ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року

м. Київ

cправа № 903/1332/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючої, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Руда Г. В.

за участю представників:

позивача - не з`явилися,

відповідача - Капітанюка В. В. (самопредставництво), Сущика В. С. (самопредставництво),

третьої особи - Кушнікової К. М. (самопредставництво),

прокуратури - Савицької О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2024 (колегія суддів: Олексюк Г.Є. - головуюча, Петухов М. Г., Гудак А. В.) у справі

за позовом Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації

до Вишнівської сільської ради Ковельського району,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Головного управління Держгеокадастру у Волинській області,

про скасування державної реєстрації земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Заступник керівника Волинської обласної прокуратури (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Волинської обласної державної (військової) адміністрації (далі - Волинська ОДА (ОВА)) звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до Вишнівської сільської ради Ковельського району Волинської області (далі - Вишнівська сільська рада), в якому просить суд:

- усунути перешкоди державі в особі Волинської ОДА (ОВА) в користуванні та розпорядженні землями оборони шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :06:004:0855 площею 16,3016 гектарів, цільове призначення - (16.00) землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, в Державному земельному кадастрі;

- зобов`язати Вишнівську сільську раду повернути Волинській ОДА (ОВА) земельну ділянку з кадастровим номером :06:004:0855 площею 16,3016 гектарів.

1.2. Позовні вимоги Прокурора обґрунтовані тим, що спірна земельна ділянка належить до земель оборони та входить до складу прикордонної смуги, а тому належить до земель державної форми власності в силу Закону України "Про використання земель оборони" та Земельного кодексу України, проте безпідставно вилучена з державної власності.

Прокурор також у позовній заяві зазначає, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" від 28.04.2021 № 1423-ІХ, який набрав чинності 27.05.2021, змінено положення Земельного кодексу України щодо повноважень органів, уповноважених розпоряджатися земельними ділянками. Зокрема, розділ Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, яким визначено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель оборони. Тому Прокурор зазначає, що, всупереч положенням Закону, земельну ділянку з кадастровим номером :06:004:0855 площею 16,3016 га, яка належить до земель оборони, безпідставно вилучено з державної власності. Відтак, на думку Прокурора, слід зобов`язати Вишнівську сільську раду повернути земельну ділянку Волинській ОДА (ОВА).

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Волинської області від 27.02.2024 (суддя Дем`як В. М.) у справі № 903/1332/23 позов Прокурора задоволено.

Вирішено усунути перешкоди державі в особі Волинської ОВА в користуванні та розпорядженні землями оборони шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :06:004:0855 площею 16,3016 га, із цільовим призначенням - (16.00) землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, в Державному земельному кадастрі.

Зобов`язано Вишнівську сільську раду повернути Волинській ОДА (ОВА) земельну ділянку з кадастровим номером :06:004:0855 площею 16,3016 гектарів.

2.2. Задовольняючи позовні вимоги Прокурора, суд першої інстанції виходив із того, що земельні ділянки в межах прикордонної смуги, встановленої вздовж державного кордону України, належать до земель оборони, які можуть перебувати лише у державній власності та не підлягають передачі до комунальної чи приватної власності; щодо них встановлений спеціальний режим їх використання. Суд першої інстанції, посилаючись на подані сторонами докази, встановив, що спірна земельна ділянка належить до земель оборони.

Суд першої інстанції зазначив, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про реєстрацію речових прав на зазначену земельну ділянку, тому дійшов висновку, що речове право на спірну земельну ділянку не зареєстроване з 2013 року. Суд першої інстанції зазначив, що позовна вимога в частині усунення перешкод державі в особі Волинської ОВА в користуванні та розпорядженні землями оборони шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :06:004:0855 площею 16,3016 га підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована належними та допустимим доказами, а тому підлягає задоволенню.

Як установив суд першої інстанції, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :06:004:0855 перебуває в комунальній власності Вишнівської сільської ради. Тому, за висновком суду, спірна земельна ділянка може використовуватись як земля сільськогосподарського призначення та передаватися фізичним чи юридичним особам у власність та користування, проте відповідно до вимог законодавства вона не може перебувати у приватній чи комунальній власності. Враховуючи порушення прав та законних інтересів держави, суд дійшов висновку, що позовна вимога Прокурора про зобов`язання Вишнівської сільської ради повернути позивачу земельну ділянку з кадастровим номером :06:004:0855 площею 16,3016 га в державну власність обґрунтована та підлягає задоволенню.

2.3. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2024 у справі № 903/1332/23 скасовано рішення Господарського суду Волинської області від 27.02.2024 у справі № 903/1332/23, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову Прокурора відмовлено.

