положенням ЦК України, ГК України, Закону України „Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", інших нормативно-правових актів та Статуту товариства та є нікчемним і не створює жодних юридичних наслідків.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Цей факт також був встановлений в процесі розгляду справи 911/3085/24 за позовом ТОВ „Біоглобал" до ТОВ „Медіпромтек" про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні орендованим приміщенням за Договором № 21/09/2023-1 від 21.09.2023. Рішенням суду від 09.04.2025 позовні вимоги задоволені повністю та зобовя`зано ТОВ „Медіпромтек" усунути перешкоди у користуванні орендованим приміщенням, ТОВ „Біоглобал" на підставі договору оренди приміщення № 21/09/2023-1 від 21.09.2023 та додаткової угоди № 1 до нього від 21.09.2023, шляхом надання вільного доступу позивачу та його працівникам до орендованого приміщення за адресою: м. Ірпінь, вул. Стельмаха, 9, загальною площею 361,64 м2 (офісне приміщення - 33,83 м2, виробниче приміщення - 212,81 м2, складське приміщення - 115 м2) і дане рішення має преюдиційне значення згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Позивач також посилається на преюдиційність рішення у справі № 910/12469/24, яким стягнуто з відповідача заборгованість з орендної плати, а також підтверджено факт направлення та отримання повідомлення про розірвання договору.

Водночас з мотивувальної частини зазначеного рішення вбачається, що судом було встановлено лише факт направлення Позивачем письмового повідомлення про розірвання договору та наявність заборгованості зі сплати орендної плати. Разом з тим, у межах справи № 910/12469/24 суд не досліджував правову природу, дійсність чи належність вказаного повідомлення як підстави припинення договірних відносин, не надавав йому правової оцінки та не вирішував питання про припинення дії договору

Крім того, з огляду на обставини викладені у рішеннях у справі № 911/3085/24 між тими ж сторонами суд констатує наявність фактів перешкоджання позивачем у здійсненні права користування відповідачем (Товариство з обмеженою відповідальністю «Біоглобал») орендованими за спірним договорм приміщеннями, що вказує на ознаки недобросовісності Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіпромтек» в процесі виконання договору оренди.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України преюдиційне значення мають лише ті факти, які безпосередньо встановлені судом та були предметом дослідження і правової оцінки. Оскільки у справі № 910/12469/24 правові наслідки направлення повідомлення про розірвання договору судом не оцінювалися, висновки щодо дійсності чи правомірності розірвання договору не робилися, таке рішення не може мати преюдиційного значення в цій частині для розгляду даної справи.

Отже, преюдиційними для цього провадження можуть вважатися виключно встановлені факти: - сам факт направлення повідомлення; - наявність заборгованості відповідача за договором.

У решті - зокрема щодо правової оцінки повідомлення як належного способу розірвання договору - рішення у справі № 910/12469/24 не створює обов`язковості для суду у цьому спорі і не перешкоджає самостійному з`ясуванню відповідних правовідносин.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки надіслане ТОВ «Медіпромтек» повідомлення №1 від 26.09.2024 про розірвання договору оренди приміщення №21/09/2023-1 від 21.09.2023 було підписане виключно Генеральним директором товариства Черепанем М.В., без обов`язкового співпідпису Директора Волошка І.І. , що прямо суперечить положенням Статуту та вимогам чинного законодавства. У зв`язку з цим таке повідомлення є нікчемним, не створює юридичних наслідків та не породжує припинення договірних правовідносин сторін. Відтак, Договір оренди від 21.09.2023 №21/09/2023-1 залишається чинним, а користування відповідачем приміщенням здійснюється на правових підставах, що унеможливлює задоволення позовних вимог про виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності.

Відповідно до вимог статті 129 ГПК України судові витрати позивача, понесені ним в межах розгляду спору, залишити за позивачем.

При цьому суд зауважує, що позивачем було сплачено судовий збір в сумі 3028 грн при тому, що позовна заява була подана через систему "Електронний суд". Суд наголошує, що позивачем не було враховано, що у даному випадку при сплаті судового збору підлягав застосуванню понижуючий коефіцієнт для обрахунку судового збору в розмірі 0,8.

Відтак за звернення до суду із цим позовом позивачем мав бути сплачений судовий збір в сумі 2422,40 (3028,8) грн.

Отже, суд констатує, що позивачем було здійснено переплату судового збору в сумі 605,60 грн у зв`язку із чим позивач має право звернутись з відповідним клопотанням про повернення надмірно сплаченої суми судового збору відповідно до положень Закону України "Про судовий збір".

В силу частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав щодо доказів та доводів.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 20.10.2025.

Суддя А.Ф. Черногуз