ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2025 року м.Дніпро Справа № 908/691/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Дарміна М.О., Чус О.В.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:

від позивача: Оприсняк Б.Р.

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Антаріус"

на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.03.2025р.

(суддя Давиденко І.В., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 07.04.2025р.)

та

на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2025р.

у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс", м. Київ

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Антаріус", м.Запоріжжя

про стягнення 1 657 980,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Антаріус" 1 657 980,00 грн заборгованості за Договором про організацію перевезень вантажів № 1-425/11-20 від 30.11.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов вказаного вище договору у частині повної оплати за отримані послуги.

25.03.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" про ухвалення додаткового рішення по справі № 908/691/24 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 400,00 грн та витрати на проведення експертизи у розмірі 7 724,26 грн.

2. Короткий зміст оскаржуваних судових рішень у справі.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.03.2025р. позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Антаріус" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" 1 657 980,00 грн заборгованості за договором, 19 895,76 грн судового збору.

Додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 15.04.2025р. заяву ТОВ "Рейл Лоджистікс" про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Антаріус" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" 12 000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині заяви відмовлено.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги .

Не погодившись з вказаними судовими рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія Антаріус", звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить:

- скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 18.03.2025 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі;

- скасувати додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2025 та ухвалити нове , яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" про ухвалення додаткового рішення залишити без задоволення.

4. Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вказує на те, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, а висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи.

За доводами Апелянта, у матеріалах справи наявні два висновки експертизи, а саме: виконаний на замовлення Позивача, з висновком про те, що «підписи в Договорі виконані однією особою» та виконаний за ухвалою суду з висновком про те, що «підписи на всіх сторінках виконані, ймовірно, не ОСОБА_1, а іншою особою».

Скаржник зазначає, що договір про організацію перевезень у редакції, наданій Позивачем з підробленим підписом, тому є неукладеним. Відповідач просив суд першої інстанції звернути увагу на ці обставини, натомість, суд не надав правої оцінки, не зробив порівняльного аналізу двох експертних висновків.

Суд першої інстанції не виконав вимог ст.86 ГПК України щодо належної оцінки доказів і не обґрунтував, чому застосував редакцію Договору Позивача, попри суттєві розбіжності в ключових положеннях і висновки судової експертизи про ймовірну підробку підписів .

На думку Скаржника, суд безпідставно не залучив до розгляду справи третю особу, яка є покупцем товару та відповідальною особою за розвантаження вагонів- Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод", та навів лише узагальнене обґрунтування без прив`язки до даної справи та належної аргументації. Скаржник вважає, що така відмова суду у залученні третьої особи обмежила можливість Відповідача довести відсутність його вини у простої вагонів, що порушило принципи господарського судочинства, встановлені ст.2 ГПК України та є обов`язковою підставою для скасування судового рішення відповідно до п.4 ч.3 ст.277 ГПК України.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно визнав електронні докази Відповідача неналежними, чим порушив принцип вірогідності, передбачений ст.79 ГПК України, відповідно до якого обставина вважається доведеною, якщо надані на її підтвердження докази є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Скаржник наголошує, що він не узгоджував редакцію Договору, надану Позивачем, а підписав лише власну редакцію, яка була надіслана Позивачу. Так, у редакції Позивача розірвання можливе лише за взаємною згодою сторін. Натомість редакція Відповідача передбачає право сторони, чиї права порушені, розірвати Договір в односторонньому порядку. Суд першої інстанції дійшов висновку, що копії Договору, надані сторонами, є аналогічними за змістом , однак це твердження не відповідає обставинам справи. Різняться зокрема п.п.2.4.1 та 9.3 редакцій.

Скаржник вважає, що суд помилково визнав суму 788 400,00 грн. платою за використання вагонів, хоча Статут залізниць України не містить такого терміну. Відповідно до розділу VII Статуту, відповідальність за простій вагонів визначається як штраф у відсотках до провізної плати або добової ставки, що підтверджує штрафний характер цієї суми

Також у скарзі йдеться про те, що затримка вивантаження у травні 2022 сталася не з вини Відповідача, а через форс-мажорні обставини, викликані воєнним станом, запровадженим Указом Президента України від 24.02.2022 (продовжено до 13.05.2024 Указом №49/2024). Відповідач письмово інформував Позивача про форс-мажор та вживав заходів для отримання сертифікату ТПП України. При цьому Рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 02.04.2022 (протокол №Ц-54/42 Ком.т) затверджено перелік виняткових умов, які звільняють від плати за простій вагонів під час воєнного стану. Суд не врахував ці обставини, поклавши в основу рішення лише докази Позивача, чим порушив принцип рівності сторін.

Щодо додаткового рішення Апелянт посилається на те, що адвокат АБ «ОПРИСНЯК» надав до суду лише письмові пояснення стосовно доказів, що були надані Відповідачем та брав участь у кількох судових засідання у підготовчому провадженні та у судових засідання під час розгляду справи по суті. Усі основні документи по справі було подано іншим адвокатом, доказів оплати послуг якого Позивач не надав, позицію по справі було сформовано іншим адвокатом, а не АБ «ОПРИСНЯК», з наданого Акту не можливо конкретизувати, за які послуги було сплачено гонорар, та чи були вони надані, саме АБ «ОПРИСНЯК». Таким чином, при ухваленні додаткового рішення, судом першої інстанції були порушені приписи ГПК України. При цьому в частині відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на проведення експертизи на замовлення позивача, Відповідач погоджується з висновками суду про те, що ці витрати не підлягають стягненню з останнього.

Крім того, в апеляційній скарзі заявлено клопотання про залучення до участі у справі № 908/691/24 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, - Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколаївський глиноземний завод" (ідентифікаційний код 33133003, юридична адреса: 57286, Миколаївська обл., Вітовський р-н, село Галицинове, вулиця Набережна, будинок 64, тел. +11, +35, адреса електронної пошти: ).

