ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 жовтня 2025 року Справа № 903/638/25

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., за участі секретаря судового засідання Назарова Н.В., розглянувши справу

за позовом: Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства енергетики України та Західного офісу Держаудитслужби

до відповідача-1: Державного підприємства "Дирекція по будівництву об`єктів"

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАЙГЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ ЮКРЕЙН"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним договору та стягнення 14 048 050, 63 грн.

Представники сторін:

прокурор: Коломий Оксана Олегівна;

від позивача-1: не прибули;

від позивача-2: не прибули;

від відповідача-1: не прибули;

від відповідача-2: не прибули;

від третьої особи: не прибули

Встановив: Володимирська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Міністерства енергетики України та Західного офісу Держаудитслужби звернулась до Господарського суду Волинської області з позовом до Державного підприємства "Дирекція по будівництву об`єктів", Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАЙГЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ ЮКРЕЙН" та просить суд:

- визнати недійсним договір про постачання електричної енергії споживачу від 16.03.2021 № 15, укладений між Державним підприємством "Передпускова дирекція шахти №10 "Нововолинська" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енсол Україна" (процедура закупівлі №UA-2020-12-29-002721-b);

- стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАЙГЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ ЮКРЕЙН" на користь Державного підприємства "Дирекція по будівництву об`єктів" грошові кошти в сумі 14 048 050,63 грн., а із Державного підприємства "Дирекція по будівництву об`єктів" одержані за рішенням суду грошові кошти в сумі 14 048 050,63 грн. - стягнути у дохід держави.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що згідно рішення Адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 05.11.2024 № 63/181-р/к у справі № 63/4-01-137-2021 ТОВ "Енсол Україна" та ТОВ "МЕКСВЕН" під час участі у тендері (торгах) діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та не змагалися між собою, що є обов`язковою умовою участі у конкурентних процедурах закупівель у відповідності до норм Закону України "Про публічні закупівлі", а відтак доводить, що договір від 16.03.2021 № 15 укладений за підсумками тендеру підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу відповідача-2, на підставі ст.ст. 203, 215, 228 ЦК України, а отримані грошові кошти за спірним договором підлягають поверненню.

Ухвалою суду від 25.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 14.07.2025. Залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України. Витребувано у Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України належним чином засвідчені копії документів, що стали підставою для прийняття Адміністративною колегією Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України рішення від 05.11.2024 № 63/181-р/к у справі № 63/4-01-137-2021.

Ухвалою суду від 14.07.2025 відкладено підготовче засідання на 18.08.2025.

Ухвалою суду від 18.08.2025 відкладено підготовче засідання на 25.08.2025.

18 серпня 2025 відповідача-2 через відділ документального забезпечення та контролю суду подав клопотання за вх.№01-87/3615/25 у якому просить суд зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішення у справі №914/155/25.

Прокурор через відділ документального забезпечення та контролю суду подав заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі за вх.№01-87/3643/25 від 19.08.2025.

Ухвалою суду від 25.08.2025 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ТАЙГЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ ЮКРЕЙН" у задоволені клопотання про зупинення провадження у справі, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 24.09.2025, відкладено підготовче засідання на 17.09.2025, повторно витребувано у Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (79005, місто Львів, вулиця Коперника, будинок 4, ) належним чином засвідчені копії документів, що стали підставою для прийняття Адміністративною колегією Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України рішення від 05.11.2024 № 63/181-р/к у справі № 63/4-01-137-2021.

12 вересня 2025 року на виконання вимог ухвали суду Західним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України супровідним листом від 11.09.2025 №63-02/7558е долучено до матеріалів справи документи, що стали підставою для прийняття рішення від 05.11.2024 № 63/181-р/к у справі № 63/4-01-137-2021.

Ухвалою суду від 17.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.10.2025.

Прокурор у судовому засіданні позов підтримав, просив суд задоволити позовні вимоги у повному об`ємі.

Представники позивачів, відповідача-1, відповідача-2 та третьої особи не прибули у судове засідання, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку.

Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні рівні умови сторонам для представлення своєї правової позиції та надання доказів і вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представників позивачів, відповідача-1 не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18, уточнила висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах № 923/560/18 та № 913/299/18 відповідно, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18, зокрема, зазначила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Судом встановлено, що листом від 18.03.2025 № 50/1-681вих-25 Володимирська окружна прокуратура повідомила Міністерства енергетики України про існування порушення інтересів держави через укладення оспорюваного договору за наслідками тендеру, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, і про наявність підстав для його визнання недійсним як такого, що суперечить інтересам держави з умислу Західного офісу Держаудитслужби. Цим же листом також витребувано відомості з приводу запланованих заходів із захисту порушених інтересів держави.(Т.1 а.с. 60-62 )

Міністерство енергетики України відповідно до листа від 11.04.2025 № 26/1.5-8.4-6928 зазначило, що про виявлені порушення міністерству стало відомо лише з листа окружної прокуратури, останнім не здійснюється захист інтересів держави, та не звертається до суду з відповідною позовною заявою та намірів самостійно вживати належні заходи цивільно-правового характеру, а також обґрунтованих причин їх невжиття у своєму листі не навів. (Т.1 а.с. 62)

Разом з тим, згідно листа від 18.03.2025 № 50/1-682вих-25 прокурор повідомив Західний офіс Держаудитслужби та його структурний підрозділ - Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області, що у межах компетенції здійснює його Офісу повноваження на території регіону Волинської області про існування порушення інтересів держави від укладення оспорюваного договору за наслідками тендеру, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, і про наявність підстав для його визнання недійсним, як такого, що суперечить інтересам держави з умислу ТзОВ «ТАЙГЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ ЮКРЕЙН» та витребувано відомості щодо вжитих і запланованих заходів із захисту порушених інтересів держави.

Західний офіс Держаудитслужби відповідно до листа від 31.03.2025 № 130317-17/753-2025 повідомив прокуратуру про відсутність у нього, як органу державного фінансового контролю, повноважень для звернення із таким позовом до суду.

У пункті 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зроблено висновок, згідно із яким прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після одержання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Отже, судом встановлено, що прокурором дотримано вимоги абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», а саме Володимирською окружною прокуратурою повідомлено позивачів, зокрема про прийняття рішення стосовно представництва інтересів держави шляхом пред`явлення до суду цього позову.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18 зазначила, що оскільки прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.

Отже, суд вважає, що прокуратурою було дотримано порядок, передбачений статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" при поданні даного позову до суду.

Як слідує із матеріалів справи, ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» проведено відкриті торги з публікацією англійською мовою (процедура закупівля № UA-2020-12-29-002721-b), за результатами яких замовник ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» - уклав з ТзОВ «Енсол Україна» договір про постачання електричної енергії споживачу від 16.03.2021 № 15 на загальну суму 14152320 гривень, джерело фінансування закупівлі - власний бюджет (кошти від господарської діяльності підприємства).(Т.1, а.с. 36-39)

Відповідно до додаткової угоди від 17.05.2021 № 1 сторони погодили, що у відповідності з наказом Міністерства енергетики України від 01.04.2021 №45 «Про реорганізацію Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська», ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» є правонаступником майна, прав і обов`язків ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська», що припиняє юридичну особу шляхом приєднання до ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» (Т.1, а.с. 44)

Згідно п. 2 додаткової угоди пункт 5.1 договору виклали в такій редакції, а саме:

- «за рахунок видатків загального фонду Державного бюджету України за бюджетною програмою КПКВК 2401590 «реструктуризація вугільної галузі» на утримання об`єкта незавершеного будівництва «будівництво шахти №10 « Нововолинська» у безаварійному стані.»

Згідно відомостей вебсайту «openbudget.gov.ua», ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» є одержувачем бюджетних коштів, відповідні розрахунки за правочином проводилися виключено за бюджетні кошти.

25.10.2021 ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» оприлюднено звіт про виконання договору, згідно якого сума оплати за договором становила 14 048 050,63 грн. (Т.1 а.с 25-27)

Як слідує із матеріалів справи, у даній закупівлі приймали участь лише два суб`єкти господарювання - переможець тендеру ТОВ «Енсол Україна» та ТзОВ «МЕКСВЕН». ( Т.1, а.с.25)

Водночас, з`ясовано, що рішенням Адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 05.11.2024 № 63/181-р/к у справі № 63/4-01-137-2021 встановлено факт вчинення ТОВ «Енсол Україна» та ТОВ «МЕКСВЕН» при проведенні закупівлі № UA-2020-12-29-002721-b порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції». За дане порушення на зазначені підприємства накладено штрафи. (Т.1, а.с. 49-57)

Вищезазначене рішення Адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 05.11.2024 № 63/181-р/к у справі № 63/4-01-137-2021 оскаржувалося ТОВ «Енсол Україна» у судовому порядку - рішенням Господарського суду Львівської області від 28.05.2025 у справі № 914/155/25, у задоволенні позовних вимог суб`єкта господарювання щодо скасування рішення від 05.11.2024 № 63/181-р/к у справі №63/4-01-137-2021 відмовлено.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 у справі 914/155/25 апеляційну скаргу ТзОВ «ТАЙГЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ ЮКРЕЙН» залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 28.05.2025 у справі № 914/155/25 без змін.

Зважаючи на вимоги чинного законодавства положення Законів України «Про захист економічної конкуренції» та «Про Антимонопольний комітет України», до виключних повноважень органів Антимонопольного комітету України належить встановлення фактів порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що підтверджується відповідними рішеннями.

Як визначено ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, право на справедливий розгляд судом, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення у справах "Брумареску проти Румунії", "Желтяков проти України", "Христов проти України").

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акту.

Отже, рішенням Адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 05.11.2024 № 63/181-р/к у справі № 63/4-01-137-2021) встановлено, що ТОВ «Енсол Україна» та ТОВ «МЕКСВЕН» під час участі у тендері (торгах) діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та не змагалися між собою, що є обов`язковою умовою участі у конкурентних процедурах закупівель, у відповідності до норм Закону України «Про публічні закупівлі». Унаслідок узгодженості поведінки вказаних суб`єктів, право на укладення договору за результатами відкритих торгів одним з учасників ТзОВ «ТАЙМЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНДЖМЕНТ ЮКРЕЙН» одержано не на конкурентних засадах, чим порушили вимоги законодавств при проведенні даних торгів.

Дане рішення Адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 05.11.2024 № 63/181-р/к є чинним відповідно до рішенням Господарського суду Львівської області від 28.05.2025 у справі № 914/155/25 та постанови Західного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 у справі 914/155/25.

Згідно витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ТзОВ «Енсол Україна» змінено найменування на ТзОВ «ТАЙМЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНДЖМЕНТ ЮКРЕЙН»

Прокурор доводить в результаті такої узгодженої поведінки ТзОВ «ТАЙМЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНДЖМЕНТ ЮКРЕЙН» та ТзОВ «Мексвен» під час участі в торгах не дотримано принципів здійснення закупівель, передбачених ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме: добросовісної конкуренції серед учасників, максимальної економії й ефективності, відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівель.

Розглядаючи спір по суті, суд враховує таке.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За нормами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Правовідносини, що склались між відповідачами в ході виконання спірного договору містять ознаки договору будівельного підряду, за яким, відповідно до ч. 1 ст. 875 ЦК України підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За положеннями ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

За ч. 3 ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Норма аналогічного змісту міститься у ч. 1 ст. 208 ГК України.

Зі змісту ст. 228 ЦК України вбачається, що в ній законодавець передбачив дві окремі обставини, з якими закон пов`язує нікчемність або недійсність правочину, - порушення публічного порядку (ч. ч. 1, 2 цієї статті) та невідповідність інтересам держави та суспільства (ч. 3).

У першому випадку правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним, а тому визнання його недійсним судом не вимагається. При цьому ст. 228 ЦК України не встановлює наслідків такої недійсності правочину.

У п. 68 постанови від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.11.2018 у справі № 577/5321/17, щодо того, що правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними.

Натомість, у випадку невідповідності правочину інтересам держави та суспільства, він за ч. 3 указаної статті може бути визнаний судом недійсним, що вказує на його оспорюваний характер. Ця ж правова норма передбачає й наслідки такої недійсності правочину.

За змістом ч. 3 ст. 228 ЦК України стягнення в дохід держави одержаного чи належного за зобов`язанням здійснюється лише в тих випадках, коли завідомо суперечний інтересам держави і суспільства договір був повністю або частково виконаний хоча б однією із сторін. Наслідком визнання правочину недійсним не може бути його розірвання, оскільки відповідні вимоги є за своїм правовим характером взаємовиключними.

Наявність умислу у сторони угоди означає, що вона, виходячи з обставин справи, усвідомлювала або повинна була усвідомлювати протиправність укладеного правочину і суперечність його мети інтересам держави та суспільства і прагнула або свідомо допускала настання протиправних наслідків.

Щодо безпосередньо наслідків такої недійсності зобов`язання, то при наявності наміру лише в однієї із сторін зобов`язання, все отримане стороною, яка вчинила протиправний правочин, повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане іншою стороною, яка такого наміру не мала, або належне їй на відшкодування виконаного, стягується за рішенням суду в дохід держави.

Наслідки недійсності правочину підлягають застосуванню лише стосовно сторін цього правочину.

Отже, правові наслідки вчинення правочину з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, є заходом цивільно-правової відповідальності, що полягає у припиненні права власності на майно, яке переходить у власність держави. Фактично це повернення в первісний майновий стан однієї із сторін недійсного правочину, яка не мала умислу вчинити правочин, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, та стягнення за рішенням суду в дохід держави з іншої сторони, яка мала умисел вчинити правочин, визнаний судом недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, одержаного нею за правочином або належного їй на відшкодування виконаного.

Враховуючи необхідність захисту публічних інтересів держави і суспільства, особливі правові наслідки недійсності правочину, передбачені ч. 3 ст. 228 ЦК України, в умовах боротьби з корупційними явищами в державі є доцільним та обґрунтованим задля забезпечення виконання державою своїх завдань перед суспільством та людиною. Це сприяє більш ефективному захисту цивільних прав та інтересів учасників цивільних правовідносин та захисту інтересів держави і суспільства цивільно-правовими заходами.

Прокурор звернувся до суду з оскарженням договору у зв`язку з його невідповідністю інтересам держави та суспільства та просить визнати його недійсними на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203, ч. 3 ст. 228 ЦК України. При цьому, ураховуючи наявність умислу лише у відповідача -2, як сторони оспорюваного договору, одержані ним за цим правочином 14 048 050,63грн. на підставі ч. 3 ст. 228 ЦК України необхідно стягнути в дохід держави.

У законодавстві відсутні визначення поняття "інтерес" та поняття "інтерес держави і суспільства". Законодавство не містить ні орієнтованого переліку сфер, де існують ці державні інтереси, ні критеріїв чи способів їх визначення.

Конституційний Суд України у рішенні № 3-рп/99 від 8 квітня 1999 року у справі про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді певною мірою конкретизував, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

У наукових працях зазначається, що поняття "інтереси держави" має невизначений зміст, і в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 20.03.2019 № 922/1391/18 ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Питання про те, чи мало місце протиправне діяння та чи вчинене воно відповідною особою, як і спрямованість умислу особи, може доводитися іншими наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності з урахуванням вимог, визначених процесуальним законом. При цьому вирок суду, постановлений у кримінальній справі, не є єдиним та обов`язковим доказом вини.

Аналогічні правові висновки щодо застосування вказаних норм матеріального права викладено і в постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 910/1421/16, від 15.02.2018 у справі № 911/1023/17, від 17.04.2018 у справі № 910/1424/16, від 31.05.2018 у справі № 911/639/17, від 09.07.2019 у справі № 911/1113/18, від 10.06.2021 у справі № 910/114/19, від 15.12.2021 у справі № 910/6271/17, від 13.01.2022 у справі № 908/3736/15.

Отже, для прийняття рішення зі спору необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою зі сторін і якою мірою виконано зобов`язання, а також з`ясувати наявність наміру (умислу), яка означає, що сторони (сторона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами (ч. 1 ст. 95 Конституції України). Положення ч. 3 ст. 95 Конституції України, згідно з яким держава прагне до збалансованості бюджету України, Конституційний Суд України розглядає як намагання держави при здійсненні бюджетного процесу дотримуватися рівномірного співвідношення між доходною та видатковою частинами Державного бюджету України і як її завдання та обов`язок при цьому реалізовувати конституційні засади розвитку і зміцнення демократичної, соціальної, правової держави, забезпечення її суверенітету і економічної самостійності, утвердження прав і свобод людини (рішення Конституційного Суду України від 27.11.2008 №26- рп/2008).

Пунктом 6 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджетна система України функціонує, зокрема, за принципом ефективності та результативності, який означає, що при виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

У свою чергу, практична реалізація вказаного принципу бюджетної системи України під час здійснення видатків бюджету досягається завдяки Закону України "Про публічні закупівлі". Цей Закон, як указано в його преамбулі, визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальних громад. Його метою є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції.

Сфера публічних закупівель є функціонально орієнтованим елементом економічної безпеки держави, вбудованим у механізм функціонування бюджетного сектора економіки, ресурсно-економічного і фінансового забезпечення галузей державного управління, освіти, культури та охорони здоров`я. При цьому економічна безпека у сфері закупівель полягає в цільовому та ефективному витрачанні бюджетних коштів, дотриманні необхідної якості товарів, що поставляються, і послуг, максимально повному використанні конкурсних правил при виборі постачальників, протидії кримінально-корупційним загрозам.

Забезпечення економічної безпеки у сфері державних закупівель означає її розвиток відповідно до суспільно необхідних потреб державних інститутів, економічних норм і нормативів забезпеченості та витрачання відповідних ресурсів, встановлених стандартів якості та ефективності та в рамках правового поля.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про публічні закупівлі" закупівлі здійснюються за принципом добросовісної конкуренції серед учасників. Учасники процедур закупівлі, а також їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом (ч. 5 ст. 5 Закону).

Крім того, конкурентна процедура закупівлі (тендер) - здійснення конкурентного відбору учасників за процедурами закупівлі відкритих торгів (п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону).

Держава намагається створити умови для ефективного використання бюджетних коштів при закупівлі товарів, робіт та послуг, створюючи відповідні механізми при проведенні закупівель, які закладені в Законі України "Про публічні закупівлі". Дотримуватись цих правил повинні всі учасники процедур закупівель.

При цьому метою Закону України "Про публічні закупівлі" є саме забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Верховний Суд, розглядаючи справу № 910/114/19 про визнання недійсним договору про закупівлю як такого, що зокрема суперечить інтересам держави та суспільства, у п. п. 32, 33 постанови від 10.06.2021 вказав, що визначене положеннями Закону України "Про публічні закупівлі" спеціальне законодавче регламентування процедури закупівлі товарів, робіт і послуг для потреб держави має на меті створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції і запобігання проявам корупції, що одночасно слугує захисту інтересів держави. Тому прямий інтерес держави полягає у неухильному дотриманні учасниками процедури закупівлі та замовником встановлених Законом вимог.

Невід`ємною умовою ефективного функціонування економічної системи в Україні є розвиток якісного конкурентного середовища - результату й сукупності умов взаємодії усіх суб`єктів ринку за відповідного рівня економічного змагання й можливості впливу окремих економічних агентів на загальноринкову ситуацію.

Вільне змагання суб`єктів господарювання забезпечує встановлення цін на рівні, що приводить до оптимального розподілу суспільних ресурсів, сприяє підвищенню рівня організації господарської діяльності та здійсненню науково - технічного прогресу.

Держави - учасниці Конвенції ООН проти корупції, прийнятої на 58 сесії Генеральної Асамблеї ООН 31.10.2003, беручи до уваги принципи належного управління державними справами й державним майном, справедливості, відповідальності й рівності перед законом і необхідність забезпечити добропорядність, домовилися про те, що цілями Конвенції є, зокрема, заохочення чесності, відповідальності й належного управління громадськими справами й державним майном (преамбула та ст. 1 Конвенції).

У сфері державних закупівель та управління державними фінансами кожна Держава - учасниця, зокрема й Україна, вживає згідно з основоположними принципами своєї правової системи необхідних заходів для створення належних систем закупівель, які ґрунтуються на прозорості, конкуренції та об`єктивних критеріях прийняття рішень і є ефективними (ч. 1 ст. 9 Конвенції ООН проти корупції).

Отже, порушення законодавства про публічні закупівлі шляхом усунення конкуренції під час проведення тендеру призводять до незабезпечення положень Конвенцій та підриву авторитету України.

Обставини вчинення та наслідки таких діянь для економіки держави свідчать про невідповідність указаних фактів як правовій природі здійснення публічних закупівель у цілому, яка заснована на чесній господарській діяльності учасників тендерів та замовників, так і інтересам держави та суспільства.

Зазначені обставини та наслідки передбачають розпорядження бюджетними коштами з недотриманням принципів максимальної економії, ефективності та результативності їх витрачання, які забезпечуються завдяки добросовісній конкуренції суб`єктів господарювання.

Близька за змістом правова позиція висловлена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в постанові від 25.08.2022 у справі № 904/6691/20 (910/18605/19).

Порушення процедури публічних закупівель унеможливлює раціональне та ефективне використання коштів, спричиняє істотну шкоду інтересам держави щодо здійснення права державної власності, тобто права держави володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і у своїх інтересах коштами, що належать їй як безпосередньо, так і через органи державної влади, і, як наслідок, не відповідає суспільному інтересу. Виконання зобов`язань за оскаржуваним правочином, укладеним із порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, не відповідає принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 Конституції України держава забезпечує захист конкуренції у підприємницькій діяльності. Не допускаються зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірне обмеження конкуренції та недобросовісна конкуренція.

Саме держава взяла на себе обов`язок відповідно до ст. 4 Закону України "Про захист економічної конкуренції" здійснювати заходи щодо демонополізації економіки, фінансової, матеріально-технічної, інформаційної, консультативної та іншої підтримки суб`єктів господарювання, які сприяють розвитку конкуренції.

Отже, прийняття та дотримання законодавства про боротьбу з недобросовісною конкуренцією, зокрема, у сфері публічних закупівель та закупівель, які прирівнюються до державних, відповідає інтересам держави і суспільства (цієї ж позиції дотримується Верховний Суд, про що зазначено у постанові Касаційного господарського суду від 26.10.2022 у справі №904/5558/20).

До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 визначає добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При цьому ч. 5 ст. 13 ЦК України, якою регламентовано цілі реалізації цивільних прав, не допускає їх використання з метою неправомірного обмеження конкуренції, а також недобросовісну конкуренцію.

Закон України "Про захист економічної конкуренції" визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин. Одним із найпоширеніших видів порушень, що спотворює конкуренцію, є антиконкурентні узгоджені дії, внаслідок яких усувається конкуренція та змагальність між учасниками, що призводить до спотворення конкурентного середовища в цілому.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів. Відповідні дії становлять порушення законодавства про захист економічної конкуренції (п. 1 ст. 50 даного Закону).

Оголошуючи проведення відкритих торгів, Управління житлово-комунального господарства, архітектури та містобудування Олександрійської міської ради мало на меті не просто задовольнити потребу з капітального ремонту вулиці, а здійснити його на засадах конкурентності учасників відповідного тендера.

Зокрема, рішенням Адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 05.11.2024 № 63/181-р/к у справі № 63/4-01-137-2021 підтверджено порушення вимог законодавства, яке полягало у спотворенні його учасниками, у тому числі ТзОВ «ТАЙМЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНДЖМЕНТ ЮКРЕЙН», результатів торгів. Протиправність таких дій полягала в їх спрямуванні на здобуття перемоги у процедурі закупівлі будь - якою ціною, зокрема шляхом домовленостей з іншим учасником.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енсол Україна" звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України з вимогою про визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 63/181-р/к від 05.11.2024 у справі № 63/4-01-137-2021.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 28.05.2025 у справі № 914/155/25 у задоволенні позовних вимог ТОВ «Енсол Україна» щодо скасування рішення Адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 05.11.2024 № 63/181-р/к у справі №63/4-01-137-2021 відмовлено.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 у справі 914/155/25 апеляційну скаргу ТзОВ «ТАЙГЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ ЮКРЕЙН» залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 28.05.2025 у справі № 914/155/25 без змін.

Отже, рішення Адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 05.11.2024 № 63/181-р/к у справі № 63/4-01-137-2021 на день розгляду справи є чинним та є приюдиційним фактом при встановленні обставин у справі №903/638/25 відповідно ст. 75 ГПК України.

При цьому, порушення ТзОВ «ТАЙМЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНДЖМЕНТ ЮКРЕЙН» законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів проведеного тендеру, не сумісне з основними засадами цивільного законодавства, оскільки воно є проявом недобросовісної поведінки учасника цивільних відносин, призводить до порушення ним меж здійснення його цивільних прав, порушує принцип добросовісної конкуренції серед учасників, який установлено Законом України "Про публічні закупівлі", нівелює мету проведення конкурентної процедури закупівлі та загалом негативно впливає на економічні процеси в державі і суспільстві.

Через вчинення ТзОВ «ТАЙМЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНДЖМЕНТ ЮКРЕЙН» та ТзОВ «Мексвен» антиконкурентних узгоджених дій, змагання між зазначеними суб`єктами господарювання під час підготовки та участі в торгах не відбувалося, тобто суб`єкти господарювання не намагалися здобути завдяки власним досягненням переваги над іншими учасниками торгів. Унаслідок цього замовник був змушений обрати найкращу запропоновану цінову пропозицію, яка склалася не завдяки економічній конкуренції, а в результаті узгодженої неконкурентної поведінки.

З огляду на викладене дії ТзОВ «ТАЙМЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНДЖМЕНТ ЮКРЕЙН» спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку з метою одержання права на укладення договору із замовником не на конкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель, а отже, суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, а, навпаки, обмежує розвиток конкуренції у державі.

Завідомо суперечлива мета дій цього підприємства полягала в тому, щоб уникнути встановлених Законом України "Про публічні закупівлі" обмежень, протиправно усунути конкуренцію під час проведення публічної закупівлі, нівелювати ефективність її результатів, у незаконний спосіб одержати право на укладення спірного договору не на конкурентних засадах.

При цьому, ТзОВ «ТАЙМЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНДЖМЕНТ ЮКРЕЙН» усвідомлювало або повинно було усвідомлювати протиправність вчинення своїх дій та суперечність їх Закону України "Про публічні закупівлі" й інтересам держави і суспільства та прагнуло настання таких наслідків.

У силу положень ст. 202 ЦК України проведено відкриті торги з публікацією англійською мовою (процедура закупівля № UA-2020-12-29-002721-b), за результатами яких ТзОВ «ТАЙМЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНДЖМЕНТ ЮКРЕЙН» став переможцем торгів вирішено акцептувати його пропозицію та укласти з ним угоду, є правочином, учиненим замовником - ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» та спрямованим на набуття у нього та вказаного суб`єкта господарювання цивільних прав та обов`язків щодо укладення договору про постачання електричної енергії споживачу від 16.03.2021 за № 15.

Схожий за змістом висновок щодо застосування ст. 202 ЦК України в подібних правовідносинах також викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 по справі № 910/353/19.

З огляду на викладене згідно реєстру отриманих тендерних пропозицій та протоколу розкриття тендерних пропозицій UA-2020-12-29-002721-b проведені торги замовником ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська», оформлене протоколом його засідання від 27.02.2019, завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу однієї сторони -ТзОВ «ТАЙМЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНДЖМЕНТ ЮКРЕЙН».

Згідно з ч. 6 ст. 33 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник укладає договір про закупівлю з учасником, який визнаний переможцем процедури закупівлі, після прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю.

Неправомірна поведінка - ТзОВ «ТАЙМЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНДЖМЕНТ ЮКРЕЙН», що мала місце на стадії проведення процедури закупівлі та прийняття рішення тендерного комітету, не може мати правомірного наслідку - укладення договору.

Недобросовісність дій - ТзОВ «ТАЙМЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНДЖМЕНТ ЮКРЕЙН» доводяться фактичними обставинами справи, у тому числі рішенням Адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 05.11.2024 № 63/181-р/к у справі № 63/4-01-137-2021.

Враховуючи вищезазначене, спірний договір укладено в результаті прийняття рішення тендерних пропозицій UA-2020-12-29-002721-b проведені торги замовником ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська», оформлене протоколом його засідання від 27.02.2019 з умислу однієї сторони - ТзОВ «ТАЙМЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНДЖМЕНТ ЮКРЕЙН», що завідомо суперечить інтересам держави, а відтак договір № 15 від 16.03.2021 підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 і ч. 3 ст. 228 ЦК України.

Отже, ТзОВ «ТАЙМЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНДЖМЕНТ ЮКРЕЙН» вчинило порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів тендеру, а тому договір укладено з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі", без додержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, порушує правові засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг та не сприяє розвитку конкуренції в державі.

Позов прокурора з посиланням на ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203, ч.3 ст. 228 ЦК України обґрунтований тим, що порушення ТзОВ «ТАЙМЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНДЖМЕНТ ЮКРЕЙН» законодавства про захист економічної конкуренції не сумісне з основними засадами цивільного законодавства, оскільки є проявом недобросовісної поведінки учасника цивільних відносин, призводить до порушення ним меж здійснення його цивільних прав, порушує принцип добросовісної конкуренції серед учасників, який установлено Законом України "Про публічні закупівлі", нівелює мету проведення конкурентної процедури закупівлі.

У п. 54 постанови від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17 Велика Палата Верховного Суду, досліджуючи питання застосування ст. ст. 203, 215 ЦК України, дійшла висновку, що, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними.

Цивільний кодекс України не пов`язує недійсність правочину як приватно-правову категорію з обставинами невиконання чи неналежного виконання господарського договору.

Згідно зі ст. 610, ч. 1 ст. 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від нього, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Підставою для позову стало порушення вимог антиконкурентного законодавства, а саме п. 1 ч. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції". Саме ці порушення призвели до спотворення результатів тендеру та порушення інтересів держави і суспільства. І саме ця підстава визначена прокурором у позові для визнання недійсним спірного договору.

Отже, судом встановлено, що у даному випадку є порушення інтересів держави в бюджетній сфері, оскільки вчинення ТзОВ «ТАЙМЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНДЖМЕНТ ЮКРЕЙН» антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати тендера, призвело до придбання послуги за рахунок бюджетних коштів за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками тендера її видимості. Наслідком цього стало нівелювання мети публічної закупівлі - отримання послуги з максимальною економією та ефективністю, вільним змаганням суб`єктів господарювання, із залученням мінімального обсягу бюджетних коштів.

Юридична відповідальність - це застосування в особливому процесуальному порядку до особи, яка вчинила правопорушення, засобів державного примусу, передбачених санкцією правової норми. Метою відповідальності є охорона правопорядку, що здійснюється шляхом примусового поновлення порушених прав, припинення протиправного стану чи покарання правопорушника. Дієвість цього інституту забезпечує реальну можливість безперешкодного здійснення суб`єктивних прав та можливість досягнення правового результату правомірною поведінкою суб`єктів суспільних відносин.

За порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового чи майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення, допущеного суб`єктом господарювання, та ліквідацію його наслідків.

Так, за вчинення антиконкурентних узгоджених дій у вигляді спотворення торгів Закон України "Про захист економічної конкуренції" встановлює відповідальність у вигляді штрафу у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Також Закон України "Про публічні закупівлі" позбавляє суб`єкта господарювання права протягом трьох років брати участь у процедурах закупівель.

Водночас, ч. 3 ст. 228 ЦК України не передбачає відповідальності за вчинення таких неправомірних дій, а регламентує настання наслідків вчинення правочину, вчиненого з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.

Тобто наслідки, що настають для порушника за вчинення узгоджених антиконкурентних дій, та наслідки, що застосовуються за результатами визнання правочину недійсним, за своєю юридичною суттю є різними юридичними категоріями.

У зв`язку із тим, що неправомірна поведінка вказаного підприємства не може мати правомірного наслідку, прокурор оспорює дійсність договору з підстав його невідповідності інтересам держави і суспільства з умислу однієї сторони - підприємства.

При цьому, застосування до ТзОВ «ТАЙМЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНДЖМЕНТ ЮКРЕЙН» адміністративно-господарських санкцій не впливає на можливість застосувати наслідки недійсності правочину.

За таких обставин, встановивши та погодившись із доводами прокурора про те, що ТзОВ «Енсол Україна» згідно витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ТзОВ «Енсол» змінено найменування на ТзОВ «ТАЙМЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНДЖМЕНТ ЮКРЕЙН» порушило законодавство про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів проведеного ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» тендера; уникнувши установлених Законом України "Про публічні закупівлі" обмежень; протиправно усунувши конкуренцію під час проведення публічної закупівлі; у незаконний спосіб одержавши право на укладення спірного договору не на конкурентних засадах, суд визнає, що така поведінка суб`єкта господарювання не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель, а отже, суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, а навпаки, обмежує розвиток конкуренції у державі.

До аналогічного висновку прийшов й Верховний Суд, зазначивши у п. 46 постанови від 15 грудня 2021 року у справі № 922/2645/20, що договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування нафтогазоносними надрами, укладений за результатами аукціону, проведеного за відсутності добросовісної конкуренції серед учасників, є недійсним відповідно до частини першої статті 203, частини третьої статті 215 та частини третьої статті 228 ЦК України, як такий, що суперечить актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства щодо необхідності додержання встановленого законодавством порядку надання надр у користування та забезпечення добросовісної конкуренції при виборі переможця конкурсу на отримання спеціальних дозволів на користування нафтогазоносними надрами. Взаємовиключні висновки судів щодо нікчемності такого договору (суд першої інстанції визнав такі обставини недоведеними, а суд апеляційної інстанції навпаки доведеними), що мали наслідком відмову у позові, ґрунтуються на неправильному застосуванні норм статті 228 ЦК України.

Отже, судом досліджено та встановлено, що ТзОВ «ТАЙМЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНДЖМЕНТ ЮКРЕЙН» маючи намір щодо отримання незаконного права на укладення договору постачання від 16.03.2021 №60АВ200-1636-23 з метою одержання прибутку, порушуючи інтереси держави та суспільства, усвідомлюючи протиправність таких дій, їх суперечність інтересам держави і суспільства, прагнучи та свідомо допускаючи настання наслідків взяв участь у проведенні процедури закупівлі, внаслідок чого привласнив бюджетні кошти у сумі 14 048 050,63 грн., а відтак позовні вимоги в частині стягнення 14 048 050,63 підлягають задоволенню в повному обсязі.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному об`ємі.

Згідно із частинами 2, 3 ст. 13, частиною 1 ст. 74 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з приписами ст.129 ГПК, судовий збір покладається на відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 202, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

в и р і ш и в :

1. Позов задоволити.

2. Визнати недійсним договір про постачання електричної енергії споживачу від 16.03.2021 № 15 укладений між Державним підприємством "Передпускова дирекція шахти №10 "Нововолинська" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енсол Україна" (процедура закупівлі №UA-2020-12-29-002721-b);

3. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАЙГЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ ЮКРЕЙН" (04086, м. Київ, вул. Петропавлівська, 50 Б, ) на користь Державного підприємства "Дирекція по будівництву об`єктів" (45311, Волинська обл., Володимирський р-н., с. Поромів, вул. Центральна, 67, ) грошові кошти в сумі 14 048 050,63 грн.

4. Стягнути в дохід держави з Державного підприємства "Дирекція по будівництву об`єктів"(45311, Волинська обл., Володимирський р-н., с. Поромів, вул. Центральна, 67, ) одержані ним за рішенням суду грошові кошти у розмірі 14 048 050,63 грн.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАЙГЕР СТРЕТЕДЖІ КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ ЮКРЕЙН" (04086, м. Київ, вул. Петропавлівська, 50 Б, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м.Луцьк, 43025, ) 85 499,50 грн. витрат зі сплати судового збору.

6. Стягнути з Державного підприємства "Дирекція по будівництву об`єктів"(45311, Волинська обл., Володимирський р-н., с. Поромів, вул. Центральна, 67, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м.Луцьк, 43025, ) 85 499,50 грн. витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено

22.10.2025

Суддя В. М. Дем`як