ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
УХВАЛА

09 жовтня 2025 року Справа № 915/437/24

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М. при секретарі судового засідання Артьомові І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю ЕК Викеркаар про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником (вх. № 12782/25 від 08.09.2025) по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЕК Викеркаар, вул. Приозерна, 251, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54000 ()

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю СМА Лоджистик, вул. Інженерна, буд. 20, кв. 2, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54001 ()

про стягнення коштів в сумі 285 383, 31 грн.

заінтересована особа: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )

за участю представників учасників справи:

від позивача: Легка О. Ю. (поза межами суду)

від відповідача: не з`явились

від заінтересованої особи: не з`явились

ВСТАНОВИВ:

1. Предмет спору.

До Господарського суду Миколаївської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю ЕК Викеркаар з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю СМА Лоджистик заборгованість в розмірі 285 383, 31 грн., з яких 210 473, 04 грн. - інфляційне збільшення та 74 910, 27 грн. - 3 % річних.

Позивач просить суд судовий збір в сумі 3 424, 60 грн. стягнути з відповідача.

2. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 23.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.11.2024 позов задоволено.

На виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.11.2024 року судом видано наказ від 25.11.2025.

3. Заява про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником.

08.09.2025 до Господарського суду Миколаївської області через підсистему Електронний суд від представника позивача надійшла заява (вх. № 12782/25 від 08.09.2025) про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, в якій заявник просить суд:

1. Прийняти до розгляду заяву про звернення стягнення на грошові кошти ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

2. Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який має заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «СМА Лоджистик» (), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕК Викеркаар» () 62 500, 00 грн. боргу в рахунок погашення заборгованості згідно з рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.11.2024 у справі № 915/437/24.

3. У разі задоволення даної заяви, видати виконавчий документ з урахуванням вимог ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

4. Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «СМА Лоджистик» () рішення засновника про збільшення статутного капіталу, на підставі якого було проведено державну реєстрацію змін розміру статутного капіталу 09.02.2018.

5. Забезпечити проведення судових засідань по справі № 915/437/24 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представника ТОВ «ЕК Викеркаар» Легкої Олени Юріївни ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) через онлайн сервіс відеозв`язку vkz.court.gov.ua.

Заява мотивована тим, що станом на день подання цієї заяви заборгованість за наказом суду № 915/437/24 залишається не погашеною та становить 242 910, 59 грн.

Стягувач зазначає, що заявнику з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «СМА Лоджистик» стало відомо, що розмір статутного капіталу боржника становить 5 062 500, 00 грн. Крім того, 09.02.2018 року проведена державна реєстрація зміни статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи.

26.08.2025 Головне управління Державної податкової служби у Миколаївській області надало відповідь на адвокатський запит від 22.08.2025 та копію Фінансової звітності малого підприємства станом на 31.12.2024. В Фінансовій звітності малого підприємства станом на 31.12.2024 в рядку 1400 зазначено зареєстрований (пайовий) капітал Товариства у розмірі 5 000.0 (тис. грн.) станом на початок звітного року та 5 000.0 (тис. грн) станом на кінець звітного періоду.

Стягувач вказує, що єдиним учасником/засновником, а також кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «СМА Лоджистик» є ОСОБА_1 , яким було внесено до статутного фонду товариства 5 000 000, 00 грн. Таким чином, з моменту прийняття рішення про збільшення статутного капіталу товариства пройшло більше одного року, ОСОБА_1 здійснено внесок до статутного фонду лише у розмірі 5 000 000, 00 грн. Отже, у ОСОБА_1 , як у одноособового засновника, виникло грошове зобов`язання перед ТОВ «СМА Лоджистик» у розмірі 62 500, 00 грн.

Отже, рішення засновника одноосібного Товариства з обмеженою відповідальністю «СМА Лоджистик», яке ніким не оспорювалось, та річний звіт за 2024 рік Товариства можуть підтверджувати існування заборгованості за засновником ТОВ «СМА Лоджистик» перед Товариством, яка, в свою чергу, може бути стягнута в порядку ст. 336 ГПК України.