У відповіді на відзив Відповідач зазначає, що він заперечує саме факт укладання Договору у редакції наданій Позивачем, а не взагалі факт існування договірних правовідносин між сторонами та вважає Договір про організацію перевезень вантажів №1-425/11-20 від 30.11.2020 у редакції, наданій Позивачем, неукладеним.

Відповідач стверджує, що Акт №03/22-П від 31.05.2022 ним не підписаний і не визнаний, що унеможливлює його використання як доказу виконання Договору у редакції, яка надана Позивачем. Відсутність доказів виконання договірних зобов`язань за редакцією Договору, яка містить підроблені підписи, свідчить про те, що Договір у цій редакції не погоджувався сторонами.

Відповідач вказує, що недійсний договір не створює юридичних наслідків, а отже, вимоги Позивача щодо стягнення заборгованості на підставі цього Договору є необґрунтованими.

На думку Відповідача, висновок експерта, наданий Позивачем, не є належним доказом. За цим висновком підписи на всіх сторінках договору здійснені однією особою, і всі сторінки договору роздруковані на одному пристрої, що виключає будь-яку підміну сторінок чи внесення змін в підписаний сторонами договір. Однак, вказаний висновок експерта не надав відповідь, чи підписані усі сторінки саме директором Відповідача.

Відповідач наголошує, що у діях Позивача наявні ознаки суперечливої поведінки. У зв`язку з запровадженням воєнного стану на території України, Позивач першим надіслав усім контрагентам, включно з Відповідачем, повідомлення щодо форс-мажору. Однак у подальшому почав від контрагентів вимагати належного виконання зобов`язань попри існування цих обставин.

На думку Відповідача клопотання про залучення третьої особи спрямоване на повний та всебічний розгляд справи, з урахуванням прав та інтересів третіх осіб, на взаємовідносини з якими, може вплинути дане судове рішення по справі. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не є учасниками спірних матеріальних правовідносин, що є предметом судового розгляду, а отже, рішення суду може на них вплинути побічно у зв`язку з наявністю преюдиційного зв`язку між матеріальними правовідносинами, що є предметом судового розгляду, та іншими матеріальними правовідносинами, учасниками яких є одна зі сторін спору і третя особа.

В іншій частині доводи відповіді є аналогічними з доводами апеляційної скарги.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що Договір № 1-425/11-20 від 30.11.2020 був підписаний у 2020 році та виконувався більш ніж два роки без зауважень. Відповідач за весь час дії договору не заявляв Позивачу про відсутність у нього оригіналу договору і сторонами було підписано понад 30 актів наданих послуг на загальну суму понад 77 мільйонів гривень. Жодних зауважень щодо змісту умов договору Відповідачем не заявлялося. Разом з тим, Відповідачем не надано суду доказів того, що саме наданий останнім договір був погоджений та підписаний сторонами.

У відзиві йдеться про те, що за висновком експерта, підписи на всіх сторінках договору здійснені однією особою, і всі сторінки договору роздруковані на одному пристрої, що виключає будь-яку підміну сторінок чи внесення змін в підписаний сторонами договір. При цьому експертиза призначена судом, була проведена без дослідження підписів на документах, які достовірно виконані особою, яка підлягає ідентифікації, без експериментальних зразків підписів ОСОБА_1 , оскільки вони не були відібрані судом у зв`язку з незабезпеченням Відповідачем її явки. З наданих експерту Відповідачем вільних зразків підписів ОСОБА_1 , які містяться на таких документах як листи, акти виконаних робіт тощо, неможливо встановити достовірно, що підпис на таких документах належить саме ОСОБА_1, тому наявність виявлених розбіжностей не надала експерту можливості зробити однозначний висновок. Одночасно, матеріали справи не місять ні заяви ОСОБА_1 про невчинення нею правочину, ні будь-якого повідомлення від неї про обізнаність з даним судовим процесом.

На думку Позивача, зміни, які були внесені Відповідачем у копію договору і надані суду жодним чином не впливають на обов`язок останнього сплатити вартість наданих послуг за підписаними, погодженими актами виконаних робіт.

Позивач підтверджує, що Листом від 17.05.2022 № 17/05-01 Відповідач звернувся до нього з пропозицією не нараховувати плату за користування на під`їзній колії ТОВ «МГЗ», однак жодних згадок про те, що Відповідач відмовився від договору у зв`язку з порушенням умов договору Позивачем, лист не містить. Навпаки, у даному листі Відповідач пояснює причину затримки вагонів на шляху прямування та надає інформацію про поточний стан виконання розвантаження вагонів. Крім того листами від 19.12.2023 № 19/12-2, від 24.01.2024 № 24/01-1 Відповідач звертався до Позивача з пропозицією здійснити реструктуризацію наявної заборгованості.

Позивач вважає, що залучення чи незалучення третьої особи у даному випадку не впливають на вирішення справи по суті та не можуть бути окремою підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення, оскільки рішення у даній справі вплине виключно на права та обов`язки Позивача та Відповідача і не може впливати на взаємовідносини між Відповідачем та його контрагентом, оскільки правова підстава для таких правовідносин інша.

На думку Позивача, умови договору, на які посилається Відповідач у поданій ним редакції, не є підставою для невиконання ним своїх зобов`язань, які неодноразово підтверджувалися ним підписанням акту наданих послуг без зауважень, частковим виконанням зобов`язань, написанням листів щодо врегулювання (реструктуризацію) наявної заборгованості тощо.

Позивач стверджує, що плата за користування вагонами, яка нарахована Позивачем Відповідачу як складова вартості його послуг, не має відношення до плати за користування вагонами і контейнерами, яка нараховується залізницею.

Також Позивач зазначає, що форс-мажорні обставини звільняють тільки від відповідальності за порушення зобов`язань (тобто від нарахування штрафів/пені), проте не звільняють від необхідності виконання відповідних договірних зобов`язань. Крім того, відповідно до умов укладеного договору, Відповідач позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини у зв`язку з порушенням порядку та строку надання сертифікату. У даному випадку, Відповідачем не повідомлено письмово про початок дії форс-мажорних обставин; не надано сертифікат про форс-мажорні обставини протягом 40 календарних днів з дати повідомлення; не надано оригіналу сертифікату про форс-мажорні обставини.

Не заслуговують на увагу, за твердженнями Позивача, і посилання Відповідача на рішення правління АТ "Укрзалізниця" від 02.04.2022 (протокол № Ц-54/42 ком.т), яким визначено умови, які звільняють від плати за простій вагонів під час воєнного стану, оскільки воно стосується плати за простій вагонів, яку нараховує АТ "Укрзалізниця" підприємствам за знаходження вагонів залізниці на коліях загального користування і не має відношення до плати за користування вагонами, яка нарахована Позивачем Відповідачу у відповідності до умов договору.

Щодо доводів про додаткове рішення, то Позивач вказує на те, що п. 2 Додатку № 2 від 20.09.2024 сторони погодили вартість послуг виконавця у розмірі 18 400,00 грн, за надання правничої (правової) допомоги Замовнику стосовно захисту його прав та інтересів у Господарському суді Запорізької області по справі № 908/691/24. Сторони погодили фіксовану вартість правничої допомоги за представлення інтересів клієнта в суді першої інстанції, тому Позивач не зобов`язаний надавати детальний звіт про надану правничу допомогу.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 24.04.2025р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Дармін М.О., Чус О.В..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.04.2025р. витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи/копії матеріалів справи №908/691/24.

Матеріали справи № 908/691/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2025р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 15.10.2025р..

У судове засідання 15.10.2025 представник Відповідача не з`явився.

Від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано тим, що його представник - адвокат Трущев О.П. не зможе прибути у судове засідання 15.10.2025, оскільки перебуватиме в ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв"язку з викликом за повісткою.

Присутній у судовому засіданні представник Позивача заперечив проти задоволення клопотання Відповідача про відкладення розгляду апеляційної скарги.

Розглянувши вказане клопотання, судова колегія не знаходить підстав для його задоволення з урахуванням наступного.

Відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У даному випадку, Відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.

При цьому у розумінні чинного законодавства України відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

У разі нез`явлення в засідання суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У даному випадку, участь представників учасників справи у засіданні суду апеляційної інстанції не є обов`язковою згідно із законом, не визнавалася вона такою й судом. Позиція Відповідача достатньо повно викладена в апеляційній скарзі.

До того ж, наведені Відповідачем у клопотанні обставини не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Так, Відповідач є юридичною особою і не позбавлений права і можливості забезпечити або свою участь в судовому засіданні в порядку статті 56 Господарського процесуального кодексу України (самопредставництво) або через свого представника. До клопотання не надано доказів, що Відповідач не має інших представників у порядку самопредставництва або шляхом укладення відповідного договору, і що він не може забезпечити участь інших своїх представників у судовому засіданні у даній справі.

Разом з тим, у силу приписів ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Крім того, судом врахований принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також враховано положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 р., "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 р. зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. "Розумність" строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі "G. B. проти Франції"), тощо. Отже, поняття "розумний строк" є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Отже, оскільки обставини даної справи свідчать про достатність матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, враховуючи, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов`язковою, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представника Відповідача , за наявними матеріалами.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 15.10.2025 була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

30.11.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" та (виконавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Антаріус" (замовником) укладено договір № 1-425/11-20 про організацію перевезень вантажів , згідно з п. 1.1 якого даний Договір регулює взаємовідносини Сторін, що виникають при наданні Виконавцем послуг організації перевезення вантажів Замовника залізничним транспортом .

Виконавець згідно з умовами даного Договору зобов`язується за плату і за рахунок Замовника надати власні і/або орендовані залізничні вантажні вагони для перевезень вантажів Замовника по території України та/або послуги з організації оплати провізних платежів, а також інші види погоджених Сторонами супутніх послуг, а Замовник зобов`язується прийняти і сплатити надані Виконавцем послуги на умовах даного Договору (п.1.2 Договору).

Відповідно до п.1.3 Договору вид та найменування вантажу, пункти відправлення та призначення вантажу, розмір плати Виконавцю та вартість послуг зазначаються в Додатках, які є невід`ємними частинами цього Договору.

Згідно з п. 2.4.1 Договору Виконавець зобов`язався своєчасно організовувати відповідно до погоджених Заявок Замовника, надання вагонів для перевезення вантажів Замовника залізничним транспортом та надавати інші послуги, що пов`язані з перевезенням, вантажів, шляхом укладання договорів з підприємствами, уповноваженими здійснювати перевезення або організацію перевезення вантажів, підприємствами-власниками (балансоутримувачами) залізничної інфраструктури, залізничного рухомого складу, іншими особами.

Пунктом 2.4.5 Договору на виконавця покладено обов`язок по закінченню кожного місяця надавати Замовнику не пізніше 3-х числа місяця, наступного за місяцем надання послуг, акт виконаних робіт.

Відповідно до п.2.2.11 Замовник зобов`язується проводити оплату за організацію перевезень, інші послуги Виконавця пов`язані з перевезенням та оплату Виконавцю в порядку, передбаченому даним Договором.

На Замовника п.2.2.13 Договору також покладено обов`язок у терміни, встановлені Договором, підписувати та повертати Виконавцю Акт наданих послуг та звірки взаєморозрахунків за фактично надані послуги та інші документи, які потребують підпис Замовника. У випадку несвоєчасного повернення Замовником (протягом 3(трьох) робочих днів з дати одержання від Виконавця) на адресу Виконавця затвердженого (підписаного) Акту наданих послуг і/або баз додатка документів, Акт наданих послуг Виконавця вважається прийнятим Замовником без будь-яких зауважень і заперечень.

Згідно з п.3.1, 3.2 Договору вартість послуг Виконавця узгоджується Сторонами шляхом двостороннього підписання Додатків до цього Договору, а загальна сума Договору визначається як загальна вартість послуг, наданих Виконавцем Замовнику, згідно з Актами наданих послуг.

За умовами п.3.3 Договору оплата послуг вартості Виконавця здійснюється Замовником у наступному порядку: 15% від вартості перевезення сплачується замовником протягом 3 банківських днів з дати відправки вагонів в порожньому стані під навантаження згідно заявки Замовника; остаточний розрахунок у розмірі 85% від вартості перевезення сплачується замовником протягом 3 банківських днів з дати подачі порожнього рухомого складу на під`їзні колії підприємства під навантаження.

Відповідно до п. 3.5 Договору нормативний час перебування вагонів Виконавця на під`їзних коліях навантаження або вивантаження - 48 годин. Починаючи з 49-ї години знаходження Вагонів Виконавця на під`їзних коліях навантаження й/або вивантаження, нараховується плата за користування вагонами Виконавця в розмірі 400,00 грн. у тому числі ПДВ за один вагон у добу, при цьому кожна розпочата доба вважається за повну.

Розрахунок плати за користування вагонами Виконавця проводиться по формулі : Плата=Н(доба) х Ваг. Х С(грн.), де Н-наднормативний час користування вагонами; С-базова ставка за 1 вагон/добу; Ваг. - кількість вагонів Виконавця, що простояли понад нормативний час.

Виходячи із специфіки перевезення (маршруту, вантаж) і виду рухомого складу, порядок нарахування й розмір плати за користування можуть додатково обумовлюватися в Додатках до цього договору, які підписуються вповноваженими представниками обох Сторін. (п. п. 3.5.2 Договору).

Пунктом 3.7 Договору передбачено, що за фактом знаходження вагонів на під`їзних коліях навантаження й/або вивантаження, Виконавець за звітний період направляє Замовникові Акт наданих послуг з наведеним у ньому обліком часу простою вагонів і нарахованої плати. Замовник зобов`язаний розглянути, підписати й повернути Акт протягом 3 (трьох) робочих днів з дати його одержання, а у випадку своєї незгоди надати мотивовану відмову. У випадку неповернення Акту у встановлений договором термін або немотивованої відмови від підпису Акту, Акт вважається прийнятим Замовником за принципом мовчазної згоди.

Згідно з п.3.8 Договору не рідше одного разу на квартал Виконавець і Замовник проводить звірку повноти розрахунків, результати якої оформляють Актом звірки взаєморозрахунків.

Відповідно до п.п. 9.1, 9.2, 9.3 Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами та діє до 31.12.2020, а в частині розрахунків - до повного виконання зобов`язань сторонами по Договору. Договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік , якщо жодна зі сторін не менш, ніж за 30 днів календарних днів до закінчення його дії не повідомить іншу сторону в письмовій формі про припинення дії Договору. Сторони вправі розірвати Договорів до закінчення терміну його дії шляхом укладання відповідної додаткової угоди до даного Договору.

На виконання умов Договору № 1-4225/11-20 про організацію перевезень вантажів від 30.11.2020 ТОВ "Рейл Лоджистікс" надало ТОВ "Компанія Антаріус" послуги на загальну суму 77 391 679,16 грн.

На підставі п. 3.1 Договору сторонами підписані Додатки до Договору № 1-425/11-20 від 30.11.2020 р.: №01 від 30 листопада 2020 р.; № 02 від 30 грудня 2020 р.; № 03 від 20 січня 2021 р.; № 04 від 25 червня; № 05 від 30 липня 2021 р.; №06 від 17.08.2020 р.; № 07 від 25.08.2021 р.; №08 від 29 вересня 2021р, № 11 від 30.11.2020 р.

На підтвердження факту надання послуг, сторонами погоджені та підписані звіти "Виконавця" до актів (Додаток №1) та акти виконаних робіт з відповідними розрахунками за використання вагонів до них:

№ 01 від 31 грудня 2020 року на суму 4 448 500 грн;

№ 01/20 від 31 грудня 2020 року на суму 217 200 грн,

№ 01/21 від 31 січня 2021 року на суму 1 840 000 грн;

№01/21-П від 31 січня 2021 року на суму 84 600 грн;

№ 02/21 від 28 лютого 2021 року на суму 4 374 грн;

№ 02/21-П від 28 лютого 2021 року на суму 405 000 грн;

№03/21 від 31 березня 2021 р. на суму 3240 000 грн;

№ 03/21-П від 31 березня 2021 року на суму 259 200 грн;

№04/21 від 30 квітня 2021 року на суму 3 780 000 грн;

№ 04/21-П від 30 квітня 2021 року на суму 27 000 грн;

№05/21 від 31 травня 2021 року на суму 3 258 000 грн;

№05/21-П від 31 травня 2021 року на суму 105 000 грн;

№ 06/21 від 30 червня 2021 року на суму 2 376 000 грн;

№06/21-П від 30 червня 2021 року на суму 57 000 грн;

№ 07/21 від 31 липня 2021 року на суму 956 000 грн;

№ 07/21-П від 31 липня 2021 року на суму 30 600 грн;

№ 08/21 від 31 серпня 2021 року на суму 3 026 816 грн;

№ 08/21-П від 31 серпня 2021 року на суму 39600 грн;

№09/21 від 30 вересня 2021року на суму 3 921 500 грн;

№ 09/21-П від 30 вересня 2021 року на суму 138 600 грн;

№ 10/21 від 31 жовтня 2021 року на суму 8 617 980 грн;

№ 10/21-П від 31 жовтня 2021 року на суму 139300 грн;

№ 11/21 від 30 листопада 2021 року на суму 7 873 200 грн;

№ 11/21-П від 30 листопада 2021 року на суму 405 100 грн;

№ 12/21 від 31 грудня 2021 року на суму 8 468 092,80 грн;

№ 12/21-П від 31 грудня 2021 року на суму 330 655,24 грн;

№ 01/22 від 31 січня 2022 року на суму 10 216 440 грн;

№ 01/22-П від 31 січня 2022 року на суму 885 615,12 грн;

№ 02/22 від 28 лютого 2022 року на суму 6 626 880 грн;

№ 02/22-П від 28 лютого 2022 року на суму 455 400 грн.

Вищевказані акти приймання - передачі наданих послуг та звіти за період грудень 2020-лютий 2022 погоджені та підписані Відповідачем без зауважень і заперечень до обсягів наданих послуг, акти та звіти скріплені підписом та печаткою Відповідача.

Також матеріали справи свідчать про те, що між Позивачем та Відповідачем підписаний Акт звірки взаємних розрахунків, яким сторони засвідчили, що станом на 01.01.2022 Відповідач має по Договору 1-425/11-20 від 30.11.2020 заборгованість перед Позивачем в розмірі 841660,84 грн, з урахуванням заперечення ТОВ "Рейл Лоджистікс".

Відповідно до довідки обслуговуючого банку АТ «ОТП Банк» від 06.03.2024 р. вих. №70-1-1/375 надані Позивачем послуги Відповідач оплатив частково на суму 75 733 699,16 грн.

Викладені обставини не спростовані Відповідачем.

Разом з тим, 24.11.2023 Позивач направив Відповідачу для підписання Акт виконаних робіт 03/22-П від 31.05.2021 на суму 788 400,00 грн та вимогу про сплату наданих послуг за Договором на загальну суму 1 657 980 грн., яке отримано Відповідачем 07.12.2023, що підтверджується поштовими квитанціями та даними з офіційного сайту Укрпошта за номером поштового відправлення №610.

Відповідач заборгованість не оплатив, підписаний акт виконаних робіт № 03/22-П від 31.05.2022 Позивачу не повернув.

На вимогу від 23.11.2023 Відповідачем надано відповідь, в якій, пославшись на повну зупинку господарської діяльності компанії через військове вторгнення російської федерації на територію України, пропонував реструктуризувати заборгованість компанії перед ТОВ "Рейл Лоджистікс" у сумі 869 580,00 гри., яка виникла на 28 лютого 2022р., з погашенням по 70 000,00 грн. щомісячно протягом року до 31.12.2024р. Плату за використання вагонів за травень 2022р. у сумі 788 400,00 грн Відповідач запропонував не нараховувати, у зв`язку з тим, що у період з 16.05.2022 по 30.05.2022 велися активні бойові дії на території Миколаївської області та відбувалися обстріли заводу ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» і компанія була не в змозі вплинути на ці обставини непереборної сили та сприяти своєчасному вивантаженню товару з напіввагонів, так як розвантажувальні роботи в таких умовах несли загрозу людським життям.

12.01.2024 ТОВ "Рейл Лоджистікс" складено, підписано та направлено Відповідачу Акт звірки за Договором станом на 15.12.2023. За даними сайту Укрпошта поштове відправлення товариству не вручено, з зазначенням підстави - «інші причини».

За доводами Позивача, Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасності та повноти оплати наданих послуг виконав частково.

Заборгованість у сумі 1 657 980,00 грн Відповідачем не оплачена, що стало підставою для звернення Позивача з позовом у даній справі.

За результатом розгляду позовної зави місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення, яке обґрунтовано тим, що Позивачем доведено належними доказами наявність боргу Відповідача у вказаній вище сумі. При цьому суд врахував, що заявлена Позивачем сума за актом № 03/22-П від 31.05.2022 є платою за використання вагонів за ціною, визначеною п. 3.5 Договору та не є мірою відповідальності. Також суд зазначив про необґрунтованість тверджень Відповідача про відсутність обов`язку оплати частини заборгованості у розмірі 869 580,00 грн у зв`язку з його відмовою від Договору , оскільки сторонами додаткових угод щодо розірвання Договору не укладалось, у судовому порядку Договір також не розірвано. Щодо висновків експертів, суд вказав, що у силу приписів ст.104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Частково задовольняючи заяву Позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу та витрат на експертизу, суд у додатковому рішенні послався на неспівмірність розміру витрат на правничу допомогу 18400,00грн з заявленими позовними вимогами та врахував, що позовну заяву до суду подано іншим представником Позивача - адвокатом Мурашко О.А., адвокат Оприсняк Б.Р. приймав участь у веденні справи з 08.07.2024, а не від початку справи. Судові засідання були проведені за участю представника Позивача у режимі відеоконференції, що виключає додаткові затрати для Відповідача.

Щодо витрат за проведення експертизи у розмірі 7 724,26 грн суд зазначив, що висновок експерта було замовлено Позивачем за власним бажанням та з самостійно обраним переліком питань.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Предметом апеляційного оскарження у даному випадку є рішення та додаткове рішення суду у частині задоволених вимог, тому відповідно до приписів ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише у вказаних частинах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення та додаткове рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 1 ст.530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст.903 ЦК України встановлено якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Щодо досліджуваної справи, то у період грудень 2020 року - травень 2022 року включно, відповідно до наведених вище актів, Позивачем надавалися Відповідачу відповідні послуги.

Акти приймання - передачі наданих послуг за грудень 2020 року - лютий 2022 року на суму 869580,00грн погоджені та підписані Відповідачем без зауважень до обсягів наданих послуг, акти скріплені підписом та печаткою Відповідача .

Між тим, Відповідач, прийнявши від Позивача послуги за договором та підписавши без зауважень відповідні акти надання послуг, у подальшому вартість цих послуг не оплатив.

Акт № 03/22-П від 31.05.2022 на суму 788400,00 грн Відповідачем отримано 07.12.2023, проте не підписано останнім.

Разом з тим, за умовами п. 3.7 Договору, замовник зобов`язаний розглянути, підписати й повернути Акт протягом 3 робочих днів з дати його одержання. У випадку неповернення Акту у встановлений договором термін і / або немотивованої відмови від підпису акту, акт вважається прийнятим Замовником за принципом мовчазної згоди.

Докази на підтвердження відмови Відповідача від підписання вказаного акту сторонами не надані, за таких умов, акт від 31.05.2022 слід вважати прийнятим останнім.

Однак докази оплати вказаної суми також відсутні у матеріалах справи.

Таким чином, з урахуванням положень наведених вище норм та фактичних обставин справи, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору про організацію перевезень вантажів № 1-425/11-20 від 30.11.2020 у частині повної оплати наданих Позивачем за цим договором послуг та ненадання ним доказів , які б спростовували таке порушення, місцевим господарським судом зроблено правильний висновок про задоволення позовних вимог щодо стягнення з Відповідача 1657980,00грн .

Одночасно апеляційний суд відхиляє доводи Скаржника про фальсифікацію підписів на договорі № 1-425/11-20 від 30.11.2020, наданому Позивачем, та у зв`язку з цим про неукладення ним договору у зазначеній редакції та про його недійсність .

Суд враховує, що Позивачем було надано у матеріали справи оригінал спірного договору, на якому міститься відтиск печатки товариства Відповідача, якою завірено підпис особи, що його уклала від імені ТОВ"Компанія Антаріус" (директора ОСОБА_1). У порядку, встановленому Господарського процесуального кодексу України докази втрати печатки, незаконного її використання будь-якими іншими особами Відповідачем не надані. Докази на підтвердження підробки підпису керівника товариства на цьому договорі, або звернення до правоохоронних органів з питання підроблення документів тощо, також не надані.

Крім того, як слушно зазначив Позивач, Договір № 1-425/11-20 укладений у 2020 році та виконувався більш ніж два роки без зауважень. Відповідач за весь час дії договору не заявляв Позивачу про відсутність у нього оригіналу договору та не висловлював заперечень щодо його змісту .

При цьому висновки експертизи вказаного також не спростовують.

Зокрема, за висновком експертизи наданої Позивачем, підписи на всіх сторінках договору здійснені однією особою, і всі сторінки договору роздруковані на одному пристрої, що виключає будь-яку підміну сторінок чи внесення змін у підписаний сторонами договір.

Експертиза призначена судом проведена без дослідження підписів на документах, які достовірно виконані особою, яка підлягає ідентифікації та без експериментальних зразків підписів ОСОБА_1 , тому експерт був позбавлений можливості зробити однозначний висновок, що підписи на досліджуваному договорі не належать ОСОБА_1 При цьому Відповідач посилався на неможливість забезпечити явку вказаної особи до суду, між тим, матеріали справи не містять ні заяви ОСОБА_1 про невчинення неї правочину, ні будь-якого повідомлення від неї про обізнаність з даним судовим процесом та щодо підстав її неявки для здійснення процесуальних дій.

Разом з тим, посилання Скаржника на ненадання судом правої оцінки двом експертним висновкам та не обґрунтування ним застосування редакції договору Позивача не мають під собою підґрунтя та спростовуються змістом оскаржуваного рішення .

Також, місцевим господарським судом було правильно встановлено, що заявлена Позивачем сума за актом № 03/22-П від 31.05.2022 є платою за використання вагонів за ціною визначеною п. 3.5 Договору та не є мірою відповідальності (штрафною санкцією).

Така плата нарахована Позивачем Відповідачу як складова вартості його послуг і не являється платою за користування вагонами і контейнерами, яка нараховується залізницею. Твердження Апелянта про зворотне ґрунтується на неправильному трактуванні останнім умов договору та норм права.

З цих підстав є необґрунтованим й посилання Скаржника на рішення правління АТ "Укрзалізниця" від 02.04.2022 (протокол № Ц-54/42 ком.т), яким визначено умови, які звільняють від плати під час воєнного стану, за простій вагонів, яку нараховує АТ "Укрзалізниця" підприємствам за знаходження вагонів залізниці на коліях загального користування та на Статут залізниць України.

Доводи скарги щодо розірвання ним договору в односторонньому порядку є безпідставними.

Так, відповідно до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У Договорі № 1-425/11-20 від 30.11.2020 сторони визначили право розірвати Договір до закінчення терміну його дії шляхом укладання відповідної додаткової угоди до нього ( п. 9.3).

Додаткових угод щодо розірвання Договору не укладалось, у судовому порядку Договір також не розірвано.

Таким чином вказаний Договір є чиним, а тому підлягає виконанню Відповідачем.

У будь-якому випадку, редакція Договору не впливає на обов`язок ТОВ"Компанія Антаріус" оплатити послуги, надання яких підтверджено належним чином, зокрема, й самим Скаржником шляхом підписання актів наданих послуг без зауважень та частковим виконанням зобов`язань тощо.

Одночасно належність або неналежність виконання своїх зобов`язань за договором Позивачем не досліджується судом у рамках даної справи, оскільки ця обставина не являється предметом даного спору.

Стосовно посилань Відповідача на наявність форс-мажорних обставин як на підставу для невиконання грошових зобов`язань за Договором суд зауважує таке.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Крім того суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" військові дії вважаються форс-мажорними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору.

Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. При цьому закон звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору, що не було зроблено Відповідачем.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21.

При цьому суд звертає увагу, що у силу приписів закону, форс-мажор не звільняє від обов`язку виконати зобов`язання, він звільняє виключно від відповідальності за невиконання зобов`язання (неустойка у формі штрафу та пені, відшкодування збитків).

У даному випадку, як вже зазначалось раніше, плата за користування вагонами є складовою наданих Позивачем послуг і не являється штрафною санкцією.

Крім того, умовами п.5.2 Договору визначено, що протягом 40 (сорока) календарних днів з дати повідомлення сторона зобов`язана надати оригінал сертифікату про відповідні форс-мажорні обставини виданий Торгово-промисловою палатою України або підтверджуючий документ виданий уповноваженим органом. При цьому термін виконання зобов`язань за даним Договором переносить на термін дії таких обставин. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України. У разі не надання, не повного виконання Стороною цього Договору умов даного пункту, така Сторона позбавляється права посилатися на дію форс-мажорних обставин та зобов`язана дотримуватися умов даного Договору.

Між тим, сертифікат № 2300-24-0024 Запорізької торгово-промислової палати датовано 08.01.2024.

Тобто, Відповідачем не дотримано порядку, прописаного у Договорі щодо повідомлення Позивача про виникнення форс-мажору та, як наслідок, неможливість своєчасної оплати наданих послуг з моменту початку збройної агресії Російської Федерації.

З огляду на викладене, аргументи Скаржника, викладені у скарзі на рішення суду не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи, спростовуються вищевикладеним та наявними у матеріалах справи доказами.

Щодо клопотання скаржника про залучення третьої особи, то розглянувши це клопотання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на таке.

У силу приписів ст.50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть бути залучені до участі у справі , якщо судом буде встановлено, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі.

У цьому зв`язку апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду, викладеними в ухвалі від 17.04.2024 про відсутність підстав для задоволення клопотання Відповідача, зокрема, з огляду на недоведення останнім, яким чином рішення у справі може вплинути саме на права або обов`язки ТОВ"Миколаївський глиноземний завод".

Посилання Апелянта, у цьому контексті, на умови Договору поставки №НГЗ-Д-22-054 від 31.01.2022, які підтверджують відповідальність ТОВ «Миколаївський глиноземний завод», не мають значення для вирішення даного спору, оскільки відносини Відповідача та ТОВ"Миколаївський глиноземний завод", що склалися на підставі вказаного договору поставки не є предметом розгляду у межах даної справи. У разі порушення прав ТОВ"Миколаївський глиноземний завод", він не позбавленй права самостійно звернутися з відповідним позовом.

Щодо додаткового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.03.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистікс" про ухвалення додаткового рішення по справі № 908/691/24 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 400,00 грн та витрати на проведення експертизи у розмірі 7 724,26 грн.

Від Відповідача надійшли заперечення на заяву Позивача, в яких вважає її необґрунтованою та просить у її задоволенні відмовити.

Відповідач зазначає, що заява не відповідає вимогам ст. 126 ГПК України, посилається на відсутність Додатку № 2 від 20.09.2024 щодо погодження вартості послуг, а також на те, що з Додатку № 3 від 08.07.2024 не можливо встановити, у чому саме полягає надання правничої допомоги у даній справі.

Також Відповідач вказує, що Позивачем не надано опис робіт/послуг, що були виконані АБ "Оприсняк" та з наданих документів не можливо встановити, за які саме послуги сплачено гонорар, враховуючи, що усі заяви по суті та більшість процесуальних документів були надані іншим адвокатом.

На думку Відповідача витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги АБ "Оприсняк" Позивачем не доведені, а заявлений розмір не є співмірним з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Щодо витрат, пов`язаних з наданням висновку судового експерта, зробленого на замовлення Позивача, то вони не підлягають задоволенню, оскільки цей висновок не підтвердив та не спростовував жодної обставини, що досліджувались у суді. До того ж, суд не прийняв висновок експерта наданий Позивачем та призначив незалежну судову експертизу.

За результатами розгляду заяви прийнято додаткове рішення.

Положеннями ст. 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до п.12 ч.3 ст.2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективного захисту своїх прав в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до ст. 131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що іншими видами правової допомоги - є види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Таким чином, беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Разом із тим, згідно зі ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом ( ст. 16 ГПК України ).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої ст. 2 зазначеного Кодексу).

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу ( ст. 124 ГПК України ); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами ( ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги ( ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).

За змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, за приписами ч. 6 ст. 126 ГПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Разом з тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Щодо досліджуваної справи, то Позивачем у позовній заяві було викладено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, в якому було зазначено, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу складає 30 000,00 грн.

Як зазначено вище, Позивачем подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Відповідача витрат на правничу допомогу 18 400,00 грн та витрати на проведення експертизи у розмірі 7 724,26 грн.. У частині витрат на проведення експертизи рішення не оскаржується.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу Позивачем надано копії:

- договору про надання правничої допомоги №10/1221-Ю від 16.12.2021;

- акту наданих послуг від 21.03.2025,

- додатку №3 до договору від 08.07.2024;

- додаткової угоди №1 від 22.12.2022

- ордеру від 16.07.2024 № АІ 1658160.

Матеріали справи свідчать про те, 16.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю Рейл Лоджистікс (Замовник) та Адвокатським бюро "Оприсняк" (Виконавець) укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги № 10/1221-Ю , відповідно до п. 1.1 якого Виконавець зобов`язується здійснювати захист, представництво інтересів Замовника та надавати інші види правничої (правової) допомоги Замовнику на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та іншим чинним законодавством, а Замовник зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати необхідні для виконання цього договору.

Згідно з п. 1.2 Договору зміст та вартість послуг, обумовлених даним Договором визначаються сторонами у Додаткових угодах, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 4.1 Договору адвокатом, що безпосередньо надає правничу (правову) допомогу на підстав цього Договору є адвокат Оприсняк Богдан Русланович, свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю ВН № 000595, видане Радою адвокатів Вінницької області 23.10.2019 на підставі рішення Ради адвокатів Вінницької області 16.10.2019 № 10/19, для чого йому надаються права зазначені в розділі 2 Договору. Виконавець може залучати до виконання цього Договору інших адвокатів на договірних засадах.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що вартість послуг визначається у додаткових угодах, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Ціна Договору складається з суми вартості робіт, зазначених у Додаткових угодах до цього Договору (п.5.2 Договору).

Відповідно до п. 6.1 Договору надання послуг Виконавцем та прийняття їх результатів Замовником оформлюється актом надання послуг.

22.12.2022 сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 10/1221-Ю від 16.12.2021, виклавши п. 8.1 Договору в редакції: Цей Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2025 року.

08.07.2024 між Адвокатським бюро "Оприсняк" та ТОВ "Рейл Лоджистікс" було підписано Додаток № 3 до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 10/1221-Ю від 16.12.2021, відповідно до якого сторони домовились, що:

1.Виконавець здійснює надання правничої (правової) допомоги Замовнику стосовно захисту його прав та інтересів у Господарському суді Запорізької області по справі № 908/691/24, з усіх питань, що стосуються Замовника та пов`язані з судовим провадженням за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕЙЛ ЛОДЖИСТІКС», ідентифікаційний код юридичної особи 44510847, до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ АНТАРІУС), ідентифікаційний код юридичної особи 35888565, про стягнення заборгованості.

2.Вартість правничої допомоги, вказаної у п. 1 цього Додатку за погодженням сторін складає фіксований розмір 18 400,00 (вісімнадцять тисяч чотириста) гривень, без ПДВ.

3. Вартість правничої (правової) допомоги сплачується Замовником протягом 10 (десяти) робочих днів з дати підписання сторонами Акту наданих послуг та надання Виконавцем рахунку.

Отже, сторони погодили фіксовану вартість правничої допомоги за представлення інтересів клієнта у суді першої інстанції.

21.03.2025 між Позивачем та Адвокатським бюро "Оприсняк" було підписано Акт № 5 наданих послуг до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 10/1221-Ю від 16.12.2021, згідно з яким Адвокатським бюро "Оприсняк" надана Замовнику - ТОВ "Рейл Лоджистікс" професійна правнича (правова) допомога у справі № 908/691/24 у Господарському суді Запорізької області вартістю 18 400 грн.

Також, за зверненням адвоката Оприсяка Б.Р., представника ТОВ "Рейл Лоджистікс" до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру було проведено експертизу. Позивачем, надано до матеріалів справи висновок експерта № КСЕ-19-24/28912 від 01.05.2024.

За практикою Верховного Суду, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 920/39/20, від 11.11.2021 у справі № 873/137/21, від 23.07.2024 у справі № 910/9544/23.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Проте, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість, покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 .

У постановах від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18 і від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 Верховний Суд також зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим ( рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04 ).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, свобода сторін у визначенні розміру на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Тобто, домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання.

При цьому вирішуючи питання розподілу судових витрат за надання правової допомоги, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи розумність цих витрат.

Крім того, у ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З урахуванням вищезазначених вимог закону, при визначені розміру правничої допомоги суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Разом з тим, з аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

- фіксованого розміру,

- погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару, у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 30.09.2025 у справі №910/2461/24.

Викладене, у тому числі, спростовує доводи Апелянта щодо відсутності в акті конкретного переліку наданих адвокатом послуг.

Таким чином, апеляційний господарського суд, проаналізувавши надані Позивачем документи, дійшов висновку, що відображена у них інформація про характер виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) відповідає документам і інформації, які містяться у матеріалах даної справи.

Одночасно, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що розмір витрат на правничу допомогу у сумі 18 400грн не є співмірним зі складністю справи та підготовки до її розгляду, оскільки спір у справі не є складним, предметом розгляду у даній справі є стягнення заборгованості з Відповідача, який не потребує оцінки та опрацювання значного об`єму нормативних документів, доказів та судової практики.

Також судом було встановлено, що позовну заяву до суду подано іншим представником Позивача - адвокатом Мурашко О.А., сам адвокат Оприсняк Б.Р. приймав участь у веденні справи з 08.07.2024, а не від початку справи.

Отже, з урахуванням обставин справи, доводів викладених у клопотанні Позивача, наданих заявником документів в їх сукупності, заперечень Відповідача, а також з огляду на загальні засади цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності розумності та принцип співмірності судових витрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про компенсацію за рахунок Відповідача витрат Позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00грн, яка є справедливою, співрозмірною та доказово обґрунтованою.

Стосовно заперечень Скаржника, то вони були враховані судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного додаткового рішення. Розмір таких витрат було зменшено судом.

Між тим колегія суддів зауважує, що Скаржником не надані, зокрема, власні розрахунки витрат на правничу допомогу, які він вважає співмірними та обґрунтованими. З огляду на викладене відповідні доводи Скаржника зводяться до узагальненого непогодження із здійсненим судом розподілом таких витрат.

Одночасно слід зазначити, що підстави для відмови у задоволенні вимог Позивача про стягнення з Відповідача витрат на правничу допомогу у повному обсязі відсутні.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судових рішень місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, не спростовують викладених вище висновків суду та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що у сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувані судові рішення слід залишити без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Антаріус" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 18.03.2025р. у справі № 908/691/24 - залишити без змін.

Додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2025р. у справі № 908/691/24 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.10.2025 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус