ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2025 року м. Дніпро Справа № 904/372/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Верхогляд Т.А.,

при секретарі судового засідання: Кишкань М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасна Будархітектура"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Мельниченко І.Ф.) від 21.04.2025 р. у справі № 904/372/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Спецтех", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасна Будархітектура", м. Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 714 292,77 грн, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Спецтех" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасна Будархітектура" 709 375,94 грн, що складають суму заборгованості за договором про надання послуг техніки № 1006-24 від 10.06.2024; 2 102,83 грн - річних та 2 814,00 грн - інфляції грошових коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг техніки № 1006-24 від 10.06.2024 в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2025 р. у справі № 904/372/25:

- позовні вимоги задоволено частково;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасна Будархітектура" (49005, м. Дніпро, вул. Лешко-Попеля, буд. 13, корп. А-2, нежитлове приміщення 2-18, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Спецтех" (49038, м. Дніпро, вул. Белелюбського Академіка, буд. 14, оф. 5, ) 425 400,00 грн - основного боргу, 2 102,83 грн - річних, 2 814,00 грн - інфляції грошових коштів та 6 454,75 грн - судового збору;

- загальна сума, що підлягає до стягнення, складає - 436 771,58 грн;

- закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення заборгованості в сумі 283 975,94 грн.

Не погодившись з цим рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Сучасна Будархітектура", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2025 р. у справі № 904/372/25 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема, зазначає наступне:

- зауважує, що в частині позовних вимог судом першої інстанції мала бути постановлена ухвала про закриття провадження, натомість в цій частині вимог провадження закрито судом вже у рішенні по справі, що на переконання апелянта є грубим порушенням норм процесуального права та є підставою для скасування оскаржуваного рішення;

- стверджує, що на момент відкриття судом першої інстанції провадження у справі були повністю відсутні позовні вимоги в розмірі 714 292,77 грн, оскільки 31.01.2025 відповідачем була погашена заборгованість та фактично сплачені грошові кошти в сумі 283 975,94 грн, тобто, на думку апелянта, позовна заява була необґрунтована та безпідставна, у зв`язку з чим не підлягала розгляду та задоволенню;

- вважає, що судом першої інстанції не прийняті до уваги та не враховані докази того, що фактично у спірних правовідносинах відсутній предмет спору в розмірі заявлених позовних вимог в сумі 714 292,77 грн, що на думку апелянта свідчить про відсутність порушеного права;

- вважає, що в спірних правовідносинах судом першої інстанції невірно застосовано норми процесуального права щодо закриття провадження у відповідній частині вимог, оскільки повинні були застосовані норми щодо відмови у позові (позовних вимогах);

- стверджує, що судом першої інстанції не досліджено механізм виникнення заборгованості та не з`ясовано за якими саме актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), за який період та в якому розмірі виникла заборгованість, а тому посилання на здійснені позивачем розрахунки 3 % річних та інфляції грошових коштів є безпідставним. Оскільки же на переконання апелянта заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 709 375,94 грн відсутня, то апелянт вважає розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат безпідставними, а позовні вимоги щодо їх стягнення необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню;

- покликаючись на той факт, що позивач не звертався до відповідача з письмовою претензією щодо заборгованості, вважає, що позивачем недотримано обов`язкової процедури звернення до суду, порушення якої фактично унеможливлювало розгляд позовної заяви.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2025 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Чередка А.Є., суддів Іванова О.Г., Мороза В.Ф.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.06.2025 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасна Будархітектура" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2025 р. у справі № 904/372/25, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 14.10.2025 р.

13.10.2025р. у зв`язку з перебуванням у відрядженні судді Мороза В.Ф. призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у справі, за результатами якої для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Чередка А.Є., суддів - Іванова О.Г., Верхогляд Т.А.

28.08.2025р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Сучасна Будархітектура" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з клопотанням, у якому просило суд здійснювати розгляд справи № 904/372/25 та апеляційної скарги ТОВ "Сучасна Будархітектура" за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами/документами (доказами).

З приводу наведеного клопотання відповідача судова колегія зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Частиною 10 ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Враховуючи, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження саме на підставі наведених норм процесуального законодавства, а не за клопотанням сторін, а також з урахуванням того, що ця справа не підпадає під критерії справ, які розглядаються без повідомлення учасників справи, судова колегія вважає за необхідне відхилити клопотання відповідача від 28.08.2025р. про розгляд справи № 904/372/25 за правилами спрощеного позовного провадження.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс Спецтех" подано до Центрального апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2025 р. у справі № 904/372/25 без змін.

