ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2025 р. Справа№ 927/451/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Сибіги О.М.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання Кузьмінської О.Р.,

за участю представника (-ів) згідно протоколу судового засідання від 16.09.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Прилуцької окружної прокуратури

на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 11.06.2025

у справі № 927/451/25(суддя - Шморгун В.В.)

за позовом Прилуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача: Прилуцької міської ради

до відповідача 1 - Фізичної особи-підприємця Круподері Романа Миколайовича

до відповідача 2 - Фізичної особи-підприємця Хітренка Віктора Володимировича

про стягнення безпідставно збережених коштів в сумі 898 201,54 грн,

ВСТАНОВИВ:

Прилуцька окружна прокуратура в інтересах держави в особі Прилуцької міської ради звернулась до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Круподері Романа Миколайовича та Фізичної особи-підприємця Хітренка Віктора Володимировича, у якому просить суд стягнути з відповідачів 898 201,54 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою площею 17129 кв. м, кадастровий номер :04:005:0604, по 449 100,77 грн з кожного.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 11.06.2025 закрито провадження у справі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, 20.06.2025 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") Прилуцька окружна прокуратура звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 11.06.2025 у справі № 927/451/25, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 11.06.2025 по справі № 927/451/25 та направити для розгляду до суду першої інстанції.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що згідно інформації розміщеної на порталі ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ФОП Круподеря Р.М. та ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо ФОП Хітренко В.В. встановлено, що загалом у власності відповідачів перебуває 18 транспортних засобів.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що за даними, що є загальнодоступними та розміщені на порталі GOOGLE MAPS за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається, що земельна ділянка огороджена по периметру, на ділянці поруч з об`єктом нерухомості, що перебуває у власності відповідачів, розміщені транспортні засоби.

Апелянт вказує, що зважаючи на види діяльності відповідачів, можна дійти обґрунтованого висновку про те, що саме ці транспортні засоби надаються в оренду іншим особам тобто використовуються для здійснення господарської діяльності, а тому використання земельної ділянки на якій вони розташовані безпосередньо пов`язана із здійсненням господарської діяльності відповідачів та використовується для отримання прибутку від здійснення такої діяльності.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2025, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Тищенко О.В., Сибіга О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Прилуцької окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 11.06.2025 у справі № 927/451/25. Витребувано матеріали справи № 927/451/25 у Господарського суду Чернігівської області. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Прилуцької окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 11.06.2025 у справі № 927/451/25 у судовому засіданні 22.07.2025.

06.07.2025 (згідно дати звернення до системи «Електронний суд») від представника відповідачів надійшов відзив на апеляційну скаргу, який вмотивований тим, що нежитлову будівлю відповідачі придбали саме як фізичні особи, а не фізичні особи-підприємці.

Відзив вмотивовано тим, що заступником керівника Прилуцької окружної прокуратури не доведено належними та допустимими доказами, саме факту використання Відповідачами даної земельної ділянки для отримання прибутку.

18.07.2025 (згідно дати звернення до системи «Електронний суд») від Прилуцької окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив, яка вмотивована тим, що зважаючи на види діяльності відповідачів, можна дійти обґрунтованого висновку про те, що саме ці транспортні засоби надаються в оренду іншим особам, тобто використовуються для здійснення підприємницької діяльності, а тому використання земельної ділянки на якій вони розташовані, безпосередньо пов`язана із здійсненням господарської діяльності відповідачів та використовується для отримання прибутку від здійснення такої діяльності. Усі вищезазначені докази у своїй сукупності свідчать про те, що саме на цій земельній ділянці здійснювалась та продовжує здійснюватись господарська діяльність відповідачів.

Судове засідання призначене до розгляду 22.07.2025 не відбулось, у зв`язку з перебуванням головуючого судді та членів колегії суддів у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2025 призначено до розгляду у судовому засіданні справу № 927/451/25 за апеляційною скаргою Прилуцької окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 11.06.2025 на 10.09.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2025 відкладено розгляд апеляційної скарги Прилуцької окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 11.06.2025 у справі № 927/451/25 на 16.09.2025.

У судове засідання, що відбулось 16.09.2025 з`явився прокурор, надав свої пояснення щодо суті спору та просили задовольнити вимоги викладені в їх процесуальних документах. Позивач та відповідачі в судове засідання не з`явились, своїх представників не направили про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином через систему «Електронний суд».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 31.05.2017 Публічне акціонерне товариство "Завод Будмаш" (далі - Продавець), Хітренко Віктор Володимирович (далі - Покупець) та Круподеря Роман Миколайович (далі - Покупець) уклали договір купівлі-продажу, за умовами якого Продавець передає, а Покупці приймають у власність в рівних, по частині кожен, а в цілому нежитлову будівлю АДРЕСА_1 , розміщену на земельній ділянці площею 1,7129 га, кадастровий номер :04:005:0604.

Рішенням Прилуцької міської ради від 23.04.2018 №25 надано дозвіл Хітренку В. В. та Круподері Р. М. на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 13027 кв. м для обслуговування нежитлової будівлі №6 (склад механізований збірно-розбірний) на АДРЕСА_2 , в оренду (цільове призначення: 12.04. для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства).

Рішенням Прилуцької міської ради від 26.08.2022 №31 внесено зміни до рішення Прилуцької міської ради від 23.04.2018 №25 в частині орієнтовної площі земельної ділянки - 19358 кв. м.

Виконавчий комітет Прилуцької міської ради неодноразово звертався з листами до Хітренка В. В. та Круподері Р. М. , у яких повідомив про необхідність оформлення договору оренди землі для обслуговування спірної нежитлової будівлі.

У 2022 році за замовленням Хітренка В. В. та Круподері Р. М. ФОП Волошин В. В. розробив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на правах оренди Хітренку Віктору Володимировичу та Круподері Роману Миколайовичу площею 1,9358 га для обслуговування нежитлової будівлі АДРЕСА_3 .

Рішенням Прилуцької міської ради від 26.04.2024 №52 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передано в оренду Хітренку В. В. та Круподері Р. М. земельну ділянку площею 19358 кв. м для обслуговування нежитлової будівлі №6 (склад механізований збірно-розбірний) на АДРЕСА_2 (цільове призначення: 12.04. для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства).

20.05.2024 Прилуцька міська рада як орендодавець та Хітренко Віктор Володимирович і Круподеря Роман Миколайович як орендарі уклали договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства площею 19358 кв. м, кадастровий номер :04:005:0604.

Відповідно до витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Круподеря Р. М. зареєстрований як фізична особа-підприємець 05.03.2018, а Хітренко В. В. - 21.04.2006.

У позовній заяві прокурор зазначив, що відповідачі використовували спірну земельну ділянку у своїй господарській діяльності.

Отже, спірні правовідносини виникли між позивачем та відповідачами з приводу плати за користування земельною ділянкою, на якій розміщено об`єкт нерухомого майна, зокрема, нежитлове приміщення (склад механізований збірно-розбірний), яке належить на праві спільної часткової власності відповідачам, за період з 01.06.2017 по 20.05.2024.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачі, маючи у спільній частковій власності нежитлову будівлю загальною площею 1921,8 м2 за адресою: м. Прилуки, вул. Індустріальна, 14, в період часу з червня 2017 року до травня 2024 року користувалися земельною ділянкою з кадастровим номером :04:005:0604, призначеною для обслуговування вказаної нежитлової будівлі, без оформленого договору оренди на неї з Прилуцькою міською радою та державної реєстрації такого права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Оскільки відповідачі у період з 01.06.2017 по 20.05.2024 фактично користувалися спірною земельною ділянкою, але не сплачували кошти за таке користування, прокурор на підставі ст. 1212, 1214 ЦК України просить стягнути з відповідачів безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за вказаний період (крім 2022 року) у сумі 898 201,54 грн, порівну з кожного.

Розглянувши апеляційну скаргу Прилуцької окружної прокуратури колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 318 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього кодексу, а відповідно до останньої учасниками цивільних відносин визнаються: фізичні та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави й інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 325 цього ж кодексу суб`єктами права приватної власності є фізичні і юридичні особи. Вони можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Частиною другою статті 2 Земельного кодексу (далі - ЗК) України визначено, що суб`єктами земельних відносин є: громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до статті 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам (частина друга статті 93 ЗК України).

Отож, надання у власність або оренду земельної ділянки не залежить від наявності у фізичної особи статусу підприємця.

Згідно з частиною першою статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу (далі - ГК) України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (частина перша статті 320 ЦК України).

Тобто фізична особа, яка є власником, зокрема, земельної ділянки, має право використовувати її для здійснення підприємницької діяльності.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина друга статті 50 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 128 ГК України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

Згідно з частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини першою статті 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Набуття статусу підприємця не позбавляє людину як учасника суспільних відносин статусу фізичної особи. Натомість, згідно з частиною восьмою статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Статтею 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Таким чином, цивільні права й обов`язки фізичної особи, зокрема, право власності та право оренди на земельну ділянку, набуваються та здійснюються у порядку реалізації цивільної дієздатності цієї особи.

З наданих прокурором документів, а саме договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 31.05.2017, рішень Прилуцької міської ради від 23.04.2018 №25, від 26.08.2022 №31, від 26.04.2024 №52, проекту землеустрою, суд встановив, що Хітренко В. В. та Круподеря Р. М. придбали нежитлову будівлю, отримали дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, замовили відповідний проект та уклали договір оренди земельної ділянки саме як фізичні особи.

Колегія суддів вважає обґрунтованим та правомірним висновок суду першої інстанції що, наявність у Хітренка В. В. статусу підприємця з 21.04.2006, а у Круподері Р. М. - з 05.03.2018 (після купівлі частини нежитлової будівлі) не може свідчити про те, що з моменту їх державної реєстрації як ФОП вони виступають в такій якості у всіх правовідносинах, зокрема і щодо набуття в оренду земельної ділянки, а тому вважає необґрунтованими доводи скаржника у відповідній частині.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного суду від 13.03.2018 у справі 3306/2004/15-ц, від 12.06.2018 у справі №922/3204/17, від 09.04.2019 у справі №910/19687/17, від 22.04.2019 у справі №572/2848/17, від 15.05.2019 у справі №904/10132/17.

Відповідно до статей 319 та 320 Цивільного кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, у тому числі для здійснення підприємницької діяльності. Здавання в оренду власного нерухомого майна нежитлового призначення може здійснюватися фізичними особами яку межах підприємницької діяльності, так і поза нею. Відтак, фізична особа може користуватися земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт нерухомості нежитлового призначення, з різними цілями - як пов`язаними зі здійсненням нею господарської діяльності, так і ні. Користування такою земельною ділянкою не свідчить про господарський характер відносин. Відповідний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 306/2004/15-ц.

Великою Палатою Верховного Суду вже неодноразово висловлені висновки, зокрема, в її постановах від 19.06.2019 у справі № 904/4713/18, від 06.06.2018 у справі №910/16713/15, від 27.06.2018 у справі № 749/230/15-ц про те, що самі лише посилання позивача про участь відповідача у спірних взаємовідносинах саме як фізичної особи - підприємця, а відповідний спір є таким, що виник між суб`єктами господарювання, не можуть бути підставою для розгляду цього спору господарськими судами.

Для встановлення факту користування земельною ділянкою з метою здійснення господарської чи підприємницької діяльності позивач мав довести суду факт здійснення фізичною особа-підприємцем певної господарської діяльності на цій земельній ділянці (виготовлення і реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг з метою отримання прибутку).

Прокурор не навів жодних обґрунтувань та не надав доказів придбання чи фактичного використання відповідачами нежитлової будівлі для здійснення господарської діяльності.

Той факт, що предметом договору купівлі-продажу є нежитлова будівля №6 (склад збірно-розбірний) не може свідчити про те, що цей об`єкт нерухомості відповідачі придбали як суб`єкт господарювання та з метою здійснення господарської діяльності.

Не може ототожнюватись безпосередньо зі здійсненням господарської діяльності й саме по собі цільове призначення спірної земельної ділянки.

Використання та експлуатація будь-яких нежитлових приміщень, у тому числі й ангару, може здійснюватись фізичною особою і для потреб особистого характеру.

Натомість, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідний спір є таким, що виник між суб`єктами господарювання, матеріали позову не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Частиною 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку, що предметом позову в цій справі є стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою без достатніх на те правових підстав Круподерею Р. М. та Хітренком В. В. як фізичними особами, а тому такий приватноправовий спір за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 3 ст. 231 ГПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України прокурору та позивачу роз`яснюється, що цей спір має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про закриття провадження по справі №927/451/25

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Прилуцької окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 11.06.2025 у справі № 927/451/25 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Прилуцької окружної прокуратури - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 11.06.2025 у справі № 927/451/25 - залишити без змін.

Судові витрати, за перегляд рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 21.10.2025

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді О.М. Сибіга

О.В. Тищенко