ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2025 р.

м. Київ

Справа № 911/2528/25

Суддя Черногуз А.Ф., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рост-Оіл» (08298, Київська обл., Бучанський р-н, селище міського типу Коцюбинське(з), вул. Пономарьова, будинок 7-3/2, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Варта Тракс» (08132, Київська обл., Бучанський р-н, місто Вишневе, вул. Європейська, будинок 15, офіс 10, )

про стягнення 112909,47 грн,

ВСТАНОВИВ:

Історія розгляду справи.

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява ТОВ «Рост-Оіл» до ТОВ "Варта Тракс" про стягнення 112909,47 грн за поставку нафтопродуктів з яких: 96895,73 сума основного боргу, 13242,26 грн інфляційні втрати, 2771,48 грн 3% річних.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у період з серпня 2024 по липень 2025 року було поставлено нафтопродуктів на умовах 100% попередньої оплати. Позивач свої зобов`язання виконав належним чином, проте відповідач товар у повному обсязі не оплатив, у зв`язку з чим позивач нарахував відповідачу 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.08.2025 суд відкрив розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, встановив строк для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Через систему «Електронний суд» 20.08.2025 від ТОВ «Рост-Оіл» надійшло клопотання, у якому представник позивача повідомив суд, що після відкриття провадження у справі відповідач здійснив часткову оплату у розмірі 29120 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 14.08.2025 №726.

Ухвалу про відкриття провадження було направлено сторонам в електронний кабінет.

Суд констатує, що за час перебування матеріалів позовної заяви у провадженні суду відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у встановлений судом строк. Незважаючи на закінчення строку на подання відзиву, відповідач також не звертався до суду з заявами про поновлення чи продовження строку на подання відзиву, не подавав жодних інших письмових клопотань, що пов`язані з розглядом спору, не надавав до суду заперечень та доказів, які б мали на меті спростувати вимоги позивача. Відповідач не проявив бажання ані ознайомитися з матеріалами справи, ані подати заяви про визнання ним тих чи інших обставин спору. Таким чином вбачається, що відповідач не скористався можливістю доступу до правосуддя.

Відтак, у зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними документами, оскільки сторонам було надано всі можливості для реалізації наданих процесуальним законом прав та достатньо часу для наповнення справи доказовою базою.

Передумови звернення до суду та зміст позовних вимог.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з купівлі-продажу (поставки) нафтопродуктів, відповідно до умов яких позивач зобов`язався передати нафтопродукти (товар), а відповідач отримати товар на умовах 100% попередньої оплати.

Постачальником поставлено, а Покупцем прийнято обумовлений Товар на загальну суму 4860963,96 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів (нафти) та видатковими накладними підписаних сторонами кваліфікованим електронним підписом КЕП/ЕЦП за загальний період з серпня 2024 року по липень 2025 року.

За поставлений Товар Покупець розрахувався частково, відповідно до Таблиці №1 про обороти за період з 10.05.2024 по 04.08.2025: відвантаження 4860963,96 грн; оплата 4764068,23 грн; заборгованість - 96895,73 грн. Сума оплат також підтверджується банківською випискою за період з 01.01.2024 по 05.08.2025.

Станом на момент подання позовної заяви, заборгованість відповідача за поставлений товар складала 96895,73 грн.

З огляду на невиконання відповідачем покладених на нього обов`язків по оплаті поставленого позивачем та прийнятого відповідачем товару, позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом із вимогою про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 96895 гривень, з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат.

Також, керуючись положеннями статті 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позивач нарахував відповідачу 13242,26 грн інфляційних втрат за період з вересня 2024 року по червень 2025 року та 2768,61 грн 3% річних за загальний період з 22.08.2024 по 04.08.2025.

Обставини встановлені судом та висновки господарського суду.

Як унормовано положеннями ст. 11 ЦК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Згідно з нормами ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 525 ЦК України, встановлено що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач свій обов`язок щодо оплати отриманого Товару у повному обсязі не виконав і його основна заборгованість перед позивачем на момент звернення ТОВ «Рост-Оіл» до суду із даним позовом склала 96895,73 грн, що підтверджується підписаними між позивачем та відповідачем видатковим накладними, товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів (нафти) за період з 22.08.2024 по 21.07.2025, банківською випискою за період з 01.01.2024 по 05.08.2025 та іншими доказами наявними у матеріалах справи.

Таким чином відповідачем допущено прострочення сплати вартості отриманого товару.

Водночас судом встановлено, що після відкриття провадження у справі відповідач здійснив часткову оплату у розмірі 29120 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №726 від 14.08.2025, яка долучена позивачем до клопотання від 20.08.2025.

З приводу зазначених обставин суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Під предметом спору розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Господарський суд закриває провадження у справі з підстав відсутності предмета спору, якщо наявними в матеріалах справи доказами підтверджується відсутність предмета спору, зокрема, у випадку припинення його існування (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 13/51-04 та постановах Касаційного господарського суду від 25.07.2019 у справі № 916/144/18, від 15.01.2020 у справі №911/3197/17, від 14.05.2020 у справі №907/737/18.

Із матеріалів справи вбачається, що після звернення позивачем із даним позовом до відповідача в Господарський суд Київської області і після відкриття судом провадження у даній справі за таким позовом відповідач перерахував позивачу грошові кошти у розмірі 29120 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 14.08.2025 №726, а отже станом на час розгляду справи відповідачем частково погашена заборгованість перед позивачем за поставлений Товар, що входить до предмета спору.

Отже, провадження у справі в частині позовної вимоги позивача до відповідача про стягнення 29120 грн основної заборгованості на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України підлягає закриттю.

Оскільки, матеріалами справи підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості за поставлений Товар у розмірі 67775,73 (112909,47-29120) грн, доказів її погашення відповідачем, у порядку передбаченому ГПК України, суду не надано та вказана заборгованість не спростована, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення основного боргу.

Позивач, окрім вимог про стягнення суми основного боргу, просить суд стягнути з відповідача 13242,26 грн інфляційних втрат за період з вересня 2024 року по червень 2025 року та 2771,48 грн 3% річних за загальний період з 22.08.2024 по 04.08.2025 нарахованих на суму заборгованості у розмірі 96895,73 грн

Частиною 2 ст. 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

А отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом).

Суд констатує, що відповідачем не було надано контррозрахунку заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

З огляду на відсутність контррозрахунку відповідача, суд перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 2771,48 грн та інфляційних втрат у розмірі 13242,26 грн, дійшов висновку, що вказаний розрахунок зроблено вірно, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються судом на відповідача у повному обсязі.

У позові позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до правил частини 1 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивач вказує, що попередній розрахунок суми витрат на правничу допомогу та інших витрат, що пов`язані з розглядом цієї справи складає 10000 грн, однак, остаточного розрахунку відповідних витрат, доказів (зокрема, договір про надання правової допомоги від 06.06.2025 №06-06/2025-5) та заяви про розподіл витрат у певному остаточному розмірі позивач до ухвалення рішення не подав, отже, питання про відшкодування таких витрат даним рішенням не вирішується.

Керуючись статтями 129, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Закрити провадження в частині стягнення основного боргу у розмірі 29120 грн.

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Варта Тракс» (08132, Київська обл., Бучанський р-н, місто Вишневе, вул. Європейська, будинок 15, офіс 10, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рост-Оіл» (08298, Київська обл., Бучанський р-н, селище міського типу Коцюбинське(з), вул. Пономарьова, будинок 7-3/2, ) 67775,73 грн основного боргу, 13242,26 грн інфляційних втрат, 2771,48 грн 3% річних та 2422,40 грн витрат зі сплати судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 20.10.2025.

Суддя А.Ф. Черногуз