2.4. Суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позову Прокурора, виходив із того, що Прокурор обґрунтовує свої вимоги належністю спірної земельної ділянки саме до земель оборони, водночас жодних доказів на підтвердження своїх доводів (окрім постанови обласної Ради депутатів трудящих Волинської області № 39/599 від 15.09.1946) до матеріалів справи не надав. Суд апеляційної інстанції зазначив, що Прокурор помилково прирівнює землі оборони до всіх земельних ділянок, розміщених у межах прикордонної смуги, та ототожнює землі, на яких розміщені військові частини або прикордонні загони, із земельними ділянками, які можуть надаватися в постійне користування відповідно до пункту 27-1 розділу "Перехідні положення" Земельного кодексу України. Посилаючись на положення статей 79-1, 186 Земельного кодексу України, статей 1, 25 Закону України "Про землеустрій", суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що надані Прокурором докази на підтвердження накладення території прикордонної смуги на земельну ділянку з кадастровим номером :06:004:0855 площею 16,3016 га не відповідають вимогам, які встановлюються до землевпорядної документації та якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріалам обстеження та розвідування земель тощо. Відтак суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на виконання диспозитивних та змагальних прав позивач та Прокурор не надали належних доказів на підтвердження обставин накладення спірної земельної ділянки комунальної власності на прикордонну смугу, що є підставою для відмови у задоволенні позову Прокурора.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Перший заступник керівника Рівненської обласної прокуратури, не погодившись із постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2024 у справі № 903/1332/23, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2024 у справі № 903/1332/23, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

3.2. Перший заступник керівника Рівненської обласної прокуратури, звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, перший заступник керівника Рівненської обласної прокуратури зазначає про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема статей 77, 84, 117, 122 Земельного кодексу України, статті 22 Закону України "Про державний кордон України", статей 1-3 Закону України "Про використання земель оборони", пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147 "Про прикордонний режим", та норм процесуального права, зокрема, статей 86, 236 Господарського процесуального кодексу України. При цьому скаржник посилається на неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування статей 77, 84, 117, 122 Земельного кодексу України, статті 22 Закону України "Про державний кордон України", статей 1- 3 Закону України "Про використання земель оборони", пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147 "Про прикордонний режим", викладених у постановах від 04.09.2024 у справі № 922/4669/23, від 06.11.2019 у справі № 163/2369/16-ц, від 26.10.2020 у справі № 297/1408/15-ц, від 26.07.2017 у справі № 914/1748/16,.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження передбачені пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, перший заступник керівника Рівненської обласної прокуратури посилається на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно зазначив про неналежність та недопустимість доказів, зокрема: постанови обласної Ради депутатів трудящих Волинської області від 15.09.1946 № 39/599, викопіювання з Публічної кадастрової карти, технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Штунської сільської ради Любомльського району Волинської області, 2013 року, викопіювання з програмного модуля Державного земельного кадастру. Скаржник також стверджує про безпідставне посилання суду апеляційної інстанції на розпорядження Волинської обласної державної адміністрації від 11.10.2018 № 665 "Про визначення ширини прикордонної смуги у Волинській області".

3.3. Вишнівська сільська рада у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури залишити без задоволення, а постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2024 у справі № 903/1332/23 залишити без змін. Вишнівська сільська рада зазначає про безпідставність та необґрунтованість доводів скаржника щодо порушення Вишнівською сільською радою прав та законних інтересів позивача, а також стверджує про обрання Прокурором неефективного способу захисту прав позивача.

3.4. Головне управління Держгеокадастру у Волинській області в заяві / поясненнях щодо касаційної скарги просить касаційну скаргу першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури залишити без задоволення, а постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2024 у справі № 903/1332/23 - без змін. Головне управління Держгеокадастру у Волинській області зазначає, що суд апеляційної інстанції дослідив докази, з`ясував всі обставини справи та надав їм правильну юридичну оцінку.

3.5. Вишнівська сільська рада 30.07.2025 подала клопотання про визнання доказу недопустимим / неналежним / недостовірним, в якому просить визнати постанову Волинської обласної ради депутатів трудящих від 15.09.1946 № 39/599, а також долучені до матеріалів справи лист та графічні матеріали Приватної фірми "Реформатор" недопустимими, неналежними та недостовірними доказами. Вишнівська сільська рада зазначає про обрання Прокурором неналежного способу захисту, тому просить відмовити в задоволенні позову через обрання позивачем неналежного способу захисту.

3.6. Заступник керівника обласної прокуратури 28.08.2025 подав заяву, в якій виклав заперечення на клопотання Вишнівської сільської ради від 30.07.2025 про визнання доказу недопустимим / неналежним / недостовірним. Заступник керівника обласної прокуратури також зазначає, що його позовні вимоги спрямовані на усунення правової невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки, скасування права комунальної власності на земельну ділянку в межах прикордонної смуги, а також на створення передумов для формування земельних ділянок оборони в порядку, визначеному законодавством. Тому, за твердженням скаржника, Прокурор обрав належний спосіб захисту прав держави.

3.7. Верховний Суд, розглянувши клопотання Вишнівської сільської ради, зазначає, що відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

При цьому за змістом частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Верховний Суд зазначає, що недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону. Відповідно, тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.09.2024 у справі № 927/55/23, від 16.08.2024 у справі № 910/14895/23, від 23.04.2024 у справі № 920/1114/21, від 02.07.2024 у справі № 908/815/22.

З урахуванням наведеного Верховний Суд зазначає, що клопотання Вишнівської сільської ради не містить обґрунтування щодо недопустимості доказів, поданих Прокурором, тому Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення.

3.8. Вишнівська сільська рада 19.08.2025 подала заяву про розгляд справи без участі представників Вишнівської сільської ради.

3.9. Заступник керівника Волинської обласної прокуратури 08.09.2025 подав додаткові пояснення у справі № 903/1332/23.

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що постановою обласної ради депутатів трудящих Волинської області від 15.09.1946 № 39/599 у межах Волинської області встановлені такі прикордонні зони та полоси: а) заборонену прикордонну зону, в яку включений у тому числі Любомльський район; б) 2-кілометрові та 800-метрові прикордонні смуги, які визначені на місцевості від лінії кордону та позначені відповідними вказівниками.

4.2. Розпорядженням Любомльської районної державної адімінстрації від 21.08.2013 № 159 Головному управлінню Держземагентства у Волинській області надано дозвіл на проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 10307,4 га в межах Любомльського району.

4.3. Наказом Головного управління Держземагентства у Волинській області від 19.11.2013 № 58 надано дозвіл Державному підприємству "Волинський науково - дослідний та проектний інститут землеустрою" на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів Волинської області, орієнтовною площею 91341,8 га.

4.4. На підставі зазначених розпорядчих документів розроблено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Штунської сільської ради Любомльського району.

4.5. На підставі погодженої документації із землеустрою, 03.11.2013 в Державному земельному кадастрі зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :06:004:0855 площею 16,3016 га, цільове призначення (16.00) землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), категорія земель - сільськогосподарського призначення.

4.6. Відповідно до робочого інвентаризаційного плану земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Штунської сільської ради Любомльського району Волинської області, що міститься у документації із землеустрою, земельна ділянка площею 16,3016 га, щодо якої проводилась інвентаризація, належить до земель державної власності ненаданих у користування чи у власність.

4.7. 13.12.2016 утворена Вишнівська сільська рада шляхом об`єднання Вишнівської, Радехівської, Римачівської, Ладинської, Машивської, Олеської, Хворостівської та Штунської сільських рад Любомльського району.

4.8. Як зазначили суди попередніх інстанцій, Прокурор у позовній заяві стверджує, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:004:0855 площею 16,3016 га належить до земель оборони та входить до складу прикордонної смуги, яка перебуває під охороною ІНФОРМАЦІЯ_1 .

4.9. Суд першої інстанції встановив, що постановою обласної ради депутатів трудящих Волинської області від 15.09.1946 № 39/599 у межах Волинської області встановлені наступні прикордонні зони та полоси :

а) заборонену прикордонну зону, в яку включений у тому числі Любомльський район;

б) 2-кілометрові та 800-метрові прикордонні смуги, які визначені на місцевості від лінії кордону та позначені відповідними вказівниками.

Як зазначив суд першої інстанції, інші розміри прикордонної смуги у встановленому порядку в подальшому не визначалися, ця постанова не змінювалась і не скасовувалась. Зазначені обставини, зокрема, щодо визначення розмірів та ширини прикордонної смуги, підтверджені рішеннями Любомльського районного суду від 05.02.2021 у справі № 163/955/20, від 19.02.2021 у справах № 163/985/20 та № 163/981/20, які набрали законної сили.

4.10. Як зазначили суди, Прокурор також посилався на те, що накладення земельної ділянки з кадастровим номером :06:004:0855 площею 16,3016 га із цільовим призначенням - землі запасу сільськогосподарського призначення на прикордонну смугу підтверджується викопіюванням із чергового кадастрового плану та робочим інвентаризаційним планом земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Штунської сільської ради Любомльського району Волинської області, які містяться в землевпорядній документації. Суди також зазначили, що, за доводами Прокурора, накладення земельної ділянки з кадастровим номером :06:004:0855 площею 16,3016 га в межах прикордонної смуги також підтверджується викопіюванням земель сільськогосподарського призначення Вишнівської сільської ради на землі, що розташовані в межах 800 м від лінії державного кордону, розробленим сертифікованим інженером-землевпорядником Приватної фірми "Реформатор".

4.11. Головне управління Держгеокадастру у Волинській області у відповідь на звернення прокуратури в листі від 05.10.2023 повідомило, що відомості про державний кордон України та обмеження щодо використання земель уздовж кордону (код 04.01 - прикордонна смуга) на території Волинської області не внесені до Державного земельного кадастру; відстань облаштування ліній прикордонних інженерних споруд від лінії державного кордону визначається органами Державної прикордонної служби.

4.12. Як зазначили суди, відповідач посилається на правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку, а саме: Державний акт на право колективної власності на землю Колективного сільськогосподарського підприємства "Колос" Штунської сільської ради; План землекористування сільськогосподарської артілі "імені Леніна" Штунської сільської ради за матеріалами зйомки 1960 року; Положення щодо створення 12.12.1995 із земель колгоспів Державного загальнозоологічного заказника місцевого значення "Буг" на цій земельній ділянці; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.01.2024 № 361579910, згідно з яким право власності на спірну земельну ділянку закріплене за Вишнівською сільською радою.

4.13. Розпорядженням Любомльської районної державної адміністрації від 12.01.2024 № 6 "Про внесення змін до розпорядження голови Любомльської районної державної адміністрації від 19.12.2013 № 246" виключено земельну ділянку з кадастровим номером :06:004:0855 площею 16,3016 га з переліку площ проінвентаризованих земельних ділянок.

4.14. Спір у цій справі виник у зв`язку з наявністю чи відсутністю правових підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :06:004:0855 площею 16,3016 га та для зобов`язання Вишнівської сільської ради повернути спірну земельну ділянку Волинській ОДА.

5. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду

5.1. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 26.11.2024 у справі № 903/1332/23 визначено колегію суддів у складі: Багай Н. О. - головуюча, Дроботова Т. Б., Чумак Ю. Я.

Ухвалою Верховного Суду від 03.02.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2024 у справі № 903/1332/23.

Ухвалою Верховного Суду від 18.03.2025 зупинено касаційне провадження за касаційною скаргою першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2024 у справі № 903/1332/23 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 902/122/24 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 28.07.2025 поновлено касаційне провадження за касаційною скаргою першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2024 у справі № 903/1332/23.

Згідно з розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 08.09.2025 № 32.2-01/2218 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 903/1332/23 у зв`язку з перебуванням судді Дроботової Т.Б. на лікарняному.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 08.09.2025 у справі № 903/1332/23 визначено колегію суддів у складі: Багай Н. О. - головуюча, Берднік І. С., Чумак Ю. Я.

Ухвалами Верховного Суду від 09.09.2025 та 23.09.2025 у справі № 903/1332/23 оголошено перерву у розгляді касаційної скарги першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2024 у справі № 903/1332/23.

Згідно з розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 06.10.2025 № 32.2-01/2456 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 903/1332/23 у зв`язку з відпусткою судді Берднік І. С.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 06.109.2025 у справі № 903/1332/23 визначено колегію суддів у складі: Багай Н. О. - головуюча, Дроботова Т. Б., Чумак Ю. Я.

З урахуванням зупинення касаційного провадження за касаційною скаргою першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури, оголошення перерв у розгляді касаційної скарги першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури, а також у зв`язку з необхідністю призначення проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 903/1332/23 ця справа розглядається у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання усіх процесуальних дій і розгляду касаційної скарги.

5.2. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Отже, у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги Верховний Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги.

5.3. Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представників відповідача, третьої особи і прокурора, дослідивши наведені в касаційній скарзі та відзиві доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

5.4. Предметом позову в цій справі є матеріально-правові вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Волинської ОВА про усунення перешкод державі у користуванні та розпорядженні землями оборони шляхом скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки та зобов`язання відповідача її повернути.

Позовні вимоги Прокурора обґрунтовані тим, що спірна земельна ділянка належить до земель оборони та входить до складу прикордонної смуги, а тому належить до земель державної форми власності відповідно до Закону України "Про використання земель оборони" та Земельного кодексу України, проте безпідставно була вилучена з державної власності.

5.5. Оскільки касаційне провадження зупинялося до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 902/122/24 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення, то відповідно до вимог частини 4 статті 300 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 02.07.2025 у справі № 902/122/24.

5.6. Колегія суддів зазначає, що за змістом статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України є найважливішими функціями держави та завданням усіх суб`єктів публічної влади; оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України, які є основним суб`єктом забезпечення оборони держави; захист державного кордону України як невід`ємна складова системи забезпечення оборони держави покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

5.7. Згідно з абзацом 14 частини 1 статті 3 Закону України "Про оборону України" підготовка держави до оборони в мирний час включає забезпечення охорони державного кордону України та її посилення у разі загострення обстановки, виникнення реальної загрози здійснення збройних та інших провокацій на державному кордоні України.

5.8. Наведені правила узгоджуються з положеннями частини 4 статті 2 Закону України "Про державний кордон України", яка визначає, що охорона державного кордону України є невід`ємною складовою загальнодержавної системи захисту державного кордону і полягає у здійсненні Державною прикордонною службою України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах, а в підводному та повітряному просторі - Збройними Силами України спільно з Державною прикордонною службою України відповідно до наданих їм повноважень заходів з метою забезпечення недоторканності державного кордону України.

5.9. Отже, для забезпечення оборони держави органи публічної влади повинні використовувати всі наявні у державі матеріальні ресурси та засоби, включно із землями оборони.

Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 902/122/24, до закінчення розгляду якої зупинялося касаційне провадження у справі № 903/1332/23.

5.10. Відповідно до пункту "ж" частини 1 статті 19 Земельного кодексу України землі оборони є однією з категорій земель України, що виділяються за основним цільовим призначенням.

5.11. Частинами 1, 2 статті 77 Земельного кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на момент реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі - 03.11.2013) встановлено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.

5.12. Відповідно до статті 1 Закону України "Про використання земель оборони" (тут і далі - в редакції, чинній на момент реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі - 03.11.2013) землями оборони визнаються землі, надані для розташування і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (далі - військові частини).

5.13. Військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України (частина 1 статті 2 Закону України "Про використання земель оборони").

5.14. Згідно із частиною 3 статті 77 Земельного кодексу України навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування.

5.15. Отже, положення Земельного кодексу України та законодавства, яке визначає правовий режим земель оборони, передбачають належність земельних ділянок до земель оборони як за їх суб`єктною ознакою - надання їх для розташування і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України, так і ознакою територіальної наближеності (прилеглості) до державного кордону України (безпосередньо вздовж державного кордону України та мети використання (облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків тощо). Подібні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, від 02.07.2025 у справі № 902/122/24.

5.16. Землі оборони на момент прийняття розпорядження Любомльської районної державної адміністрації від 19.12.2013 № 246 могли перебувати винятково в державній власності.

5.17. Колегія суддів зазначає, що відповідно до частин 1- 3 статті 115 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі - 03.11.2013) зони особливого режиму використання земель створюються навколо військових об`єктів Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України, для забезпечення функціонування цих об`єктів, збереження озброєння, військової техніки та іншого військового майна, охорони державного кордону України, а також захисту населення, господарських об`єктів і довкілля від впливу аварійних ситуацій, стихійних лих і пожеж, що можуть виникнути на цих об`єктах.

Уздовж державного кордону України встановлюється прикордонна смуга, у межах якої діє особливий режим використання земель.

Розмір та правовий режим прикордонної смуги встановлюються відповідно до закону.

5.18. Метою створення зон особливого режиму використання земель є забезпечення належного функціонування військових об`єктів Збройних Сил України та інших військових формувань, збереження озброєння, військової техніки та іншого військового майна, охорони державного кордону України, а також захисту населення, господарських об`єктів і довкілля від впливу аварійних ситуацій, стихійних лих і пожеж, що можуть виникнути на цих об`єктах.

Різновидом зон особливого режиму використання земель оборони є прикордонна смуга, у межах якої здійснюється діяльність з охорони державного кордону.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 902/122/24, до закінчення розгляду якої зупинялося касаційне провадження у справі № 903/1332/23.

5.19. Відповідно до статті 3 Закону України "Про використання земель оборони" (в редакції, чинній на момент реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі - 03.11.2013) уздовж державного кордону України відповідно до закону встановлюється прикордонна смуга, в межах якої діє особливий режим використання земель.

Землі в межах прикордонної смуги та інші землі, необхідні для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів, надаються в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України.

Навколо військових частин та оборонних об`єктів можуть створюватися зони з особливим режимом використання земель з метою забезпечення функціонування цих військових частин та об`єктів, збереження озброєння, військової техніки, іншого військового майна, охорони державного кордону України, захисту населення, господарських об`єктів і довкілля від впливу аварійних ситуацій, стихійних лих і пожеж, що можуть виникнути на цих об`єктах.

Розмір та правовий режим зон з особливим режимом використання земель встановлюються відповідно до закону.

5.20. Згідно зі статтею 22 Закону України "Про державний кордон України" (в редакції, чинній на момент реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі - 03.11.2013) з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони.

Прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.

Контрольовані прикордонні райони встановлюються, як правило, в межах території району, міста, селища, сільради, прилеглої до державного кордону України або до узбережжя моря, що охороняється органами Державної прикордонної служби України. До контрольованого прикордонного району включаються також територіальне море України, внутрішні води України і частина вод прикордонних річок, озер та інших водойм України і розташовані в цих водах острови.

5.21. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147 "Про прикордонний режим" (тут і далі - в редакції, чинній на момент реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі - 03.11.2013) відповідно до Закону України "Про державний кордон України" вирішено установити вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм прикордонну смугу у межах прилеглих до кордону територій селищних і сільських рад, де запроваджується прикордонний режим. З урахуванням особливостей місцевості та інших умов ширина прикордонної смуги може бути змінена обласними державними адміністраціями за поданням Адміністрації Державної прикордонної служби, але вона не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що знаходиться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень.

5.22. Пунктом 2 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147 "Про прикордонний режим", передбачено, що прикордонна смуга - ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм, у межах територій селищних і сільських рад, прилеглих до державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.

5.23. Здійснивши системний аналіз та тлумачення чинного законодавства (станом на момент виникнення спірних правовідносин у справі № 902/122/24), Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що законодавець визначив як правовий режим земельних ділянок у межах прикордонної смуги, так і спеціальний правовий режим земельних ділянок у межах прикордонної смуги шириною 30-50 метрів уздовж лінії державного кордону для будівництва, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій тощо.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 02.07.2025 у справі № 902/122/24, земельні ділянки у межах лінії інженерних прикордонних споруджень - це спеціальні смуги в межах прикордонної смуги та інші земельні ділянки, на яких проводиться облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів, відповідно до частини 3 статті 77 Земельного кодексу України віднесені до земель оборони, а отже, можуть належати на праві власності винятково державі та передаватися у постійне користування органам ДПС України. Тому законодавство України виокремлює із прикордонної смуги (в її межах) земельні ділянки шириною 30-50 метрів уздовж державного кордону України для облаштування та утримання лінії прикордонних інженерних споруд. Інші земельні ділянки в межах прикордонної смуги, які не використовуються для розташування прикордонної інженерної інфраструктури та не підлягають обов`язковому відведенню в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України, тобто мають інший правовий режим та не належать до земель оборони, можуть перебувати у комунальній та приватній власності.

5.24. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.07.2025 у справі № 902/122/24, особливий режим використання земель у межах прикордонної смуги зумовлює необхідність погодження фізичними та юридичними особами із Державною прикордонною службою України здійснення всіх видів господарської діяльності на державному кордоні України, зокрема й проведення землевпорядних робіт для встановлення меж суміжних земельних ділянок на місцевості з метою уникнення накладення таких земельних ділянок на земельні ділянки в межах прикордонної смуги уздовж лінії державного кордону.

