ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" жовтня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/3138/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи:

за позовом: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, Одеська обл., м. Одеса, вул. Артилерійська, буд. 1)

до відповідача: Одеської обласної організації Всеукраїнського союзу робітників (65058, Одеська обл., місто Одеса, проспект Лесі Українки, будинок 23/4)

про стягнення 74 926,46 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

07.08.2025 Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Одеської обласної організації Всеукраїнського союзу робітників, в якій просить суд стягнути з відповідача неустойку у сумі 74 926,46 грн та судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про порушення відповідачем зобов`язання зі своєчасного повернення об`єкта оренди, внаслідок чого позивачем на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України нараховано неустойку у розмірі подвійної орендної плати за період з 01.06.2024 до 12.06.2025.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.08.2025 за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/3138/25 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

Ухвала суду від 11.08.2025 була надіслана позивачу до електронного кабінету 11.08.2025 о 20:24, про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного листа, а також надіслана на юридичну адресу відповідача, втім, поштове повідомлення повернулося до суду неврученим через відсутність адресата за вказаною адресою, про що свідчить наявна в матеріалах справи поштова довідка та трекінг поштового відправлення (а.с.39-41).

Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2021 у справі № 910/1487/20, де зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

За таких обставин, зважаючи на обставину повернення до суду ухвали від 11.08.2025 з відміткою поштової установи "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с.38-41), суд зазначає про виконання обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення судом відповідної процесуальної дії (відкриття провадження у справі).

Згідно з ч.5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від сторін до суду не надходило.

Водночас, суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зі змісту ст. 165 ГПК України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Згідно положень ст.248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Враховуючи необхідність забезпечення доступу до правосуддя, гарантованого державою та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в умовах воєнного стану, суд вважає за можливе розглянути дану справу в межах розумного строку.

3. Позиція учасників справи.

3.1 Доводи Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнського Союзу робітників» (Орендар) укладено договір оренди від 21.05.2012 № 95/30, згідно з яким Орендарю надано у строкове платне користування об`єкт комунальної власності - нежитлове приміщення підвалу, загальною площею, 74,0 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, Л. Толстого, 21, строком до 21.04.2015.

У подальшому сторонами були укладені численні додаткові договори щодо продовження строку дії договору та перерахування місячної орендної плати.

Додатковим договором № 7 від 01.06.2020 продовжено строк дії договору до 31.12.2020 та встановлено плату з 01.01.2020 по 31.12.2020 в розмірі 1 грн в рік за все приміщення без урахування ПДВ та індексу інфляції, з 01.01.2021 орендна плата встановлено в розмірі 1493,56 грн без урахування ПДВ та індексу інфляції та є базовою ставкою орендної плати за місяць.

Оскільки на останню дату продовження договору 31.12.2020, продовження договору оренди відбувається відповідно до норм Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-IX, яким, в свою чергу, встановлений відповідний порядок щодо продовження договірних відносин, якого відповідач не дотримався, договір припинився 31.12.2020 у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено, що встановлено судом у справі № 916/3027/24.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.10.2024 по справі №916/3027/24 за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнського Союзу робітників» вимоги задоволені частково, стягнуто з Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнського Союзу робітників» на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради неустойку у розмірі 162 155 грн 87 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 640 грн 34 коп. та виселено Громадську організацію «Одеська обласна організація Всеукраїнського Союзу робітників» з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 74,0 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Л. Толстого, буд.21, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Натомість, як зазначає позивач, орендар не повернув об`єкт оренди добровільно, тому його було виселено виконавчою службою. Постановою про закінчення виконавчого провадження №77191864 від 12.06.2025 державним виконавцем було встановлено, що боржником виконано вимоги виконавчого документу у повному обсязі.

При цьому, дії виконавчої служби щодо виконання рішення суду та виселення боржника тривало з 12.02.2025 по 12.06.2025, що спростовує затягування виселення боржника позивачем, а підтверджує, що саме виконавчою службою здійснювалось виселення протягом тривалого терміну.

Виходячи із наведеного, відповідачу за прострочення виконання зобов`язань щодо повернення об`єкта оренди нарахована неустойка у розмірі подвійної орендної плати за кожен місяць прострочення, що за період з 01.06.2024 по 12.06.2025 складає 74 926,46 грн, яку позивач просить стягнути у судовому порядку.

4. Фактичні обставини, встановлені судом.

21 травня 2012 р. між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (Орендодавець) та ГО Одеська обласна організація Всеукраїнського Союзу робітників (Орендар) бу укладений Договір №95/30 оренди нежилого приміщення, згідно п.1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежитлові підвальні приміщення, загальною площею 74,0 кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Л. Толстого, 21 (а.с.8-10).

Згідно п.1.3 договору термін дії договору оренди до 21.04.2015.

21.05.2012 сторони підписали акт прийому-передачі нежитлового приміщення, згідно якого об`єкт оренди було передано орендарю (а.с.10 зі звороту).

19 серпня 2015р. сторони уклали Додатковий договір №1 про внесення змін до Договору оренди нежитлового приміщення №95/30 від 21.05.2012р., яким продовжили термін дії Договору до 19.07.2018р., та визначили, що орендна плата з 19.08.2015р. становить 1 415 грн 84 коп. ( з ПДВ). Крім того, сторони виклали у новій редакції п.п.2.2 Договору та визначили, що за орендоване приміщення Орендар зобов`язується сплачувати орендну плату з 19.08.2015р., що становить 1 179 грн 87 коп. (без урахування ПДВ та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць (а.с.11).

22 січня 2016р. сторони уклали Додатковий договір №2 про внесення змін до Договору оренди нежитлового приміщення №95/30 від 21.05.2012р., яким визначили, що орендна плата з 01.01.2016р. до 31.12.2016р. становить 1 грн на рік за все приміщення (без урахування ПДВ та індексу інфляції). З 01 січня 2017р. за орендоване приміщення Орендар зобов`язується сплачувати орендну плату, що розрахована на 01.01.2016р. у розмірі 1 456 грн 89 коп. (без урахування ПДВ та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць (а.с.12).

26 грудня 2016р. сторони уклали Додатковий договір №3 про внесення змін до Договору оренди нежитлового приміщення №95/30 від 21.05.2012р., яким визначили, що орендна плата з 01.01.2017р. до 31.12.2017р. становить 1 грн на рік за все приміщення (без урахування ПДВ та індексу інфляції). З 01 січня 2018р. за орендоване приміщення Орендар зобов`язується сплачувати орендну плату, що розрахована на 01.12.2016р. у розмірі 1 352 грн 14 коп. (без урахування ПДВ та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць (а.с.13).

08 грудня 2017р. сторони уклали Додатковий договір №4 про внесення змін до Договору оренди нежитлового приміщення №95/30 від 21.05.2012р., яким продовжили термін дії Договору до 31.12.2018р., та визначили, що орендна плата з 01.01.2018р. становить 1 538 грн 44 коп. ( з ПДВ). Крім того, сторони виклали у новій редакції п.п.2.2 Договору та визначили, що за орендоване приміщення Орендар зобов`язується сплачувати орендну плату з 01.01.2018р., що становить 1 282 грн 03 коп. та розрахована станом на 01.11.2017р. (без урахування ПДВ та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць (а.с.14).

27 березня 2018р. сторони уклали Додатковий договір №5 про внесення змін до Договору оренди нежитлового приміщення №95/30 від 21.05.2012р., яким визначили, що орендна плата з 01.01.2018р. до 31.12.2018р. становить 1 грн на рік за все приміщення (без урахування ПДВ та індексу інфляції) (а.с.15).

13 лютого 2019 р. сторони уклали Додатковий договір №6 про внесення змін до Договору оренди нежитлового приміщення №95/30 від 21.05.2012р., яким продовжили термін дії Договору до 31.12.2019р., та визначили, що орендна плата з 01.01.2019р. до 31.12.2019р. становить 1 грн на рік за все приміщення (без урахування ПДВ та індексу інфляції). Крім того, сторони виклали у новій редакції п.п.2.2 Договору та визначили, що за орендоване приміщення Орендар зобов`язується сплачувати орендну плату з 01.01.2020р., що становить 1 448 грн 69 коп. та розрахована станом на 01.02.2019р. (без урахування ПДВ та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць (а.с.16).

01 червня 2020р. сторони уклали Додатковий договір №7 про внесення змін до Договору оренди нежитлового приміщення №95/30 від 21.05.2012р., яким продовжили термін дії Договору до 31.12.2020р., та визначили, що орендна плата з 01.01.2020р. до 31.12.2020р. становить 1 грн на рік за все приміщення (без урахування ПДВ та індексу інфляції). Крім того, сторони виклали у новій редакції п.п.2.2 Договору та визначили, що за орендоване приміщення Орендар зобов`язується сплачувати орендну плату з 01.01.2021р., що становить 1 493 грн 56 коп. та розрахована станом на 01.01.2020р. (без урахування ПДВ та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць (а.с.17).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 9.10.2024 по справі №916/3027/24 (а.с.18-21) виселено Громадську організацію Одеська обласна організація Всеукраїнського Союзу робітників з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 74,0 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Л. Толстого, буд.21, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та стягнуто з Громадської організації Одеська обласна організація Всеукраїнського Союзу робітників на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради неустойку у розмірі 162 155 грн 87 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 640 грн 34 коп.

При цьому, судом було встановлено, що договір №95/30 оренди нежилого приміщення від 21 травня 2012 р. припинився 31.12.2020 у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено.

Натомість, ГО Одеська обласна організація Всеукраїнського Союзу робітників об`єкт оренди - нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 74,0 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Л. Толстого, 21, у встановлені договором строки на користь орендодавця не повернула. За таких обставин, судом було задоволено вимогу позивача про виселення ГО Одеська обласна організація Всеукраїнського Союзу робітників з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 74,0 кв.м, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Л. Толстого, 21, на користь позивача Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

При цьому, судом було стягнуто неустойку за період з 16.01.2021 до 31.05.2024 у розмірі подвійної орендної плати без урахування ПДВ, що становить 162 155 грн 87 коп.

Актом державного виконавця від 12.06.2025 встановлено, що боржника або належного йому майна знайдено не було, отже, вимоги виконавчого листа виконані в повному обсязі (а.с.22 зі звороту).

Згідно з інформацією про виконавче провадження з виконання наказу від 5.11.2024 у справі №916/3027/24, 12.06.2025 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з огляду на фактичне повне виконання рішення (а.с.23-24).

Позивачем також надано суду розрахунок неустойки, яка у період з 1.06.2024 до 12.06.2025 складає 74 926,46 грн (а.с.22).

5. Позиція суду.

5.1 Щодо правомірності нарахування неустойки у період з 01.06.2024 до 12.06.2025.

Частиною 2 ст. 785 ЦК України встановлено, що якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 ЦК України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини другої статті 785 ЦК України такої форми майнової відповідальності, як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.07.2023 у справі № 924/746/22, від 19.10.2021 у справі № 922/4268/20.

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вже було зазначено судом, факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором щодо повернення об`єкта оренди після закінчення строку дії договору встановлений рішенням Господарського суду Одеської області від 9.10.2024 по справі №916/3027/24, яким виселено Громадську організацію Одеська обласна організація Всеукраїнського Союзу робітників з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 74,0 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Л. Толстого, буд.21, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та стягнуто з Громадської організації Одеська обласна організація Всеукраїнського Союзу робітників на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради неустойку у розмірі 162 155 грн 87 коп. за період з 16.01.2021 до 31.05.2024.

Враховуючи, що доказів повернення майна після припинення договору відповідачем не надано, а акт державного виконавця датовано 12.06.2025, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення неустойки за вказаний період в порядку ст.785 ЦК України.

Згідно з поданим позивачем до суду розрахунком неустойки у цій справі, позивачем заявлено до стягнення неустойку у сумі 74 926,46 грн за період з 1.06.2024 до 12.06.2025 (а.с.22).

Водночас, позивачем не було враховано висновки, наведені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №916/1319/19, відповідно до яких при розрахунку розміру неустойки згідно з частиною 2 статті 785 ЦК за неповернення майна з оренди після припинення дії договору найму до її складу не включається податок на додану вартість, який мав би сплачуватися орендарем орендодавцю у випадку правомірного користування майном.

Такі висновки Верховного Суду ґрунтуються на тому, що застосування будь-яких заходів юридичної відповідальності за порушення господарських зобов`язань до юридичної особи не віднесено законодавцем до об`єктів оподаткування ПДВ. Основою для розрахунку ПДВ виступає додана вартість - знов створена вартість підприємством за рахунок його власних факторів виробництва (землі, капіталу, робочої сили, підприємництва тощо). Додана вартість (Value Added) це різниця між вартістю продукції, яку випускає підприємство, та вартістю засобів виробництва які ним використовуються; це вартість, яка додається в процесі виробництва товарів до вартості сировини, матеріалів, палива на кожній стадії руху товарів від виробника до споживача; це вартість послуги, яка надана юридичною особою до закупленої сировини та матеріалів своїми факторами виробництва; це чистий внесок фірми у створення товару.

Виходячи з аналізу частини 2 статті 785 ЦК, неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення її повернення, враховуючи природу її виникнення, не генерує додану вартість, оскільки не є товаром або послугою, її виникнення не пов`язане з впливом дій виробника/надавача послуг, розмір такої неустойки не залежить від вартості використаних продавцем/надавачем послуг сировини, інших товарів та додаткових послуг. Неустойка, нарахована на підставі частини 2 статті 785 ЦК, є спеціальною санкцією за порушення законодавства, вона не може бути об`єктом оподаткування податком на додану вартість в силу своєї правової природи як міри відповідальності.

За таких обставин, виключенню підлягає сума ПДВ, нарахована на орендну ставку.

При цьому, суд також зазначає про відсутність підстав для нарахування неустойки до 12.06.2025 включно, враховуючи, що актом державного виконавця, датованим 12.06.2025, встановлено відсутність у приміщенні боржника або належного йому майна.

Отже, за підрахунком суду розмір неустойки за період з 1.06.2024 до 11.06.2025 становить 62 257,78 грн.

5.2. Щодо обставин, які підлягають врахуванню при визначенні розміру неустойки, що підлягає стягненню.

Суд враховує, що Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у Постанові від 16.08.2024 по справі №910/14706/22 відступив від висновку колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеного у постановах від 29.03.2018 у справі №914/730/17, від 30.10.2019 у справі №924/80/19, та сформував правову позицію про те, що санкція, передбачена частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, є різновидом неустойки (штрафної санкції), яка є законною неустойкою і застосовується у разі, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі.

Отже, така неустойка, передбачена частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, може бути зменшена судом за правилами частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Так, за ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Правовий аналіз зазначених приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Оцінюючи можливість зменшення суми неустойки, суд враховує, що позивачем доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану чи завдання останньому збитків в результаті дій саме відповідача, не надано.

Крім того, суд враховує, що актом державного виконавця від 12.06.2025 встановлено відсутність у приміщенні боржника чи належного йому майна (а.с.22 зі звороту).

Водночас, у наведеному акті державного виконавця встановлено факт відсутності боржника в орендованому приміщенні без зазначення дати виселення. Складання державним виконавцем відповідного акту 12.06.2025 не свідчить про звільнення відповідачем вказаного приміщення саме у цю дату, а не раніше. При цьому позивач не довів суду неможливість вчинення відповідних виконавчих дій з моменту набрання чинності рішенням суду у справі №916/3027/24 (з 30.10.2024) та до 12.06.2025. Матеріали справи також не містять жодного повідомлення з боку позивача щодо необхідності звільнення відповідачем орендованого приміщення як після закінчення строку дії договору, так і після винесення судом рішення щодо виселення, зокрема й у період з 01.06.2024 до 12.06.2025, за який позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку.

Суду також не надано доказів, що підтверджують можливість здачі приміщення в оренду іншій особі у разі його своєчасного звільнення відповідачем.

Суд також враховує, що відповідач є громадською організацією, при цьому, рішенням Одеської міської ради №969-VIII від 29.06.2022 на період воєнного стану та до його припинення (скасування) за договорами оренди комунального майна територіальної громади м. Одеси, укладеними до 24 лютого 2022 року, звільнено від орендної плати орендарів, які є громадськими об`єднаннями та благодійними організаціями.

Дійсно, для звільнення орендарів від орендної плати орендодавцем має бути прийнято відповідний наказ, водночас, суд враховує направленість нормотворчості органів місцевого самоврядування на підтримку та захист інтересів громадських та благодійних організацій у період воєнного стану.

Суд бере до уваги, що рішенням Господарського суду Одеської області від 9.10.2024 по справі №916/3027/24, зокрема, стягнуто з Громадської організації Одеська обласна організація Всеукраїнського Союзу робітників на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради неустойку у розмірі 162 155 грн 87 коп. за період з 16.01.2021 до 31.05.2024, тобто, подвійну орендну плату, у тому числі за період воєнного стану.

З урахуванням викладеного у сукупності, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України, суд з огляду на наведені положення законодавства та правові висновки Верховного Суду, застосовуючи принципи справедливості, добросовісності, розумності, дійшов висновку щодо можливості зменшення розміру неустойки до 10 000 грн.

Приймаючи до уваги зменшення розміру неустойки судом з власної ініціативи, суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору з урахуванням його мінімального розміру відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Одеської обласної організації Всеукраїнського союзу робітників (65058, Одеська обл., місто Одеса, проспект Лесі Українки, будинок 23/4, ) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, ) неустойку за прострочення повернення об`єкта оренди у сумі 10 000 /десять тисяч/ грн, судовий збір у сумі 2 422 /дві тисячі чотириста двадцять дві/ грн 40 коп.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Ю.М. Щавинська