РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.10.2025Справа № 910/9908/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є. розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АРМОКОН»

про стягнення 18 732, 42 грн.

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРМОКОН" (далі - відповідач) про стягнення 18 732, 42 грн, з яких: 11 385, 00 грн - сума основного боргу, 6 160, 20 грн інфляційні витрати, 1 187, 22 грн 3 % річних.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що у останнього наявна підстава для стягнення з відповідача безпідставно збережених грошових коштів в сумі 11 385, 00 гривень на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України, з огляду на укладення Договору № 27-09-2424-1 купівлі - продажу права вимоги дебіторської заборгованості від 27.09.2024 та Акту придбання майна на аукціоні від 27.09.2024, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

З метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлялась ухвала суду від 15.08.2025 року.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 408 від 15.08.2025 про відкриття провадження у справі не отримав, у зв`язку з чим конверт було повернуто до Господарського суду міста Києва з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення з відбитком календарного штемпелю про повернення поштового відправлення вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 910/9908/25 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву до суду не подав, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Термопрофільплюс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АРМОКОН» було перераховано суму грошових коштів у розмірі 11 385, 00 грн із призначення платежу «за горючий кабель згідно рах. №64 від 28.01.2022р, у сумі 9 487,00 грн., ПДВ 1 897,50 грн.», що підтверджується відповідним витягом із банківської виписки.

За доводами позивача, банківська виписка про здійснення операції з перерахування коштів 21 лютого 2022 року, є письмовими доказом переказу Товариством з обмеженою відповідальністю «Термопрофільплюс» на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «АРМОКОН» грошових коштів в сумі 11 385, 00 гривень.

Як зазначає позивач, враховуючи відсутність доказів укладання між сторонами договору у встановленому законом порядку, перераховані Товариством з обмеженою відповідальністю «Термопрофільплюс» на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «АРМОКОН» грошові кошти в сумі 11 385, 00 гривень згідно платіжної інструкції № 108 від 21 лютого 2022 року, у розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України, вважаються такими, що безпідставно набуті Товариством з обмеженою відповідальністю «АРМОКОН», і, як наслідок, підлягають поверненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Термопрофільплюс».

Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «АРМОКОН» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Термопрофільплюс» щодо неповернення безпідставного набутого майна (грошових коштів) становить 11 385 (одинадцять тисяч триста вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок.

Як зазначає позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Термопрофільплюс» на підставі Постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2023 року по справі № 904/1970/23 перебуває у ліквідаційній процедурі, ліквідатором ТОВ «Термопрофільплюс» згідно Постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2023 року по справі № 904/1970/23 призначено Арбітражного керуючого.

Листом № 02-40/799 від 21.11.2023 ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю «Термопрофільплюс» надіслав вимогу Товариству з обмеженою відповідальністю «АРМОКОН» про повернення суми у розмірі 11 385, 00 грн., протягом 7 днів з моменту отримання даної вимоги.

Товариство з обмеженою відповідальністю «АРМОКОН» відповіді на лист ліквідатора не надало, суму коштів у розмірі 11 385, 00 грн не сплатило.

В подальшому, 27 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Термопрофільплюс» (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»»» (далі - покупець) було укладено договір № 27-09-2024/1 купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору метою Договору є оформлення результатів купівлі-продажу майнових прав банкрута Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМОПРОФІЛЬПЛЮС» (49000, місто Дніпро, вулиця Бориса Кротова, будинок, 35; ідентифікаційний Код 38360669) на відкритих електронних торгах (аукціоні) у відповідності до чинного законодавства України, результати котрого оформлено Протоколом про результати електронного аукціону № BRD001-UA-472 від 19 вересня 2024 року (оператор, через електронний майданчик якого Покупцем подано пропозицію - ТОВ «Е-Тендер», 04119 м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 21 літ. «А», ).

Згідно з п. 1.2 Договору у порядку та на умовах, визначених цим Договором, продавець продає покупцю, а покупець придбаває (набуває) права вимоги дебіторської заборгованості - безпідставно набутих грошових коштів Товариством з обмеженою відповідальністю «АРМОКОН» (04119, місто Київ, вулиця Сім`ї Хохлових, будинок 11/2; ), що іменується надалі "Боржник", які були перераховані продавцем на банківський рахунок Боржника, без правової підстави, згідно платіжного доручення № 108 від 21 лютого 2022 року у розмірі 11 385 (одинадцять тисяч триста вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок.

Пунктом 1.2.1 Договору передбачено, що продавець доводить, а покупець приймає до відома наступну інформацію щодо вказаного в пункті 1.2. даного Договору права вимоги: «грошові кошти у розмірі 11 385,00 гри. були перераховані ТОВ «ТЕРМОПРОФІЛЬПЛЮС» на користь ТОВ «АРМОКОН» згідно платіжного доручення №108 від 21.02.2022, призначення платежу: «За горючий кабель згідно рах. №64 від 28.01.2022р. У сумі 9487,50 гри. ПДВ - 20 % 1897.50 рн.». Натомість, відомості про отримання оплаченого товару у ліквідатора відсутні, будь-які первинні документи, в тому числі рахунок №64 від 28.01.2022, інші документи, які б підтверджували отримання товару у ліквідатора відсутні. Вживалися заходи для отримання від дебітора первинних документів, зокрема направлявся запит арбітражного керуючого в порядку ст. 12-1 Кодексу України з процедур банкрутства, вимога про погашення дебіторської заборгованості, витребовувалися документи в судовому порядку в межах справи про банкрутство № 904/1970/23 в Господарському суді Дніпропетровської області. Вжиті заходи позитивного результату не дали, первинні документи ТОВ «АРМОКОН» не передавалися, таким чином перераховані кошти вважаються такими, що набуті ТОВ «АРМОКОН» без належної правової підстави, а у ТОВ «ТЕРМОПРОФІЛЬПЛЮС» виникає право вимагати їх повернення, що відчужується на даному аукціоні. У ліквідатора наявні запит арбітражного керуючого, вимога про погашення дебіторської заборгованості, докази направлення запиту та вимоги, виписка по рахунку ТОВ «ТЕРМОПРОФІЛЬПЛЮС» із зазначенням відповідних перерахувань грошових коштів, ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2024 по справі №904/1970/23 про витребування доказів».

На умовах даного Договору та на підставі протоколу про результати електронного аукціону №BRD001 UA-472 від 19 вересня 2024 року продавець зобов`язується передати покупцю, за відповідним актом право вимоги до Боржників (дебіторська заборгованість на підставі безпідставно перерахованих коштів згідно платіжного доручення №108 від 21 лютого 2022 року на суму 11 385, 00 грн (п. 1.4 Договору).

За результатами укладення/підписання даного Договору, покупець наділяється всіма правами продавця, що випливають із платіжного доручення №108 від 21 лютого 2022 року, безпідставним отриманням Боржником коштів на підставі платіжного доручення №108 від 21 лютого 2022 року, а також у зв`язку із їх незаконним утриманням та не поверненням Боржником (п. 1.7 Договору).

Передача права вимоги продавцем та прийняття його покупцем здійснюється та оформляється відповідним актом, де зазначається приймання - передача документів на підтвердження дійсності переданої (факту переходу) права вимоги, що є предметом даного договору, котрий спільно підписується Сторонами.

Перехід права вимоги від продавця до покупця за даним Договором відбувається після повної оплати придбаних майнових прав щодо права вимоги на умовах, передбачених розділом 3 цього Договору та підписання Сторонами акту приймання-передачі документів (п.п. 2.1, 2.2 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору розрахунок за право вимоги, згідно даного Договору, здійснюється на умовах, визначених правилами для аукціону з продажу майна банкрута, на розрахунковий/поточний рахунок, в строки та порядку, які передбачені чинним законодавством за результатами проведення аукціону.

Вартість (початкова) права вимоги, яка є предметом даного Договору, та умови продажу визначені відповідно до Протоколу зборів комітету кредиторів від 08 липня 2024 року у справі № 904/1970/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕРМОПРОФІЛЬПЛЮС» (49000, місто Дніпро, вулиця Бориса Кротова, будинок, 35; ідентифікаційний код 38360669) (п. 3.2. Договору).

Договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання (п. 7.1 Договору).

Відповідно до Акту про придбання майна на аукціоні від 27.09.2024, Товариство з обмеженою відповідальністю «Термопрофільплюс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко - Тайс» склали акт про наступне:

Відповідно до Протоколу електронного аукціону №BRD001-UA-472 від 19 вересня 2024 року, покупець сплатив продавцю усі необхідні до сплати кошти, а продавець передав у власність покупця право вимоги дебіторської заборгованості - безпідставно набуті грошові кошти Товариством з обмеженою відповідальністю «АРМОКОН» (04119, місто Київ, вулиця Сім`ї Хохлових, будинок 11/2; ), які були перераховані Продавцем на банківський рахунок Боржника, без правової підстави, згідно платіжного доручення №108 від 21 лютого 2022 року у розмірі 11 385 (одинадцять тисяч триста вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок. Вартість майна складає: 136, 62 грн. без ПДВ.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко - Тайс» зазначило, що доказами виконання грошового зобов`язання щодо оплати вартості придбаного майна на аукціоні, є безпосередньо зміст протоколу про результати електронного аукціону №BRD001-UA472 від 19 вересня 2024 року, котрий визначає, що переможцем було перераховано завчасно суму гарантійного внеску у розмірі 136, 62 грн

У відповідності до пункту 4.4. Договору, сторони погодили те, що сповіщення Боржника про поступку права вимоги за цією Угодою, Первісним кредитором відбувається на власний розсуд та не є обов`язковим, оскільки при дійсності порушеного зобов`язання у розумінні статі 518 Цивільного кодексу України відсутність письмового повідомлення не звільняє боржника від відповідальності за порушене зобов`язання.

Звертаючись до суду, позивач зазначає, що неповернення відповідачем грошової суми, яка була ним отримана за відсутності правових підстав стало підставою для звернення позивача до суду, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 11 385, 00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача суму 3 % річних у розмірі 1 187, 22 грн та 6 160, 20 грн інфляційних втрат.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом на подання відзиву на позов.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (частина 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 640 ЦК України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, наддала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частини 1,2 ст. 642 ЦК України).

Між сторонами виникли господарські правовідносини внаслідок здійсненого ТОВ «Термопрофільплюс» перерахування грошових коштів на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «АРМОКОН».

Матеріали справи не містять доказів наявності правових підстав для оплати ТОВ «Термопрофільплюс» на користь ТОВ «АРМОКОН» суми 11 385, 00 грн, зокрема, розписки, листи, телеграми, інші письмові повідомлення, документи або докази вчинення конклюдентних дій, які б підтверджували укладення сторонами договору купівлі-продажу / поставки як у письмовій формі, так і у спрощений спосіб. Будь - яких інших доказів існування правовідносин, на які є посилання в платіжному дорученні у графі «призначення платежу», як і доказів того, що між ТОВ «Термопрофільплюс» та ТОВ «АРМОКОН» був укладений договір, спрямований на настання реальних наслідків, суду не надано.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, банківські виписки з рахунків є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

За приписами ч. 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 Цивільного кодексу України.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Судом встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Термопрофільплюс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АРМОКОН» було перераховано суму грошових коштів розмірі 11 385, 00 грн згідно платіжного доручення №108 від 21.02.2022, призначення платежу: «За горючий кабель згідно рах. №64 від 28.01.2022р. У сумі 9487,50 гри. ПДВ - 20 % 1897.50 рн.».

Доказів наявності правових підстав для оплати Товариством з обмеженою відповідальністю «Термопрофільплюс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АРМОКОН» суми 11 385,00 грн матеріали справи не містять.

Відтак суд приходить до висновку, що грошові кошти в сумі 11 385, 00 грн є такими, що отримані відповідачем безпідставно.

Разом з цим, 27.09.2024 за результатами відкритих електронних торгів (аукціону) у відповідності до чинного законодавства між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Термопрофільплюс» укладено договір №27-09/2024/1 купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості у розмірі 11 385, 00 грн, яка була перерахована продавцем на банківський рахунок Боржника, без правових підстав, згідно платіжного доручення № 108 від 21.02.2022 року.

У відповідності до ч. 1 статті 510 Цивільного кодексу України визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Пунктом 1 ч. 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити.

Згідно ч. 1 статті 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Приписами статті 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. (стаття 515 Цивільного кодексу України).

Виходячи з наведених вище обставин та норм права позивач є належним кредитором ТОВ «АРМОКОН» при виконанні грошового зобов`язання щодо неповернення безпідставного набутого майна (грошових коштів), а також всіма іншими додатковими правами як кредитор у зв`язку з неналежним, несвоєчасним та/або неповним виконанням боржником відповідного грошового зобов`язання щодо повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів).

Згідно статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Таким чином, враховуючи відсутність доказів укладання між сторонами договору у встановленому законом порядку, перераховані ТОВ «Термопрофільплюс» на рахунок ТОВ «АРМОКОН» грошові кошти в сумі 11 385, 00 гривень згідно платіжного доручення № 108 від 21 лютого 2022 року, у розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України, вважаються такими, що безпідставно набуті ТОВ «АРМОКОН», та як наслідок підлягають поверненню на користь ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС».

Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідач заявлені позовні вимоги належними та допустимими доказами не спростував, доказів наявності правових підстав для оплати ТОВ «ТЕРМОПРОФІЛЬПЛЮС» грошової суми в розмірі 11 385, 00 грн або повернення вказаної суми платнику, арбітражному керуючому (ліквідатору) або позивачеві суду не надав.

Враховуючи вище встановлені обставини, приписи ст.ст. 74, 76, 77-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 11 385, 00 грн отриманих без наявності правової підстави, є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Крім того, за неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 187, 22 грн за період прострочення з 23.02.2022 по 08.08.2025 та інфляційні втрати у розмірі 6 160, 20 грн за період прострочення березень 2022 - червень 2025 року.

Як встановлено п. 1.7 Договору за результатами укладення/підписання даного Договору, покупець наділяється всіма правами продавця, що випливають із платіжного доручення №108 від 21 лютого 2022 року, безпідставним отриманням Боржником коштів на підставі платіжного доручення №108 від 21 лютого 2022 року, а також у зв`язку із їх незаконним утриманням та не поверненням Боржником (п. 1.7 Договору).

Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" набуло статусу кредитора в основному зобов`язанні лише з 27.09.2024.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Суд також зазначає, що невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність.

Позивач нараховує відповідачеві 3% річних за порушення ним строку виконання грошового зобов`язань (повернення безпідставно отриманої грошової суми) з 23.02.2022.

Суд не погоджується з визначеною датою нарахування 3 % річних, з огляду на те, що позивачем придбано право вимоги за Договором № 27-09-2024/1 купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості 27.09.2024, а отже датою початку нарахування 3 % річних та інфляційних втрат слід вважати дату - 01.10.2024 (оскільки з 28.09.2024 починається період прострочення, проте цей день вихідний переноситься на перший робочий день 30.09.2024, а тому з 01.10.2024 відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням допущених помилок у визначенні початку періоду прострочення грошового зобов`язання, що вказувалася вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 3% річних у розмірі 291, 72 грн. за період з 01.10.2024 по 08.08.2025

Суд встановив, що загальна сума інфляційних втрат за період з 01.10.2024 по 08.08.2025, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить суму більшу, ніж заявлена позивачем до стягнення, а тому суд приходить до висновку про задоволення інфляційних втрат у розмірі 6 160, 20 грн.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Саме на позивачеві лежить процесуальний тягар доведення суду першої інстанції підстав, розміру, строку обчислення боргу шляхом надання суду деталізованого розрахунку усіх заявлених позивачем сум. Водночас, відповідач вправі надати відповідні заперечення щодо позовних вимог та здійснити контррозрахунок таких сум. Як розрахунок позивача, так і контррозрахунок відповідача повинні бути аргументованими, щоби суд, аналізуючи відповідні докази та аргументи учасників справи, виконував функцію здійснення правосуддя, а не змушений би був, в іншому випадку, виконувати обчислення, тобто здійснювати дії, покладені законом на учасників справи.

Аналогічна правова позиція викладені у постанові Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №910/1265/17.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

У зв`язку з наведеними обставинами суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АРМОКОН» про стягнення 18 732, 42 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АРМОКОН» (адреса: 04119, місто Київ, вулиця Сім`ї Хохлових, будинок 11/2; ) на користь

Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (адреса: 03187, місто Київ, Проспект Академіка Глушкова, будинок 40, оф. 315; ) суму заборгованості у розмірі 11 385 (одинадцять тисяч триста вісімдесят п`ять) грн 00 коп, 3 % річних у розмірі 291 (двісті дев`яносто одну) грн 72 коп, інфляційні втрати у розмірі 6 160 (шість тисяч сто шістдесят) грн 20 коп та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 306 (дві тисячі триста шість) грн 60 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 20.10.2025.

Суддя М.Є. Літвінова