Заява обґрунтована приписами ст. 12, 13, 14, 18 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», ст. 336 ГПК України та судовою практикою.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 29.09.2025 призначено розгляд заяви (вх. № 12782/25 від 08.09.2025) про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, в судовому засіданні в режимі відеоконференції на 09.10.2025.

Боржник та заінтересована особа повноважних представників в судове засідання 09.10.2025 не направили, хоча про дату, час та місце розгляду заяви учасники процесу повідомлені належним чином шляхом направлення ухвали суду до електронних кабінетів всіх учасників справи.

Як вказано вище, явка учасників процесу не визнавалась судом обов`язковою.

В заяві (вх. № 14262/25 від 09.10.2025) заінтересована особа ОСОБА_1 просить суд відкласти засідання у справі, оскільки перебуває у Львівській області та немає змоги приїхати.

В судовому засіданні 09.10.2025 судом було розглянуто клопотання заінтересованої особи ОСОБА_1 .

Представник стягувача (позивача) проти задоволення клопотання заперечив, зазначивши, що всі учасники повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 336 ГПК України суд розглядає заяву про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, в судовому засіданні з викликом такої особи та учасників справи, проте їх неявка не перешкоджає розгляду справи за умови належного їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Суд, керуючись ч. 4 ст. 336 ГПК України, враховуючи належне повідомлення боржника та заінтересованої особи про розгляд заяви, можливість взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання заінтересованої особи про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 09.10.2025 судом відповідно до ч. 9 ст. 240 ГПК України проголошено скорочену (вступну та резолютивну частини) ухвали.

4. Правова позиція боржника ТОВ «СМА Лоджистик».

Боржник не скористався правом на подання письмових пояснень.

5. Правова позиція заінтересованої особи ОСОБА_1 .

В заяві про відкладення розгляду справи (вх. № 14262/25 від 09.10.2025) заінтересована особа ОСОБА_1 зазначив, що не має заборгованості перед ТОВ «СМА Лоджистик», що підтверджується заявами попередніх власників та балансами самого підприємства.

Підприємство було придбано з установчим фондом 62 500 грн. та в подальшому ОСОБА_1 було внесено 5 000 000, 00 грн. На даний момент підприємство має повернути власнику майно чи кошти згідно внутрішнього розпорядження.

ОСОБА_1 також зазначив, що на даний час існує ряд кримінальних проваджень по ст. 191 і 190 КК України щодо ТОВ «ЕК Викеркаар».

6. Обставини справи, встановлені судом.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.11.2024 позов задоволено.

Стягнуто з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю СМА Лоджистик, вул. Інженерна, буд. 20, кв. 2, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54001 () на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю ЕК Викеркаар, вул. Приозерна, 251, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54000 ():

- 177 024, 69 грн. (сто сімдесят сім тисяч двадцять чотири грн. 69 коп.) - інфляційних втрат;

- 63 005, 54 грн. (шістдесят три тисячі п`ять грн. 54 коп.) - 3 % річних;

- 2 880, 36 грн. (дві тисячі вісімсот вісімдесят грн. 36 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

На виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.11.2024 року судом видано наказ від 25.11.2025.

12.12.2024 приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 76779474 про примусове виконання наказу № 915/437/24 від 25.11.2024.

Відповідно до інформації про виконавче провадження від 05.09.2025 виконавче провадження триває.

ТОВ "СМА Лоджистик" створено 27.04.2009 (запис про державну реєстрацію створення юридичної особи 0018624).

Відповідно до витягу з ЄДРЮОФОПГФ від 08.09.2025 керівником та єдиним засновником юридичної особи ТОВ «СМА Лоджистик» () є ОСОБА_1 . Розмір статутного (складеного) капіталу становить 5 062 500, 00 грн.

Відповідно до Фінансової звітності малого підприємства (Баланс на 31.12.2024), поданої ТОВ «СМА Лоджистик» (), як на початок звітного року, так і на кінець звітного 2024 року:

- за кодом рядка 1400 "Зареєстрований (пайовий) капітал" становить 5000.0 тис. грн.;

- за кодом рядка 1425 "Неоплачений капітал" становить (___);

- за кодом рядка 1030 "Довгострокові фінансові інвестиції" відсутні записи.

Судом також встановлено, що 09.02.2018 приватним нотаріусом Боненко Т.Л. в ЄДРЮОФОПГФ було здійснено запис № 0018624 «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи». Зміна розміру статутного (складеного) капіталу (пайового фонду) юридичної особи. Зміна складу або інформації про засновників. Зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи. Зміна статутного або складеного капіталу.

03.07.2023 рішенням учасника ТОВ «СМА Лоджистик» № 1/2023 від 03.07.2023 затверджено Статут ТОВ «СМА Лоджистик» (нова редакція).

На підтвердження факту придбання 14.02.2024 частки у статутному капіталі ТОВ «СМА Лоджистик» заінтересованою особо ОСОБА_1 подано наступні докази:

- договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі господарського товариства від 14.02.2024, укладений між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), відповідно до умов якого продавець продав, а покупець купив належну продавцю частку у статутному капіталі ТОВ "СМА Лоджистик", статутний капітал 5 062 500, 00 грн. (п. 1.1, п. 1.2.4 договору); частка продавця. що відчужується, становить 100 % статутного капіталу товариства, що становить 5 062 500, 00 грн. (п. 2.1 договору); договір підписано продавцем.

В п. 4.2 договору купівлі-продажу зазначено, що продавець підтверджує, що відчужувана частка в статутному капіталі товариства до укладання даного договору внесена ним у повному обсязі, нікому не відчужена, суперечок щодо неї не має.

- нотаріально посвідчений акт приймання-передачі частки у статутному капіталі згідно договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «СМА Лоджистик» від 14.02.2024, відповідно до якого продавець ОСОБА_2 передав, а покупець ОСОБА_1 прийняв частку у статутному капіталі ТОВ "СМА Лоджистик" у розмірі 100 % статутного капіталу номінальною вартістю 5 062 500, 00 грн.

- нотаріально посвідчене рішення учасника № 1/2024 ТОВ «СМА Лоджистик» від 14.02.2024, яким вирішено звільнити з посади директора товариства ОСОБА_2 з 14.02.2024 та призначити на посаду директора товариства ОСОБА_1 з 15.02.2024; затвердити наступний розподіл часток у статутному капіталі, а саме: ОСОБА_1 - 5 062 500, 00 грн., що становить 100 % від статутного капіталу товариства.

- описи документів, що подаються заявником для проведення державної реєстрації в ЄДРЮОФОПГФ «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу» від 14.02.2024 та від 17.02.2024;

- витяг з ЄДРЮОФОПГФ від 18.02.2024, відповідно до якого станом на 18.02.2024 керівником юридичної особи ТОВ «СМА Лоджистик» є ОСОБА_1 . Розмір статутного (складеного) капіталу становить (пайового фонду) становить 5 062 500, 00 грн.

7. Джерела права, які застосував суд. Висновки суду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ГПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд), рішення якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судом як джерело права, неодноразово наголошував щодо недопустимості невиконання або затягування виконання рішення національного суду в порушення прав іншої сторони.

У рішеннях Суду у справі Савіцький проти України, no. 38773/05, від 26.07.2012р. та у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012р. вказано, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду однієї зі сторін.

Оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду однієї зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Стгеесе), від 19.03.1997, у справі "Бурдов проти Росії" (Buurdov v. Russia) від 07.05.2002, "Ясюнієне проти Литви" (Jasiniene v. Lithuania) від 06.03.2003).

У справі "Кайсин проти України" (Kaysin and Others v.Ukraine) ЄСПЛ наголосив, що правосуддя було б ілюзорним, якби внутрішній правопорядок держави дозволяв невиконання остаточного й обов`язкового рішення суду стосовно однієї зі сторін.

Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 (див. серед інших джерел, Бурдов проти Росії , заява N 59498/00; Ясіуньєне проти Латвії, заява N 41510/98, 6 березня 2003 року).

У рішеннях у справі Антонюк проти України, no. 17022/02, від 11.12.2008р. та у справі Мкртчян проти України, no. 21939/05, від 20.05.2010р. Європейский суд з прав людини вказує, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні та обмежується питаннями організації та вчинення виконавчих дій.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі Чижов проти України зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до ст. 53 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.

Порядок звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, та нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому порядку визначено ст. 336 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 336 ГПК України суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 336 ГПК України суд відмовляє в задоволенні такої заяви, якщо вона подана після закінчення строку позовної давності для відповідної вимоги боржника до такої особи, або строку на пред`явлення до виконання виконавчого документа про стягнення коштів з такої особи на користь боржника за судовим рішенням, що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 336 ГПК України заява розглядається судом протягом десяти днів з дня її надходження.

Суд розглядає заяву про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, в судовому засіданні з викликом такої особи та учасників справи, проте їх неявка не перешкоджає розгляду справи за умови належного їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 336 ГПК України за заявою стягувача суд може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах), електронних гаманцях чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Одночасно суд вирішує питання про зустрічне забезпечення та про заборону такій особі вчиняти дії щодо погашення заборгованості перед боржником та (або) зупиняє виконання судового рішення, згідно з яким з такої особи на користь боржника стягуються грошові кошти в межах загальної суми стягнення, до закінчення розгляду питання про звернення стягнення на грошові кошти.

Відповідно до ч. 7 ст. 336 ГПК України про задоволення заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, або про відмову у її задоволенні суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 8 ст. 336 ГПК України у разі задоволення заяви судове рішення може бути виконано шляхом звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі в межах заборгованості такої особи перед боржником.

Відповідно до ч. 9 ст. 336 ГПК України звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, є підставою для визнання виконавчого документа, за яким боржник виступає стягувачем, таким, що не підлягає виконанню в розмірі стягнутої суми.

Верховний Суд у постанові від 22.07.2021 у справі № 905/1642/19 зазначив, що подана в порядку ст. 336 ГПК виконавцем чи стягувачем заява про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, є по суті вимогою про стягнення коштів з такої особи з визначених законом підстав, що у разі її задоволення судом має відповідати та забезпечувати досягнення мети виконавчого провадження - реальне виконання судового рішення, шляхом стягнення грошових коштів з особи, яка має заборгованість перед боржником.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 910/7023/19 вказала, що особа, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється нею або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, набуває статусу боржника саме у виконавчому провадженні, розпочатому виконавцем на виконання судового рішення, в силу ухвали суду про задоволення заяви стягувача, а не в межах окремих майнових відносин між стягувачем та такою особою.

Тобто, положення ч. 1 ст. 336 ГПК передбачають можливість стягнення заборгованості з особи, яка має заборгованість перед боржником, якщо саме ця особа (а не боржник) не оспорює зазначену заборгованість (постанова КГС ВС від 20.11.2023 у справі № 920/347/22).

Основною умовою про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, відповідно до ст. 336 ГПК, є заборгованість, яка підтверджена рішенням суду або таку заборгованість не оспорює особа, якій належать кошти, на які виконавець просить звернути стягнення. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23.07.2018 у справі № 925/1048/17, від 06.02.2020 у справі № 913/381/18.

Системний аналіз приписів статті 53 Закону України "При виконавче провадження" та статті 336 ГПК України свідчить про те, що такий спеціальний порядок звернення стягнення на майно (грошові кошти) передбачений законодавцем задля неупередженого, ефективного, своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, виключно, з метою фактичного виконання рішення суду. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.01.2023 у справі № 904/1182/20, від 02.11.2021 у справі № 910/10579/19, від 12.05.2021 у справі № 910/8613/19.

При цьому за своєю правовою природою положення зазначених статей не є імперативними, судова дискреція в цьому випадку передбачає повноваження суду обирати між альтернативами підстав відмови або задоволення заяви, кожна з яких є законною, вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, з урахуванням усіх обставин справи та відомостей про всіх учасників процесу. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 910/10579/19, від 12.05.2021 у справі № 910/8613/19.

Предметом дослідження під час розгляду заяви відповідно до статті 336 ГПК України має бути факт наявності заборгованості, що повинен підтверджуватись доказами, які відповідають вимогам статей 76-79 ГПК України, зокрема, це може бути відповідне рішення суду та факт беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, на які просять звернути стягнення. Послідовна та стала правова позиція щодо предмета дослідження у цій категорії справ щодо застосування положень статті 336 ГПК України висловлена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.04.2020 у справі № 910/5300/17 та постановах Верховного Суду від 17.01.2023 у справі № 904/1182/20, від 23.07.2018 у справі № 925/1048/17, від 11.09.2019 у справі № 902/1260/15, від 01.08.2019 у справі № 927/313/18, від 06.02.2020 у справі № 913/381/18.

Водночас остаточне рішення за результатами розгляду заяви, поданої в порядку, передбаченому статтею 336 ГПК України, має бути прийняте з урахуванням усіх обставин справи та відомостей про всіх учасників процесу. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.01.2023 у справі № 904/1182/20.

Частина друга статті 336 ГПК України не встановлює виключних підстав для відмови в задоволенні такої заяви, а тому суд, установивши обставини, за яких звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, неможливе, може відмовити в задоволенні відповідної заяви з дотриманням норм процесуального законодавства. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.01.2023 у справі № 904/1182/20.

Подібна правова позиція викладена також в постанові КГС ВС від 22.03.2024 у справі № 910/17385/19.

Відповідно до ч. 4 ст. 50 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції, яка діяла до 17.06.2018) учасники товариства, які не повністю внесли вклади, несуть солідарну відповідальність за його зобов`язаннями у межах вартості невнесеної частини вкладу кожного з учасників.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 7 ст. 52 Закону України "Про господарські товариства" статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю підлягає сплаті учасниками товариства до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства.

Якщо учасники до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства не внесли (не повністю внесли) свої вклади, загальні збори учасників приймають одне з таких рішень: про виключення із складу товариства тих учасників, які не внесли (не повністю внесли) свої вклади, та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про зменшення статутного капіталу та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про ліквідацію товариства.

Зміни до статуту, пов`язані із зміною розміру статутного капіталу та/або із зміною складу учасників, підлягають державній реєстрації в установленому законом порядку.

Збільшення статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю допускається після внесення усіма його учасниками вкладів у повному обсязі.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" (набрав чинності 17.06.2018) учасники товариства, які не повністю внесли вклади, несуть солідарну відповідальність за його зобов`язаннями у межах вартості невнесеної частини вкладу кожного з учасників.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" вкладом учасника товариства можуть бути гроші, цінні папери, інше майно, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" якщо учасник товариства не вніс вклад для погашення заборгованості протягом наданого додаткового строку, виконавчий орган товариства має скликати загальні збори учасників, які можуть прийняти одне з таких рішень: 1) про виключення учасника товариства, який має заборгованість із внесення вкладу; 2) про зменшення статутного капіталу товариства на розмір неоплаченої частини частки учасника товариства; 3) про перерозподіл неоплаченої частки (частини частки) між іншими учасниками товариства без зміни розміру статутного капіталу товариства та сплату такої заборгованості відповідними учасниками; 4) про ліквідацію товариства.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" у товаристві, що має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого учасника.

До товариства з одним учасником не застосовуються положення статей 32-36 цього Закону, а інші положення цього Закону застосовуються з урахуванням положень частини першої цієї статті.

Відповідно до п. 2.1 Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 28.03.2013 № 433 (далі - Методичні рекомендації) метою складання балансу є надання користувачам повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан підприємства на звітну дату.

Відповідно до п. 2.12 Методичних рекомендацій у статті "Довгострокові фінансові інвестиції" відображаються фінансові інвестиції на період більше одного року, а також усі інвестиції, які не можуть бути вільно реалізовані в будь-який момент. У цій статті виділяються фінансові інвестиції, які згідно з відповідними національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку обліковуються методом участі в капіталі. У цій статті також окремо наводиться заборгованість за внесками до статутних капіталів суб`єктів господарювання, на яку зменшується сума інших фінансових інвестицій.

Відповідно до п. 2.40 Методичних рекомендацій у статті "Зареєстрований (пайовий) капітал" наводиться зафіксована в установчих документах сума статутного капіталу, іншого зареєстрованого капіталу, а також пайовий капітал у сумі, яка формується відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 2.45 Методичних рекомендацій у статті "Неоплачений капітал" відображається сума заборгованості власників (учасників) за внесками до статутного капіталу. Ця сума наводиться в дужках і вираховується при визначенні підсумку власного капіталу.

У постанові від 31.10.2018 № 905/2639/17 Верховний Суд сформулював висновок щодо застосування статті 144 ЦК України, статті 52 Закону України від 19 вересня 1991 року № 1576-XII "Про господарські товариства". Зокрема, Верховний Суд виснував, що "Закон розрізняє поняття внесення вкладу до статутного капіталу товариства під час його створення та додаткових вкладів, тобто таких, що здійснюються при збільшенні вже складеного статутного капіталу. Не допускається звільнення учасника товариства від обов`язку внесення первинного вкладу до статутного капіталу товариства, заявленого на момент державної реєстрації товариства, тоді як збільшення статутного капіталу вже існуючого товариства шляхом внесення додаткових вкладів учасниками є їх правом, а не обов`язком. Таке право реалізується шляхом прийняття відповідного рішення зборами товариства, які вправі самостійно визначати розмір, форму і порядок внесення учасниками додаткових вкладів. Строк, протягом якого учасники товариства зобов`язані оплатити свій додатковий вклад, визначається не статтею 140 ЦК України, а встановлюється за погодженням учасників товариства та закріплюється у статуті товариства або окремих рішеннях загальних зборів учасників".

Відповідно до конкретних обставин зобов`язання товариством пов`язано з майновою участю учасника виникло відповідно до рішення про збільшення статутного капіталу, прийнятого до набрання чинності Закону України від 06.02.2018 № 2275-VIII "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", мало добровільний характер для його учасників, тому не могло бути підставою як для виключення учасника з товариства, так й для вимог щодо їх обов`язкового виконання шляхом стягнення в судовому порядку за позовом товариства.

Таке засадниче положення корпоративного права про те, що учасника товариства не можна примусити вносити вклади, обумовлене особливістю корпоративних правовідносин та тим, що учасник товариства, вносячи вклади, збільшує майно товариства, але не отримує натомість майнового еквівалента, а лише право участі в товаристві у порядку, встановленому установчим документом та законом. Товариство не має права виплачувати дивіденди учаснику, який повністю або частково не вніс свій вклад (частина третя статті 27 Закону України від 06.02.2018 № 2275-VIII "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").

Чинний Закон України від 06.02.2018 № 2275-VIII "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" (стаття 18) інакше регулює порядок збільшення статутного капіталу за рахунок додаткових вкладів, зокрема, встановлює строк (протягом одного року з дня прийняття рішення про залучення додаткових вкладів), передбачає можливість укладення договору про внесення додаткового вкладу, за яким учасник та/або третя особа зобов`язується зробити додатковий вклад у грошовій чи негрошовій формі, а товариство - збільшити розмір його частки у статутному капіталі; визначає наслідки невнесення учасником товариства додаткового вкладу, з яким укладено договір про внесення додаткового вкладу: розірвання договору або затвердження розміру частки, виходячи з фактично внесеного ним додаткового вкладу.

Ключова відмінність у правовому регулюванні полягає в тому, що збільшення статутного капіталу за рахунок додаткових вкладів відбувається в декілька етапів: спочатку приймається рішення про збільшення статутного капіталу за рахунок додаткових вкладів, в якому визначається запланований розмір статутного капіталу та інші умови. Наступним етапом є внесення додаткових вкладів. І лише після цього приймається рішення про затвердження результатів внесення додаткових вкладів, затвердження розмірів часток учасників товариства та їх номінальної вартості з урахуванням фактично внесених ними додаткових вкладів та затвердження збільшеного розміру статутного капіталу товариства. Саме це рішення відповідно до частини п`ятої статті 17 чинного Закону України від 15 травня 2003 року N 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" є підставою для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю (постанова КГС ВС від 11.12.2023 у справі № 925/200/22).

Корпоративна палата виснувала:

(1) рішення про збільшення статутного капіталу, що було прийнято до набрання Закону України від 06.02.2018 № 2275-VIII "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", не є підставою для вимог щодо його примусового виконання, оскільки зобов`язання учасника зробити додатковий внесок у статутний капітал - є добровільним зобов`язанням майнового характеру, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;

(2) якщо учасник не вніс (неповністю вніс) додатковий внесок на виконання такого рішення, він не може бути зобов`язаний до цього судом. Однак він несе солідарну відповідальність за зобов`язаннями товариства перед кредиторами у межах вартості невнесеної частини вкладу, і має обмеження на виплати дивідендів. Цей обов`язок виникає внаслідок того, що рішення про збільшення статутного капіталу було затверджено, а зміни до статуту товариства було зареєстровано без урахування фактично внесених учасниками додаткових вкладів і надалі не приведено у відповідність, що впливає на права та інтереси інших осіб (кредиторів товариства, інших учасників та товариства);

(3) стаття 18 чинного Закону України від 06.02.2018 № 2275-VIII "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не застосовується до рішень загальних зборів про збільшення статутного капіталу, що були прийняті до набрання чинності цим Законом (постанова КГС ВС від 11.12.2023 у справі № 925/200/22).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку.

Позивач (стягувач) просить суд стягнути з ОСОБА_1 62 500, 00 грн., яка, на думку заявника, є заборгованістю ОСОБА_1 перед ТОВ "СМА Лоджистик" (відповідач, боржник).

Позивач (стягувач) в заяві зазначає, що наявність заборгованості випливає з двох фактів: 1) прийняття рішення засновника одноосібного Товариства з обмеженою відповідальністю «Сма Лоджистик» про внесення додаткового вкладу та збільшення розміру статутного капіталу Товариства; 2) відсутність підтвердження внесення всієї суми статутного капіталу відповідно до інформації з фінансової звітності малого підприємства ТОВ «СМА Лоджистик» станом на 31.12.2024.

Як вказано вище, відповідно до відомостей з ЄДРЮОФОПГФ зміни до статутного капіталу ТОВ "СМА Лоджистик" були зареєстровані 09.02.2018, тобто до набрання чинності Законом України від 06.02.2018 № 2275-VIII "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" (закон набрав чинності 17.06.2018). Отже, рішення про збільшення статутного капіталу, що було прийнято до набрання чинності Законом № 2275-VIII, не є підставою для вимог щодо його примусового виконання, оскільки зобов`язання учасника зробити додатковий внесок у статутний капітал є добровільним зобов`язанням майнового характеру, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

В подальшому 14.02.2024 частка в статутному капіталі в розмірі 100 % статутного капіталу номінальною вартістю 5 062 000, 00 грн. відчужена ОСОБА_1 , а до ЄДРЮОФОПГФ внесено відповідні зміни. В силу ч. 3 ст. 21 Закону України "Про товариства з обмеженою відповідальністю" учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі лише в тій частині, в якій вона є оплаченою. Суду не подано доказів недійсності або розірвання правочину з відчуження частки в статутному капіталі ТОВ «СМА Лоджистик».

Крім того, відповідно до Фінансової звітності малого підприємства (Баланс на 31.12.2024), поданої ТОВ «СМА Лоджистик» (), як на початок звітного року, так і на кінець звітного 2024 року: за кодом рядка 1425 "Неоплачений капітал" та за кодом рядка 1030 "Довгострокові фінансові інвестиції" відсутні записи про наявність заборгованості за внесками до статутного капіталу товариства.

Заінтересована особа ОСОБА_1 (керівник, єдиний учасник товариства) в заяві (вх. № 14262/25 від 09.10.2025) зазначив, що не має заборгованості перед ТОВ «СМА Лоджистик».

Крім того, учасник може нести солідарну відповідальність за зобов`язаннями товариства перед кредиторами у межах вартості невнесеної частини вкладу (ст. 2 Закону).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем (стягувачем) не доведено належними та допустимими доказами факт наявності та беззаперечності заборгованості особи, якій належать кошти, на які стягувач просить звернути стягнення.

Враховуючи вищевикладене, в суду відсутні правові підстави для звернення стягнення на грошові кошти ОСОБА_1 . В задоволенні заяви (вх. № 12782/25 від 08.09.2025) судом відмовлено.

Керуючись ст. 233-235, 254-259, 336 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви (вх. № 12782/25 від 08.09.2025).

Ухвала набирає законної негайно після її оголошення (ст. 235 ГПК України) та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254-259 ГПК України.

Суддя Е. М. Олейняш