В обґрунтування своїх заперечень проти доводів апеляційної скарги позивач, зокрема, зазначає наступне:

- стверджує, що вирішення судом першої інстанції питання щодо закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення заборгованості в сумі 283 975,94 грн у рішенні від 21.04.2025 року, а не в ухвалі суду про закриття провадження, не призвело до неправильного вирішення справи, а отже не є підставою для скасування або зміни цього рішення суду;

- вважає аргументи відповідача про відсутність порушеного права позивача, відсутність позовних вимог та предмета спору в розмірі заявлених позовних вимог в сумі 714 292,77 грн та необхідність прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, необґрунтованими та безпідставними, з огляду на те, що на момент подання позовної заяви до суду сума основного боргу складала 709 375,94 грн. При цьому на момент відкриття провадження у справі відповідачем не було надано доказів про часткову сплату основного боргу у розмірі 283 975,94 грн, що були подані до суду разом з відзивом на позовну заяву 24.02.2025 року. Також позивачем у відповіді на відзив було зазначено про те, що станом на подання цієї відповіді сума основного боргу відповідача за договором складає 425 400,00 грн. Існування предмета спору в частині стягнення 425 400,00 грн основного боргу, 2 102,83 грн річних, 2 814,00 грн інфляції грошових коштів підтверджено відповідними доказами та не спростовано відповідачем;

- враховуючи оплату відповідачем частини суми основного боргу у розмірі 283 975,44 грн після звернення позивача з позовом до суду, вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про закриття провадження у справі в цій частині, у зв`язку з відсутністю предмета спору;

- вважає посилання відповідача на те, що судом першої інстанції не було досліджено механізм виникнення заборгованості у розмірі 2 102,83 грн річних та 2 814,00 грн інфляції грошових коштів безпідставним та необґрунтованим, оскільки про періоди виникнення заборгованості позивачем було зазначено у позовній заяві й відповіді на відзив, а детальні розрахунки трьох процентів річних та інфляційних нарахувань були долучені до позовної заяви, що було досліджено судом першої інстанції під час розгляду цієї справи;

- на переконання позивача, частиною 2 статті 222 ГК України передбачено право, а не обов`язок суб`єкта господарювання звернутися до порушника прав з письмовою претензією, а тому аргумент відповідача про фактичне унеможливлення розгляду позовної заяви без звернення до останнього з письмовою претензією також є безпідставним і необґрунтованим.

15.09.2025 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Сучасна Будархітектура" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду із запереченням, у якому просило суд відмовити у задоволенні вимоги позивача щодо поновлення строку для подання відзиву на апеляційну скаргу, відзив позивача на апеляційну скаргу залишити без розгляду.

Вказане заперечення відповідача мотивоване порушенням позивачем строку для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Судова колегія відхиляє заперечення відповідача від 15.09.2025 р. про відмову у задоволенні вимоги позивача щодо поновлення строку для подання відзиву на апеляційну скаргу та залишення без розгляду відзиву позивача на апеляційну скаргу, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Частиною 8 ст. 165 ГПК України врегульовано, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Так, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.06.2025 р. учасникам справи встановлено строк до 01.09.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала Центрального апеляційного господарського суду від 24.06.2025 р. відправлена сторонам в системі "Електронний Суд" 25.06.2025 р.

Відзив на апеляційну скаргу, в якому заявлене клопотання про поновлення строку на його подання, позивачем подано до Центрального апеляційного господарського суду 12.09.2025 р., тобто з пропуском строку на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, позивачем зазначено, що його представник ознайомилася з ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.06.2025 р. в день внесення її даних РНОКПП до додаткових відомостей про учасника справи для доступу до електронної справи, а саме 11.09.2025 року.

Розглянувши заявлене позивачем у відзиві на апеляційну скаргу клопотання про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, з метою дотримання прав особи на доступ до правосуддя, визначених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 129 Конституції України, статтею 119 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що причини пропуску строку подання відзиву на апеляційну скаргу є поважними, а тому клопотання про поновлення строку подання відзиву на апеляційну скаргу підлягає задоволенню.

Сторони не скористалися своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечили явку своїх представників, про час та місце судового засідання були повідомлені апеляційним судом належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Від директора відповідача та представника позивача засобами електронного зв`язку (з КЕП) до Центрального апеляційного господарського суду надійшли заяви про проведення судового засідання, призначеного на 14.10.2025 р., без участі відповідача та його представника та без участі позивача та його представника відповідно.

Враховуючи приписи ст. 202 ГПК України, а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання апеляційним судом не визнавалася обов`язковою, а неявка представників сторін не перешкоджає апеляційному перегляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті за відсутності представників сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 10.06.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю "Сучасна Будархітектура" (далі замовник, відповідач у даній справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс Спецтех" (далі виконавець, позивач у даній справі) укладено договір про надання послуг техніки № 1006-24 (далі договір).

Відповідно до пункту 1.1. зазначеного договору виконавець приймає на себе обов`язки з надання послуг технікою (надалі - техніка), для виконання робіт замовника, а замовник замовляє та оплачує надані виконавцем послуги на умовах, визначених цим договором.

Згідно з пунктом 2.1. за домовленістю сторін на виконання умов цього договору техніка надається з екіпажем виконавця, а саме:

- Автокран Краз 65101;

- Екскаватор колісний DOOSAN S 240W-V;

- Екскаватор гусеничний DOOSAN SOLAR340 LC-V;

- Екскаватор DOOSAN SOLAR340 LC-V;

- Каток дорожній BOMAG BW 216 D3;

- Самоскид Краз 65055;

- Самоскид SKANIA R500;

- Самоскид SHAANXI SX 3315D;

- Самоскид SHAANXI SX 3315D.

За результатами наданих послуг виконавець складає відповідний акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) (пункт 2.2. договору).

У пункті 2.3. договору сторонами узгоджено, що фактичний об`єм та загальна вартість наданих послуг визначаються на підставі підписаних сторонами актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг) та/або специфікації.

Зобов`язання по складанню усіх необхідних актів покладається на виконавця (пункт 2.4. договору).

Відповідно до пунктів 2.5., 2.6. договору послуги вважаються наданими виконавцем з моменту узгодження сторонами розрахунків на підставі актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг).

Після надання послуг виконавець зобов`язується скласти та надати замовнику для підписання акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг). Акт надсилається на поштову адресу замовника протягом 5 робочих днів після завершення надання послуг у двох примірниках. Замовник у разі відсутності заперечень до акту протягом 5 робочих днів підписує відповідний акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) у двох примірниках, один з яких повертає виконавцю.

Згідно з пунктом 3.6. договору замовник зобов`язується, зокрема, здійснювати оплату послуг в обсязі вартості фактично наданих виконавцем послуг за передбачуваний термін користування ними.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що вартість послуг визначається за домовленістю сторін вираховується в змінах та відображається в акті здачі-прийняття робіт (наданих послуг) та орієнтовно, складає 5 000 000,00 грн з ПДВ.

Підставою для оплати наданих послуг є підписаний обома сторонами відповідний акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) або акт звірки взаємних розрахунків, підписаний обома сторонами.

У пункті 4.3. договору сторонами узгоджено, що замовник зобов`язується проводити оплату за надані послуги у безготівковому порядку на розрахунковий рахунок виконавця, вказаний у розділі 10 договору, протягом 10 робочих днів з дня підписання обома сторонами відповідного акта здачі-прийняття робіт (наданих послуг).

Днем оплати є дата списання коштів з відповідних рахунків замовника (пункт 4.8. договору).

Відповідно до пункту 7.1. договору останній вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2024. Якщо сторони за один календарний місяць до закінчення дії цього договору не виявили намірів (у вигляді письмового звернення до протилежної сторони) про припинення дії договору, він вважається автоматично пролонгованим на наступний рік (пункт 7.1.).

У матеріалах справи містяться укладені сторонами специфікації № 1 від 10.06.2024, № 2 від 01.08.2024, № 3 від 09.08.2024, № 4 від 09.08.2024, № 5 від 02.08.2024, № 6 від 02.08.2024 та № 7 від 02.09.2024, в яких останні погодили найменування та вартість послуг за спірним договором.

Виконуючи умови спірного договору, позивач у період з листопада по грудень 2024 надав відповідачеві послуги технікою на загальну суму 913 150,00 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № SS-1118/01 від 18.11.2024 на суму 114 100,00 грн, № SS-1119/01 від 19.11.2024 на суму 86 900,00 грн, № SS-1209/01 від 09.12.2024 на суму 286 750,00 грн, № SS-1210/01 від 10.12.2024 на суму 242 250,00 грн, № SS-1226/01 від 26.12.2024 на суму 183 150,00 грн, які підписані сторонами та скріплені печатками останніх без зауважень та заперечень.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив про те, що ним було виставлено відповідачеві відповідні рахунки на оплату проведених робіт (наданих послуг) № SS-1118/01, № SS-1118/02, № SS-1119/01, № SS-1210/01, № SS-1226/01, проте, відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання з оплати за надані позивачем послуги технікою, здійснивши розрахунки частково в сумі 203 774,06 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи банківською випискою за період з 01.01.2024 по 27.12.2024 та підписаним сторонами актом звірки взаємних розрахунків за період з січня по грудень 2024, відповідно до якого заборгованість ТОВ "Сучасна Будархітектура" складає 709 375,94 грн.

До того ж, позивачем зазначено про те, що відповідачем за рахунком-фактурою № SS-1111/01 від 11.11.2024 було переплачено 203 774,06 грн, вказана сума зарахована в якості оплати рахунку-фактури № SS-1118/02 від 18.11.2024.

Вказані обставини і стали причиною виникнення спору у цій справі.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд встановив, що відповідач неналежним чином виконав зобов`язання з оплати за надані позивачем послуги технікою за спірним договором, здійснивши розрахунки частково, у зв`язку з чим дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині несплаченої суми боргу, що підлягає стягненню з відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже було зазначено вище, у пункті 4.3. спірного договору сторони узгодили, що замовник зобов`язується проводити оплату за надані послуги у безготівковому порядку на розрахунковий рахунок виконавця, вказаний у розділі 10 договору, протягом 10 робочих днів з дня підписання обома сторонами відповідного акта здачі-прийняття робіт (наданих послуг).

З матеріалів справи вбачається, що виконуючи умови договору, позивач у період з листопада по грудень 2024 надав відповідачеві послуги технікою на загальну суму 913 150,00 грн, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № SS-1118/01 від 18.11.2024 на суму 114 100,00 грн, № SS-1119/01 від 19.11.2024 на суму 86 900,00 грн, № SS-1209/01 від 09.12.2024 на суму 286 750,00 грн, № SS-1210/01 від 10.12.2024 на суму 242 250,00 грн, № SS-1226/01 від 26.12.2024 на суму 183 150,00 грн, які підписані сторонами та скріплені печатками останніх без зауважень та заперечень.

Водночас, як було встановлено судом першої інстанції, відповідач неналежним чином виконав зобов`язання з оплати за надані позивачем послуги технікою за спірним договором, здійснивши розрахунки частково в сумі 487 750,00 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи банківською випискою за період з 01.01.2024 по 27.12.2024, підписаним сторонами актом звірки взаємних розрахунків за період з січня по грудень 2024 та платіжними інструкціями від 31.01.2025 № 1205 на суму 114 100,00 грн, № 1206 на суму 86 900,00 грн, № 1207 на суму 82 975,94 грн.

З урахуванням викладеного, судова колегія констатує, що строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати отриманих послуг, є таким, що настав.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, доказів виконання зобов`язання щодо здійснення повного розрахунку за надані послуги за спірним договором відповідач на момент розгляду спору не надав.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що вже після звернення позивача з позовом до суду, а саме 31.01.2025, відповідачем було погашено заборгованість в сумі 283 975,94 грн, що підтверджується долученими відповідачем до матеріалів справи копіями платіжних інструкцій № 1205 на суму 114 100,00 грн, № 1206 на суму 86 900,00 грн, № 1207 на суму 82 975,94 грн.

З огляду на викладене, судова колегія констатує, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про визнання обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги за спірним договором у розмірі 425 400,00 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України факт погашення відповідачем суми основного боргу після звернення позивача з позовом до суду, є підставою для закриття провадження у відповідній частині вимог, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Закриття провадження є формою закінчення розгляду справи судом без прийняття рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами по справі у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, докази часткового погашення відповідачем основного боргу були подані останнім до суду першої інстанції вже після відкриття провадження у справі.

За таких обставин, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що провадження у справі щодо стягнення основного боргу у сумі 283 975,94 грн підлягає закриттю.

При цьому судова колегія відхиляє доводи апелянта про те, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню на підставі того, що в цій частині позовних вимог судом першої інстанції мала бути постановлена ухвала про закриття провадження, а не закриття провадження судом вже у рішенні по справі, адже судом було закрито провадження у справі лише в частині позовних вимог та саме під час вирішення спору по суті, тому вирішення питання часткового закриття провадження у справі в рішенні суду не суперечить ст.ст. 233, 237, 238 ГПК України та не є підставою для його скасування в силу вимог ст. 277 ГПК України.

Окрім суми основного боргу, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача сум 3 % річних та інфляційних втрат.

Так, пунктом 4.3. договору визначено, що замовник зобов`язується проводити оплату за надані послуги у безготівковому порядку на розрахунковий рахунок виконавця, вказаний у розділі 10 договору, протягом 10 робочих днів з дня підписання обома сторонами відповідного акта здачі-прийняття робіт (наданих послуг).

Таким чином, відповідач мав сплатити отримані послуги у такі граничні терміни:

- за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № SS-1118/01 від 18.11.2024 на суму 114 100,00 грн до 02.12.2024 р. (включно);

- за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № SS-1119/01 від 19.11.2024 на суму 86 900,00 грн до 03.12.2024 р. (включно);

- за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № SS-1209/01 від 09.12.2024 на суму 286 750,00 грн до 23.12.2024 р. (включно);

- за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № SS-1210/01 від 10.12.2024 на суму 242 250,00 грн до 24.12.2024 р. (включно);

- за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № SS-1226/01 від 26.12.2024 на суму 183 150,00 грн до 09.01.2025 р. (включно).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем до позовної заяви додані детальні розрахунки, згідно з якими останнім до стягнення заявлені 3 % річних за загальний період прострочення з 03.12.2024 по 27.01.2025 в сумі 2 102,83 грн та інфляційні втрати грошових коштів за грудень 2024 в сумі 2 814,00 грн.

Як вже було зазначено вище, відповідач здійснив часткову оплату основного боргу у сумі 283 975,94 грн лише 31.01.2025 р., тобто поза межами періодів, за які позивачем нараховані 3 % річних та інфляційні втрати, отже посилання апелянта не врахування судом першої інстанції у цих розрахунках здійсненої відповідачем оплати не заслуговують на увагу.

За таких обставин судова колегія погоджується із судом першої інстанції, що розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат грошових коштів здійснені позивачем відповідно до норм чинного законодавства, у зв`язку з чим зазначені у розрахунку суми підлягають примусовому стягненню з відповідача.

Також не заслуговують на увагу і доводи апелянта про погашення заборгованості у повному обсязі з огляду на те, що долучені останнім до матеріалів справи докази свідчать про часткове погашення існуючої заборгованості в сумі 283 975,94 грн. Доказів же сплати вартості послуг в сумі 425 400,00 грн матеріали справи не містять, що і стало обґрунтованою підставою для суду першої інстанції щодо їх примусового стягнення.

Щодо доводів апелянта про те, що позивач не звертався до відповідача з письмовою претензією щодо заборгованості, у зв`язку з чим останній вважає, що позивачем недотримано обов`язкової процедури звернення до суду, порушення якої фактично унеможливлювало розгляд позовної заяви, судова колегія зазначає таке.

Так, згідно з частиною 1, 2 статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до частини 2 статті 222 Господарського кодексу України у разі необхідності відшкодування збитків або застосування інших санкцій суб`єкт господарювання чи інша юридична особа - учасник господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів має право звернутися до нього з письмовою претензією, якщо інше не встановлено законом.

Отже частина 2 статті 222 Господарського кодексу України передбачає право, а не обов`язок суб`єкта господарювання звернутися до порушника прав з письмовою претензією.

Своєю чергою в пункті 5.2. договору, на який посилається апелянт, сторони узгодили, що спори і суперечки, що виникли між сторонами, при неможливості їх вирішення шляхом переговорів, вирішуються господарським судом згідно чинного законодавства.

Тобто вказаний пункт договору також не містить обов`язку сторони звертатися до порушника прав з письмовою претензією до звернення із відповідним позовом до суду. Не передбачено обов`язкової процедури досудового врегулювання спору й іншими положеннями договору.

З урахуванням усього вищенаведеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, оскаржуване рішення відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2025 р. у цій справі відсутні.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 12 857,27 грн слід покласти на останнього.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 123, 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сучасна Будархітектура" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2025 р. у справі № 904/372/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2025 р. у справі № 904/372/25 залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Сучасна Будархітектура".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 22.10.2025 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд