УХВАЛА

20 жовтня 2025 року

м. Київ

cправа № 914/155/25

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду

Колос І.Б.,

розглянувши матеріали касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "НАЙТСБРІДЖ СТРАТФОРД КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП ЮКРЕЙН"

на рішення господарського суду Львівської області від 28.05.2025

та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.09.2025

у справі № 914/155/25

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Енсол Україна" (змінено назву юридичної особи "ТАЙГЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ ЮКРЕЙН"; у подальшому змінено назву юридичної особи "НАЙТСБРІДЖ СТРАТФОРД КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП ЮКРЕЙН")

до Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НАЙТСБРІДЖ СТРАТФОРД КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП ЮКРЕЙН" (далі - ТОВ "НАЙТСБРІДЖ СТРАТФОРД КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП ЮКРЕЙН") 06.10.2025 через підсистему "Електронний суд" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 28.05.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 у справі № 914/155/25 (повний текст постанови складено 15.09.2025), ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши матеріали цієї скарги, Суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку, якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, він повинен зазначити норму права, практику застосування якої необхідно сформувати, правовідносини, до яких ця норма повинна застосовуватись та обґрунтувати, в чому полягає його неправильність.

Оскаржуючи у касаційному порядку судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України слід зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення. При цьому, необхідно враховувати, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Приписами частини третьої статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Частиною першою статті 300 ГПК України унормовано, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Отже правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на скаржника.

У поданій касаційній скарзі скаржник, посилаючись на вимоги абзацу першого частини другої статті 287 ГПК України, вважає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України) та мотивує необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України).

Визначені скаржником підстави касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України та пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України обґрунтовані та не є очевидно неприйнятними.

До того ж, зазначення у касаційній скарзі загальної вказівки на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах не свідчить про обґрунтування скаржником підстави касаційного оскарження судових рішень передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України та недостатньо для відкриття касаційного провадження з цієї підстави.

Отже у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах), скаржнику необхідно чітко визначити норму права щодо якої відсутній висновок, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма має застосовуватись і який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає непогодження із ним.

Разом з тим, Суд звертає увагу, що у разі оскарження судових рішень з посиланням на не дослідження зібраних у справі доказів, підставою касаційного оскарження судового рішення є пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України. Якщо скаржник вважає, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів, та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Отже у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України необхідно зазначити порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Водночас Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у тексті касаційної скарги. При цьому, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому неналежне обґрунтування визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює відкриття касаційного провадження у справі.

Отже, касаційна скарга підлягає залишенню без руху через наявність недоліків у частині неналежного обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

Приписами частини другої статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України, зокрема, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Для усунення недоліків касаційної скарги скаржнику необхідно виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України шляхом подання уточненої касаційної скарги із обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України та пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України з урахуванням пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України, якщо скаржник вважає, що судом не було належним чином досліджено докази у справі.

Керуючись статтями 174, 234, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "НАЙТСБРІДЖ СТРАТФОРД КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП ЮКРЕЙН" на рішення господарського суду Львівської області від 28.05.2025 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 у справі № 914/155/25 залишити без руху.

2. Надати товариству з обмеженою відповідальністю "НАЙТСБРІДЖ СТРАТФОРД КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП ЮКРЕЙН" строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю не більше 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

3. Документи про усунення недоліків направляти поштою на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: вул. О. Копиленка, 6, м. Київ, 01016 або через підсистему "Електронний суд".

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя І. Колос