ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.06.2025 Справа № 917/1524/24
м. Полтава
про витребування земельних ділянок

Суддя Солодюк О.В.
Секретар судового засідання Олефір О.І.
Учасники справи згідно протоколу судового засідання.
Розглядається позовна заява Оболонської сільської ради Семенівського району Полтавської області до Приватного сільськогосподарського підприємства "Оболонь" про витребування земельних ділянок.
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 13.09.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду й відкрив провадження у справі № 917/1524/24; постановив справу розглядати у порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання у справі на 15.10.2024 на 09:55 год.
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 15.10.2024 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 17.12.2024 на 10:00 год.
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 17.12.2024 суд закрив підготовче провадження у справі № 917/1524/24 та призначив справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 04.03.2025 на 10:00 год.
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 04.03.2025 суд відклав судове засідання на 17.04.2025 на 09:50 год.
16.04.2025 (вхід. № 5081) від відповідача надійшла до матеріалів справи заява, в якій останній просить суд направити на їх адресу позовну заяву.
Судове засідання, призначене на 17.04.2025 на 09:50 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Ухвалою від 28.04.2025 суд призначив розгляд справи на 19.06.2025 на 10:00 год.
Відповідач відзив на позовну заяву не надав.
Суд зазначає, що заяв про зміну відповідачем місцезнаходження на адресу суду не надходило.
Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Згідно ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
У зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.
19.06.2025 (вхід. № 8202) від представника позивача до матеріалів справи надійшла заява, в якій представник просить суд розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.
В судовому засіданні 19.06.2025 суд виніс рішення.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив.
На підставі рішення Оболонської сільської ради Семенівського району Полтавської області від 27 грудня 1995 року №6 колективному сільськогосподарському підприємству «Оболонське» видано Державний акт на право колективної власності на землю серія ІІ-ПЛ №000087 щодо 3760,10 гектарів землі в межах згідно з планом, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю №2.
Розпорядженням голови районної державної адміністрації Семенівського району Полтавської області від 08 лютого 2000 року №49 «Про реорганізацію суб`єктів підприємницької діяльності - юридичних осіб» скасовано державну реєстрацію колективного сільськогосподарського підприємства «Оболонське» шляхом перереєстрації в приватне сільськогосподарське підприємство і новою назвою відповідно є Приватне сільськогосподарське підприємство «Оболонь» (далі - ПСП «Оболонь»), місце знаходження: с. Оболонь Семенівського району Полтавської області, засновник ОСОБА_1 .
Розпорядженням голови районної державної адміністрації Семенівського району Полтавської області від 11 квітня 2000 року №125 Статут ПСП «Оболонь» доповнено положенням про те, що останнє є правонаступником КСП «Оболонське».
На підставі зазначених розпоряджень голови РДА Семенівського району Полтавської області від 08 лютого 2000 року №49 та від 11 квітня 2000 року №125 відповідач ПСП «Оболонь», як правонаступник КСП «Оболонське», вважав дійсним своє право на право колективної власності на земельні ділянки, які входять до складу земель, що посвідчені Державним актом на право колективної власності на землю серії ІІ-ПЛ №000087.
У подальшому з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяження Оболонській сільській раді стало відомо, що на підставі Державного акта на право колективної власності на землю серії ІІ-ПЛ №000087 на території Оболонської сільської ради Семенівського району Полтавської області державними реєстраторами за ПСП «Оболонь» зареєстровані на праві приватної власності наступні земельні ділянки:
Кадастровий номерЦільове призначенняПлоща (га)Підстава внесення запису
- Визнання відсутності у ПСП «Оболонь» права колективної власності на землю, відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ІІ-ПЛ №000087, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю №2, виданого КСП «Оболонське»
- Визнання недійсним Державного акта на право колективної власності на землю серії ІІ-ПЛ №000087, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю №2, виданого КСП «Оболонське» та скасування його державної реєстрації.
Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.12.2020 року у справі №917/1301/19 залишено без змін постанову Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2020 року та рішення Господарського суду Полтавської області від 18.02.2020 року, якими визнано відсутність у Приватного сільськогосподарського підприємства «Оболонь» права колективної власності на землю, відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ІІ-ПЛ №000087, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю №2, виданого Колективному сільськогосподарському підприємству «Оболонське».
З метою скасування проведеної на підставі Державного акту на право колективної власності на землю серії ІІ-ПЛ №000087, виданого КСП «Оболонське», незаконної державної реєстрації права приватної власності ПСП «Оболонь» на земельні ділянки, що знаходяться на території Оболонської сільської ради, у справі №917/294/21 Оболонська сільська рада звернулась до ПСП «Оболонь» з позовом.
Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.07.2022 року у справі №917/294/21 залишено без змін постанову Східного апеляційного господарського суду від 07.02.2023 року та рішення Господарського суду Полтавської області від 21.09.2022 року, якими припинено право приватної власності ПСП «Оболонь» на спірні земельні ділянки.
З метою виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 21.09.2022 року у справі №917/294/21, Оболонська сільська рада, звернулася до державного реєстратора виконавчого комітету Оболонської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області з заявою щодо припинення права власності ПСП «Оболонь» на спірні земельні ділянки.
Дані обставини підтверджується відповіддю Відділу №5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 01.03.2023 року №936/15-23 та Інформацією з Державного, реєстру речових прав на нерухоме майно, надані на запит Оболонської сільської ради.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позову, суд виходив з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стосовно розгляду предмету позовних вимог по суті, то в силу положень статей 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.
За змістом статей 317, 318 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 цього Кодексу).
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном.
Стаття 153 Земельного кодексу України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 Цивільного кодексу України).
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
Предметом позову про витребування майна (статті 387, 388 ЦК України) є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний).
Факт володіння нерухомим майном за загальним правилом можна підтвердити, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Тоді як право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц)
Інакше кажучи, заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, оскільки воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц).
Метою позову про витребування майна (незалежно від того, на підставі приписів яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, зокрема землями сільськогосподарського призначення, означене введення полягає у внесенні запису (відомостей) про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. близькі за змістом висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16- ц (пункт 89), від 7 листопада 2018 року у справах № 488/5027/14-ц (пункт 95) і № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 114, 142), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 100). Тобто такий запис засвідчуватиме, що громада як власник спірної земельної ділянки відновила володіння останньою.
Таким чином, у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна.
Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, призводить до ефективного захисту прав власника саме цього майна.

Щодо відсутності переходу права колективної власності на посвідчене Державним актом на право колективної власності на землю серії ІІ-ПЛ №000087 від КСП «Оболонське» до ПСП «Оболонь», суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.37 ЦК (у редакції 1963 року, чинного на час скасування державної реєстрації КСП «Оболонське» та державної реєстрації ПСП «Оболонь») юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). При злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов`язки) переходить до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов`язки) переходить до останньої. Майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію.
Правові, економічні, соціальні та організаційні умови діяльності колективного сільськогосподарського підприємства, у тому числі порядок реорганізації та ліквідації цього підприємства, визначено Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство».
Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» колективне сільськогосподарське підприємство (далі - підприємство) є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.
За змістом ст. 23 зазначеного Закону вищим органом самоврядування у підприємстві є загальні збори його членів або збори уповноважених. У період між зборами справами підприємства керує правління. Повноваження загальних зборів (зборів уповноважених) і правління визначаються статутом підприємства. Загальні збори (збори уповноважених): приймають статут підприємства, вносять до нього зміни та доповнення; вирішують питання про обрання правління, його голови та ревізійної комісії підприємства; приймають рішення про реорганізацію і ліквідацію підприємства, про його участь в акціонерних товариствах, корпораціях, асоціаціях, концернах та інших об`єднаннях; вирішують інші важливі питання діяльності підприємства.
Згідно з ч. 1 ст. 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) та ліквідація підприємства провадяться за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) його членів або за рішенням суду чи арбітражного суду.
У справі № 917/294/21 судом встановлено, що Статут ПСП «Оболонь не містить положень щодо волевиявлення участі КСП «Оболонське» чи його членів у прийнятті такого рішення. За змістом статуту, не наведено жодної інформації про набуття (наявності) підприємством на момент його створення будь-якого майна (у тому числі на праві колективної власності.
На підставі заяви засновника ПСП «Оболонь» ОСОБА_1 від 13.08.2002р. про передачу прав і обов`язків засновника підприємства на користь громадянина ОСОБА_2 та заяви останнього про включення до державного реєстру як засновника ПСП «Оболонь», розпорядженням голови Семенівської районної держаної адміністрації Полтавської області від 13.08.2002р. №382 внесено відповідні зміни до реєстраційних документів відповідача.
Будь-яких обставин того, що загальними зборами КСП «Оболонське» або зборами уповноважених цього підприємства приймалося відповідне рішення про перетворення КСП у ПСП з правом правонаступництва, а також того, що ПСП «Оболонь» створено внаслідок реорганізації КСП «Оболонське» відповідно до вимог чинного та той час законодавства, обставин переходу прав і обов`язків КСП до ПСП «Оболонь», у тому числі права колективної власності за землю, що посвідчені Державним акту на право колективної власності на землю серії ІІ-ПЛ №000087 - відсутні.
Відтак, одноособове рішення засновника ПСП «Оболонь» ОСОБА_1 від 26.01.2000 р. про створення приватного сільськогосподарського підприємства в силу положень Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» не є оформлене у встановленому порядку волевиявлення саме КСП «Оболонське» на реорганізацію або зміну організаційно-правової форми підприємства, а відтак відсутні підстави вважати, що до ПСП «Оболонь» перейшло право власності на спірні земельні ділянки, набуте КСП «Оболонське» на підставі рішення Оболонської сільської ради від 27,12.1995 № 6 та підтверджене Державним акту на право колективної власності на землю серії ІІ-ПЛ №000087.
Вищезазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеному в постанові від 15.12.2020 року у справі №917/1301/19, в якій підтверджуються обставини відсутності у ПСП «Оболонь» права колективної власності на землю, відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ІІ-ПЛ №000087, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю №2, виданого Колективному сільськогосподарському підприємству «Оболонське».
Розділом X пунктом 21 Перехідних положень Земельного кодексу України установлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.
Даним пунктом Земельного кодексу України передбачено, що сільська рада є власником земельних ділянок колективної власності, що залишилися не розпайованими, колективних сільськогосподарських підприємств, які припинили свою діяльність, а відтак ПСП «Оболонь» не може мати права приватної власності на спірні земельні ділянки.
З огляду на викладене, з урахуванням рішення суду у справі №917/294/21, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, підтверджені наявними в матеріалах справи доказами та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 123, 129, 210, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Згідно ч.1,ч.2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Суддя Солодюк О.В.