ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
20.10.2025 року м.Дніпро Справа № 904/2068/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Мороза В.Ф. (доповідач),
суддів: Іванов О.Г., Чередка А.Є.
розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення
у справі № 904/2068/24
за позовом ОСОБА_1
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудінжиниринг"
про зобов`язання вчинити певні дії,-
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 03.09.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудінжиниринг" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2024 у справі № 904/2068/24 залишено без задоволення. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2024 у справі № 904/2068/24 залишити без змін.
Від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, згідно якої просив стягнути з відповідача та користь позивача витрати на професійну правничу допомогу обумовлені апеляційним переглядом справи на підставі акту прийму-передачі наданих послуг від 16.12.2024 у розмірі 4000,00 грн.
Відповідач своїм правом на подання заперечень проти заяви відповідача, як і клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу за наслідком розгляду справи в суді апеляційної інстанції, не скористався.
Згідно ч.3 ст 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, зазначає, що розподіл судового збору у справі здійснює господарський суд, який приймає рішення, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).
За п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
За змістом ст. 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як передбачено п. 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).
Апеляційний суд вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що ч. 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, суд, який вирішує питання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, має надавати оцінку тим обставинам, щодо яких є заперечення у клопотанні іншої сторони, а також її доказам невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності. Окрім того, суд, виконуючи вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, має чітко зазначити, яка з вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України була не дотримана при визначенні розміру витрат на оплату послуг адвоката, оскільки лише з цих підстав можна зменшити розмір витрат, який підлягає розподілу між сторонами (аналогічний висновок наведено у постановах Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 922/2749/19, від 18.11.2021 у справі №904/6499/20 (904/1373/21)).
За змістом приписів ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, недотримання на її думку, вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу було заявлено до стягнення з позивача витрати на професійно правничу допомогу на підстав іАкту прийому-передачі наданих послуг від 16.12.2024 у розмірі 4 000,00 грн.
03.09.2025 Центральним апеляційним господарським судом прийнято постанову, якою апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудінжиниринг" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2024 у справі № 904/2068/24 залишено без задоволення. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2024 у справі № 904/2068/24 залишено без змін.
02.10.2025 ОСОБА_1 подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл та відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій відповідач просить суд стягнути з позивача судові витрати, понесені ним на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн.
З поданої заяви вбачається, що 13.04.2024 між ОСОБА_1 (далі - клієнт, позивач), в інтересах якого на підставі довіреності від 04 квітня 2024 року, посвідченої другим секретарем з консульських питань Посольства України в Чеській Республіці діє громадянин ОСОБА_2 , з одного боку та адвокат Бичков Володимир В`ячеславович, який здійснює індивідуальну адвокатську діяльність та перебуває на податковому обліку як фізична особа-підприємець, адвокат (далі - адвокат) був укладений договір про надання професійної правової допомоги (адвокатських послуг) (далі - договір).
Згідно додаткової угоди № 2 від 30.04.2024 до договору про надання професійної правничої допомоги (адвокатських послуг) № 13/04 від 13.04.2024 виконавець за дорученням клієнта на підставі ордеру (без процесуальних обмежень) бере на себе зобов`язання надати клієнту професійну правничу допомогу в судах всіх інстанцій у господарській справі (904/2068/24).
Згідно п.2 додаткової угоди сторони дійшли згоди що з урахуванням: досвіду адвоката, складності, значимості справи для клієнта, обсягу доказів які стосуються фінансового стану товариства та причин його погіршення, прав клієнта в управлінні товариством з урахуванням його частки та наслідків оскаржуваного рішення загальних зборів, в тому числі з огляду що він є поручителем по укладеним товариством договору кредитної лінії № 103.10-10-491-5/КЛ від 01 листопада 2021 р. укладеному з АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» та по договору кредитної лінії № 103.10-10-491-5/КЛ/Р від 01 листопада 2021 р. укладених з АТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» не залежно від виду професійної правничої допомоги, в тому числі за збір доказів (шляхом направлення адвокатських запитів), ведення судової справи, здійснення представництва інтересів клієнта в суді, клієнт має сплатити виконавцю погодинний гонорар в розмірі 800,00 грн без ПДВ за одну годину роботи адвоката.
В пунктах п. 5.6 Додаткової угоди визначено порядок оплати гонорару:
- після відкриття судом провадження у справі, за перші 6 годин роботи адвоката в сумі 4.800,00 грн без ПДВ, протягом двох календарних днів;
- остаточний розрахунок - не пізніше 2-х календарних днів після дня отримання акту приймання-передачі адвокатських послуг.
В призначенні платежу має бути вказано: "гонорар адвокату (справа №904/____/24 згідно додаткової угоди №2 від 30.04.2024 до договору №13/04 від 13.04.2024).
По завершенні виконання доручення клієнта виконавець складає акт приймання-передачі адвокатських послуг, який має бути поданий суду не пізніше 4-х днів з дня ухваленням судом рішення для розподілу судових витрат. Клієнт попереджений що в разі несвоєчасного розгляду та повернення виконавцю (адвокату) підписаного акту чи не подання його суду після підпису самостійно судом може бути відмовлено клієнту у розподілі судових витрат на його користь з цих підстав.
На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу, відповідачем надано копії наступних документів:
- додаткової угоди № 2 від 30.04.2024 до договору про надання професійної правничої допомоги (адвокатських послуг) № 13/4 від 13.04.2024;
- акту приймання-передачі адвокатських послуг від 16.12.2024.
Згідно представлених документів відповідачу було надано наступні послуги: підготовлено та направлено через електронний кабінет виконавця в Електронному суді до Центрального апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу представника ТОВ «УКРБУДІНЖИНИРИНГ» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2024 по справі №904/2068/24 за позовом про зобов`язання вчинити дії (відкрито загальне провадження) - загалом витрачено 5 годин.
Сума гонорару згідно цього акту, з урахуванням умов п.2 Додаткової угоди становить 4 000,00 грн. без ПДВ (5 год х 800 грн./год).
Колегія суддів зауважує, що Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Частинами 1 та 2 ст. 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (правова позиція Верховного Суду в постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18).
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Відтак, загальна вартість послуг, наданих адвокатом клієнту в суді апеляційної інстанції складає 4 000,00 грн.
Варто наголосити, що враховуючи положення ст. 28 Правил адвокатської етики, адвокату необхідно дотримуватись принципу розумного обґрунтування розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення Європейський суд з прав людини у справі "East/WestAllianceLimited" проти України" від 23.01.2014, "Горковлюк та Кагановський проти України" від 04.10.2018).
Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але і враховуючи також те, чи були вони розумними (§55).
З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи вказане питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Дослідивши зміст наданої адвокатом професійної правничої допомоги, про яку зазначено в акті наданих послуг, суд доходить висновку, що такий зміст наданої правничої допомоги є обґрунтованим та відповідає умовам Договору про надання правової допомоги.
Розмір витрат відповідача на правову допомогу адвоката підтверджений належними доказами та співмірний із складністю справи № 904/2068/24, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
При цьому колегія суддів приймає до уваги, що виходячи із конкретних обставин справи, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану роботу, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважила, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.
Апеляційним судом враховано, що заявлена відповідачем загальна сума витрат на професійну правничу допомогу не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару з урахуванням таких критеріїв як: справедливість, добросовісність, співмірність та розумність судових витрат.
В свою чергу, Верховним Судом у додатковій постанові від 05.08.2019 у справі №911/1563/18, зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Отже, в силу приписів ст. 126 ГПК України, саме на сторону яка не погоджується з розміром витрат на правничу допомогу та яка заперечує їх розмір покладається обов`язок доведення неспівмірності таких витрат, чого в даному випадку зроблено не було.
Необхідно зазначити, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ГПК України).
Кожна сторона реалізує свої права на власний розсуд, але в той же час, у відповідності до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
За приписами ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять клопотання позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат - відсутні.
Крім того, позивач не спростував обґрунтованості наведеного відповідачем складу витрат на професійну правничу допомогу адвоката та їх вартості, не навівши у поданих до суду процесуальних документах заперечень щодо неспівмірності заявлених до відшкодування витрат з посиланням на відповідні докази.
Оцінивши надані ОСОБА_1 докази на підтвердження понесених витрат на надання правової допомоги, з огляду на зазначені положення ГПК України та визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованою суму витрат позивача на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 4 000 грн, відтак останні підлягають розподілу шляхом стягнення з відповідача на користь позивача.
Керуючись статтями 123, 124, 126, 129, 244, 269, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.
Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя О.Г.Іванов

Суддя А.Є. Чередко