5.25. За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 02.07.2025 у справі № 902/122/24, землі прикордонної смуги вздовж державного кордону України, які використовуються для облаштування інженерно-технічних споруд, можуть перебувати лише в державній власності. Ці землі мають особливий правовий режим, запроваджений законодавством, і використовуються з обмеженнями, передбаченими для забезпечення національної безпеки та оборони держави на кордоні. Тому земельні ділянки у межах прикордонної смуги, встановленої шириною 30-50 метрів уздовж державного кордону України, належать до земель оборони, щодо яких встановлений особливий режим використання та які можуть перебувати винятково у державній власності, а отже, мають обмежену оборотоздатність і не підлягають передачі до комунальної чи приватної власності.

5.26. У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій установили, що Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Волинської ОДА (Волинської ОВА) як представницького органу держави у спірних правовідносинах та обрав спосіб захисту порушеного права - усунення перешкод власнику - державі в особі Волинської ОДА (Волинської ОВА) у користуванні та розпорядженні землями оборони та зобов`язання Вишнівської сільської ради повернути спірну земельну ділянку. Необхідність пред`явлення цього позову обґрунтована потребою в поновленні прав і законних інтересів держави щодо використання земель оборони, в тому числі для захисту державного кордону та забезпечення безпеки держави.

5.27. Вишнівська сільська рада, заперечуючи проти позову, зазначала, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:004:0855 площею 16,3016 га не належить до земель оборони, на спірній земельній ділянці розміщений загальнозоологічний заказник місцевого значення "Буг". Крім того, Вишнівська сільська рада посилалася на те, що Волинська ОДА, починаючи з 12.12.1995 під час створення об`єкта - загальнозоологічного заказника місцевого значення "Буг", знала та мала можливість звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

5.28. Головне управління Держгеокадастру у Волинській області заперечувало щодо позовних вимог, посилаючись на те, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, а щодо спірної земельної ділянки рішення про віднесення її до земель оборони відповідними органами не приймалося. Крім того, Головне управління Держгеокадастру у Волинській області зазначало, що розміщення земельної ділянки в межах прикордонної смуги не підтверджує того, що така земельна ділянка належить до земель оборони, оскільки в таких межах може бути розміщена земельна ділянка будь-якої категорії.

5.29. Суд першої інстанції визнав обґрунтованими позовні вимоги та задовольнив позов Прокурора.

5.30. Суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позову Прокурора, виходив із того, що Прокурор не надав належних доказів на підтвердження обставин накладення спірної земельної ділянки комунальної власності на прикордонну смугу.

5.31. Не погодившись із висновками суду апеляційної інстанції, перший заступник керівника Рівненської обласної прокуратури звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Перший заступник керівника Рівненської обласної прокуратури, звертаючись із касаційною скаргою, зазначає про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема статей 77, 84, 117, 122 Земельного кодексу України, статті 22 Закону України "Про державний кордон України", статей 1- 3 Закону України "Про використання земель оборони", пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147 "Про прикордонний режим", та норм процесуального права, зокрема, статей 86, 236 Господарського процесуального кодексу України. При цьому скаржник посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.32. Пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

5.33. Касаційна скарга з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивована тим, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права та без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 922/4669/23, від 06.11.2019 у справі № 163/2369/16-ц, від 26.10.2020 у справі № 297/1408/15-ц, від 26.07.2017 у справі № 914/1748/16.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження передбачені пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, перший заступник керівника Рівненської обласної прокуратури посилається на те, що суд апеляційної інстанції зазначив про неналежність та недопустимість доказів, зокрема: постанови обласної Ради депутатів трудящих Волинської області від 15.09.1946 № 39/599, викопіювання з Публічної кадастрової карти, технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Штунської сільської ради Любомльського району Волинської області, 2013 року, викопіювання з програмного модуля Державного земельного кадастру. Скаржник також стверджує про безпідставне посилання суду апеляційної інстанції на розпорядження Волинської обласної державної адміністрації від 11.10.2018 № 665 "Про визначення ширини прикордонної смуги у Волинській області".

5.34. Дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі Прокурора, колегія суддів зазначає таке.

5.35. У постановах Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 922/4669/23, від 26.10.2020 у справі № 297/1408/15-ц, від 26.07.2023 у справі № 454/2498/19, на які посилається скаржник, сформульовано висновок про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прикордонної смуги необхідно виходити з її нормативних розмірів, встановлених статтею 22 Закону України "Про державний кордон України" та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147 "Про прикордонний режим". Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прикордонної смуги не свідчить про її відсутність, оскільки її розміри встановлені законом та фактичним розташуванням прикордонних інженерних споруд.

5.36. У постанові Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 922/4669/23, на яку посилається скаржник, викладено такий висновок:

"Уздовж державного кордону України відповідно до закону встановлюється прикордонна смуга, в межах якої діє особливий режим використання земель. Розмір та правовий режим прикордонної смуги встановлюються відповідно до закону. Землі в межах прикордонної смуги та інші землі, необхідні для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів, надаються в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України (частини 1, 2 статті 3 Закону України «Про використання земель оборони»).

Статтею 4 Закону України «Про використання земель оборони» передбачено, що військові частини за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування. Землі оборони можуть використовуватися для будівництва об`єктів соціально-культурного призначення, житла для військовослужбовців та членів їхніх сімей, а також соціального та доступного житла без зміни їх цільового призначення.

Статтею 22 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку, Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони. Прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, земельні ділянки у межах прикордонної смуги, яка встановлена вздовж державного кордону України, відносяться до земель оборони щодо яких встановлений спеціальний режим їх використання та які можуть перебувати лише у державній власності, і не підлягають передачі до комунальної чи приватної власності".

5.37. Як зазначає скаржник, у постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 163/2369/16-ц зазначено про обґрунтованість доводів прокурора про те, що землі у межах прикордонної смуги належать виключно до державної власності та не можуть передаватися у приватну власність.

5.38. У справі, яка розглядається, суд першої інстанції встановив, що постановою обласної Ради депутатів трудящих Волинської області від 15.09.1946 № 39/599 у межах Волинської області встановлені наступні прикордонні зони та полоси: а) заборонену прикордонну зону, в яку включений, у тому числі Любомльський район; б) 2-кілометрові та 800-метрові прикордонні смуги, які визначені на місцевості від лінії кордону та позначені відповідними вказівниками. Суд першої інстанції при цьому зазначив, що інші розміри прикордонної смуги у встановленому порядку в подальшому не визначались, ця постанова не змінювалась і не скасовувалась.

При цьому, як виснував суд першої інстанції, розміри та ширина прикордонної смуги підтверджені рішеннями Любомльського районного суду від 05.02.2021 у справі № 163/955/20, від 19.02.2021 у справах № 163/985/20 та № 163/981/20, які набрали законної сили.

Суд першої інстанції встановив, що накладення земельної ділянки з кадастровим номером :06:004:0855 площею 16,3016 га із цільовим призначенням - землі запасу сільськогосподарського призначення на прикордонну смугу підтверджується викопіюванням з чергового кадастрового плану та робочим інвентаризаційним планом земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Штунської сільської ради Любомльського району Волинської області, які містяться в землевпорядній документації.

Як зазначив суд першої інстанції, накладення земельної ділянки з кадастровим номером :06:004:0855 площею 16,3016 га в межах прикордонної смуги також підтверджується викопіюванням земель сільськогосподарського призначення Вишнівської сільської ради на землі, що розташовані в межах 800 м від лінії державного кордону, розробленим сертифікованим інженером-землевпорядником Приватної фірми "Реформатор".

Крім того, суд першої інстанції встановив, що під час інвентаризації неправильно визначено цільове призначення земельної ділянки як землі сільськогосподарського призначення. При цьому суд зазначив, що спірна земельна ділянка належить до земель оборони, а тому зазначені відомості щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:004:0855 площею 16,3016 га у Державному земельному кадастрі порушують принципи об`єктивності, достовірності, повноти відомостей, оскільки реєстрація у Державному земельному кадастрі спірної земельної ділянки із цільовим призначенням землі запасу сільськогосподарського призначення відносить її до земель комунальної власності. Водночас суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що спірна земельна ділянка відноситься до земель оборони.

5.39. Натомість суд апеляційної інстанції, оцінюючи надані Прокурором докази, зазначив, що Прокурор не надав належних доказів на підтвердження обставин накладення спірної земельної ділянки комунальної власності на прикордонну смугу, що є підставою для відмови у позові.

При цьому суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що постанова обласної Ради депутатів трудящих Волинської області №39/599 від 15.09.1946, яку Прокурор надає як доказ, що підтверджує встановлення 800-метрової прикордонної смуги, прийнята до набрання чинності Законом України "Про державний кордон України", Законом України "Про використання земель оборони" та постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147 "Про прикордонний режим". Надані Прокурором докази на підтвердження накладення території прикордонної смуги на земельну ділянку з кадастровим номером :06:004:0855 площею 16,3016 га, за висновком суду апеляційної інстанції, не відповідають вимогам, які встановлюються до землевпорядної документації. Суд апеляційної інстанції також констатував, що в описі до графічних матеріалів земельної ділянки не зазначено площу накладення прикордонної смуги на земельну ділянку з кадастровим номером :06:004:0855, а долучені до позову лист і графічні матеріали, складені Приватною фірмою "Реформатор", мають інформативний характер, вказують лише орієнтовне, а не конкретне місце розташування ділянок, тому не можуть слугувати належними доказами у справі.

5.40. Водночас скаржник зазначає, що на постанову обласної Ради депутатів трудящих Волинської області від 15.09.1946 № 39/599 як належний і допустимий доказ посилався Верховний Суд у постанові від 06.11.2019 у справі № 163/2369/16-ц.

Викопіювання з Публічної кадастрової карти, як зазначає скаржник, виконане сертифікованим інженером-землевпорядником ПФ "Реформатор", і відповідач не ставив під сумнів наявність відповідних повноважень у цього інженера-землевпорядника.

За твердженням скаржника, технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Штунської сільської ради Любомльського району Волинської області, 2013 року суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, тому, на думку скаржника, не надав їй належної правової оцінки. Перший заступник керівника Рівненської обласної прокуратури також зазначає, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишилося викопіювання з програмного модуля Державного земельного кадастру.

Тому перший заступник керівника Рівненської обласної прокуратури зазначає, що відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 21.09.2022 у справі № 645/5557/16-ц, щодо застосування статей 77- 79, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції не надав правової оцінки та не забезпечив повноту дослідження доказів, наданих Прокурором, із урахуванням принципів змагальності та диспозитивності.

5.41. Колегія суддів вважає обґрунтованими наведені доводи скаржника про передчасність висновків суду апеляційної інстанції щодо ненадання Прокурором допустимих доказів на підтвердження належності спірної земельної ділянки до земель оборони. Суд апеляційної інстанції не спростував встановлені судом першої інстанції обставини щодо накладення земельної ділянки на прикордонну смугу, щодо належності її до земель оборони, та не встановив місцезнаходження спірної земельної ділянки, тому дійшов передчасних висновків про відмову в задоволенні позову Прокурора. Суд апеляційної інстанції не спростував висновків суду першої інстанції щодо встановлених ним фактичних обставин на підставі постанови обласної Ради депутатів трудящих Волинської області від 15.09.1946 № 39/599, а також рішень Любомльського районного суду від 05.02.2021 у справі № 163/955/20, від 19.02.2021 у справах № 163/985/20 та № 163/981/20, які набрали законної сили. Крім того, суд апеляційної інстанції не надав правову оцінку викопіюванню з програмного модуля Державного земельного кадастру, наданому Прокурором.

5.42. Колегія суддів також зазначає, що, за висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 26.07.2023 у справі № 454/2498/19, від 14.11.2018 у справі № 297/1395/15-ц, від 26.10.2020 у справі № 297/1408/15-ц, від 04.09.2024 у справі № 922/4669/23 (на неврахування яких посилається скаржник), відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прикордонної смуги не свідчить про її відсутність, оскільки її розміри встановлені законом та визначені фактичним розташуванням прикордонних інженерних споруд.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.07.2025 у справі № 902/122/24, до закінчення розгляду якої зупинялося касаційне провадження у справі, що розглядається, погодилася з висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 922/4669/23 (на яку посилається скаржник), від 02.10.2024 у справі № 444/1011/20, від 15.01.2025 у справах № 903/1311/23 та № 903/1324/23, від 12.02.2025 у справі № 902/71/24, від 06.11.2019 у справі № 163/2369/16-ц, про те, що земельні ділянки у межах прикордонної смуги, встановленої шириною 30-50 метрів уздовж державного кордону України, належать до земель оборони, щодо яких встановлений особливий режим використання, та які можуть перебувати винятково у державній власності, а отже, мають обмежену оборотоздатність і не підлягають передачі до комунальної чи приватної власності.

5.43. З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування статті 22 Закону України "Про державний кордон України", статей 1- 3 Закону України "Про використання земель оборони", пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147 "Про прикордонний режим", викладені в постановах Верховного Суду від 26.10.2020 у справі № 297/1408/15-ц, від 26.07.2023 у справі № 454/2498/19, від 04.09.2024 у справі № 922/4669/23, на які посилається скаржник, тому дійшов передчасного висновку про те, що розташування земельної ділянки в межах прикордонної смуги не свідчить про її належність до земель оборони.

5.44. Отже, доводи скаржника, які стали підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пунктів 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у цьому випадку підтвердилися.

5.45. Крім того, колегія суддів зазначає, що зайняття земельної ділянки земель оборони в межах прикордонної смуги з порушенням Земельного кодексу України, Закону України "Про використання земель оборони", Закону України "Про державний кордон України", Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави, що охоплюється визначенням негаторного позову (подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 15.01.2025 у справах № 903/1311/23 та № 903/1324/23, від 11.02.2025 у справі № 903/1322/23, від 09.09.2025 у справі № 903/1313/23, ухвалених у подібних правовідносинах, за участю тих самих сторін).

5.46. Водночас Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.07.2025 у справі № 902/122/24, до закінчення розгляду якої зупинялося касаційне провадження у справі № 903/1332/23, виснувала, що для вирішення подібних спорів земельна ділянка має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

5.47. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.07.2025 у справі № 902/122/24 звернула увагу на те, що у разі якщо під час розгляду справи буде встановлено, що спірні земельні ділянки частково накладаються на 50-метрову смугу вздовж кордону, то суди повинні врахувати висновки щодо ефективного та правомірного способу захисту у таких категоріях справ, що викладені у пунктах 87-105 зазначеної постанови.

5.48. Водночас, питання щодо належності та ефективності обраного позивачем способу захисту порушеного права або законного інтересу підлягає вирішенню судами після повного встановлення усіх фактичних обставин справи.

5.49. З урахуванням наведеного колегія суддів зазначає, що при вирішенні цього спору суд апеляційної інстанції не дотримався вимог статей 73- 79, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що унеможливило встановлення усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому постанова суду апеляційної інстанції у справі підлягає скасуванню як така, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

5.50. Вирішуючи спір у справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції не врахував вимог матеріального та процесуального права, не надав належної оцінки доводам сторін, доказам, наявним у матеріалах справи, що були подані сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень, а відтак, висновки апеляційного господарського суду про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову Прокурора є передчасними.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. За змістом частин 3, 4 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права тільки цим судом.

6.3. Ураховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального і процесуального права та беручи до уваги, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, касаційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалену у справі постанову - скасувати із направленням справи на новий розгляд до апеляційного господарського суду.

6.4. Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції слід урахувати висновки, викладені в цій постанові та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 902/122/24, до закінчення розгляду якої зупинялося касаційне провадження у справі № 903/1332/23, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

7. Розподіл судових витрат

Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури задовольнити.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.10.2024 у справі № 903/1332/23 скасувати, справу № 903/1332/23 передати на новий розгляд до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак