ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року

м. Київ

cправа № 911/3027/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицька Н. О. - головуючий, Мачульський Г. М., Случ О. В.

секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Київської області від 19.03.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2025 у справі

за позовом заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації

до: 1) Поліської селищної ради,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок Полісся»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс»,

про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні земельною ділянкою.

У судовому засіданні взяли участь: прокурор - Пономаренко А. Є., представник Поліської селищної ради - Біжінар Р. В та представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок Полісся» - Лукашевич С. М.

1. Короткий зміст позовних вимог і заперечень

1.1. У листопаді 2024 року заступник керівника Київської обласної прокуратури (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації (далі - позивач та/або Київська ОДА) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Поліської селищної ради (далі - відповідач-1 та/або Сільрада) Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок Полісся» (далі - відповідач-2 та/або ТОВ «Світанок Полісся») про:

- усунення перешкод власнику - державі в особі Київської ОДА у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 10,3547 га з кадастровим номером :05:003:0006 шляхом визнання рішення Радинської сільської ради Поліського району від 13.07.2020 № 304-55-VII «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка перебуває в ТОВ «Світанок Полісся» недійсним;

- усунення перешкод власнику - державі в особі Київської ОДА у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування рішення державного реєстратора індексний номер 53208832 від 20.07.2020 про державну реєстрацію права власності за Радинською сільською радою на земельну ділянку з кадастровим номером :05:003:0006 із припиненням речових прав щодо неї;

- усунення перешкод власнику - державі в особі Київської ОДА у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером :05:003:0006 шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею, який укладено 13.07.2020 між Радинською сільською радою та ТОВ «Світанок Полісся»;

- усунення перешкод власнику -державі в особі Київської ОДА у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :05:003:0006 у Державному земельному кадастрі.

1.2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, Прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка частково накладається на землі лісового фонду, які є власністю держави та перебувають у постійному користуванні Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» (далі - ДП «СЛП «Київоблагроліс»), а тому Радинська сільська рада (правонаступником якої є Поліська селищна рада) не мала повноважень на здійснення реєстрації права комунальної власності на спірну земельну ділянку та розпорядження зазначеною земельною ділянкою на користь ТОВ «Світанок Полісся». Прокурор також зазначив, що з припиненням Колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок» (далі - КСП «Світанок») його право користування земельною ділянкою згідно з державними актами на право постійного користування припинилося, а оскільки ТОВ «Світанок Полісся» не є правонаступником КСП «Світанок», надання ТОВ «Світанок Полісся» земельної ділянки відбулося з порушенням вимог земельного законодавства, без проведення земельних торгів у формі аукціону та без затвердження проекту землеустрою.

2. Фактичні обставини справи, встановлені судами

2.1. Як свідчать матеріали справи та установили суди попередніх інстанцій, відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 001203 від 22.05.2000 КСП «Світанок» надано право постійного користування 1265,6 га землі в межах Радинської сільської ради Поліського району Київської області, а відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 001201 від 22.05.2000 КСП «Світанок» надано право постійного користування 561,6 га землі в межах Орджонікідзевської (Романівської) сільської ради Поліського району Київської області.

20.07.2020 суб`єктом державної реєстрації прав - державним реєстратором Виконавчого комітету Березанської міської ради Бриковим О. С. на підставі положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» було проведено державну реєстрацію права власності за Романівської сільською радою (ідентифікаційний код 24890748) на нерухоме майно за реєстраційним номером № 235 - земельна ділянка з кадастровим номером :05:003:0006 площею 10,3547 га, що підтверджується Інформацією № 391079494 від 15.08.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, наявною у матеріалах справи.

Рішенням Романівської сільської ради Поліського району Київської області від 13.07.2020 № 304-55-8 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка перебуває в ТОВ «Світанок Полісся»» вирішено, у тому числі, затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка перебуває в ТОВ «Світанок Полісся» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Романівської сільської ради; передати в оренди земельну ділянку площею - 10, 3547 га кадастровий номер :05:003:0006), терміном на 49 років, тощо.

13.07.2020 між Романівською сільською радою Поліського району Київської області та ТОВ «Світанок Полісся» було укладено договір оренди землі, згідно з умовами пункту 1 якого орендодавець надає згідно рішення Романівської сільської ради від 13.07.2020 № 304-55-7, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку із земель товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,3547 га за кадастровим номером :05:003:0006, розташовану на території Романівської сільської ради Поліського району Київської області.

Згідно з пунктом 8 договору оренди землі договір укладено на 49 років.

13.07.2020 між Романівською сільською радою Поліського району Київської області та ТОВ «Світанок Полісся» було підписано акт прийому-передачі земельної ділянки, згідно з яким орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку із земель товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,3547 га за кадастровим номером :05:003:0006, розташовану на території Романівської сільської ради Поліського району Київської області.

20.07.2020 суб`єктом державної реєстрації прав - державним реєстратором Виконавчого комітету Березанської міської ради Бриковим О. С. на підставі договору оренди землі від 13.07.2020, укладеного між Романівською сільською радою Поліського району Київської області та ТОВ «Світанок Полісся», було проведено державну реєстрацію за ТОВ «Світанок Полісся» права оренди земельної ділянки із земель товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,3547 га за кадастровим номером :05:003:0006 строком на 49 років, розташовану на території Романівської сільської ради Поліського району Київської області, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис № 37393984 від 20.07.2020 , що підтверджується Інформацією № 391079494 від 15.08.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, наявною у матеріалах справи.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач-1 - Поліська селищна рада з 17.02.2021 є правонаступником усіх прав та обов`язків Романівської сільської ради Поліського району Київської області в результаті державної реєстрації її припинення, а саме реорганізацією шляхом приєднання до Поліської селищної ради, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

3. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 19.03.2025 у справі № 911/3027/24 (суддя Бацуца В. М.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2025 (Тарасенко К. В. - головуючий, судді: Сибіга О. М., Тищенко А. І.) відмовлено у задоволенні позову повністю та покладено судові витрати на Прокурора.

3.2. Відмовляючи Прокурору у задоволенні позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився апеляційний господарський суд вказав, що Прокурором при зверненні в інтересах позивача до відповідачів із даним позовом неправильно обрано спосіб захисту прав та інтересів у спірних відносинах, а також у процесі розгляду справи достовірно не доведено віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, межі та координати накладання спірної земельної ділянки із землями, які знаходяться в постійному користуванні Поліського агролісництва, факти та момент надання (передачу) відповідному державному (комунальному) лісогосподарському підприємству у постійне користування спірної земельної ділянки.

4. Короткий зміст касаційної скарги і заперечення на неї

4.1. Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Київської області від 19.03.2025 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2025 у справі № 911/3027/24, Прокурор звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, судові витрати стягнути з відповідачів.

4.2. За змістом касаційної скарги її подано на підставі положень пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4.3. Прокурор у поданій касаційній скарзі на обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, послалось на неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень статей 15, 16, 328, 330, 373, 387, 391, 658 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), порушення норм процесуального права, зокрема, статей 2, 3, 76- 79, 86, 236, 300 ГПК України та на неврахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 910/11027/18, від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 04.04.2025 у справі № 757/2965/15, від 20.12.2024 у справі № 910/21682/15 щодо застосування судами стандарту доказування «вірогідність доказів»; у постановах Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 361/6826/16, від 31.03.2021 у справі № 360/1998/18, від 06.04.2021 у справі № 380/375/17, від 15.07.2020 у справі № 369/9900/16, від 09.06.2021 у справі № 369/16416/18, від 16.06.2021 у справі № 359/11910/14, від 13.08.2024 у справі № 910/9909/23 щодо належних доказів підтвердження наявності у спеціалізованого лісогосподарського підприємства права постійного користування землями лісогосподарського призначення; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 922/2723/17 щодо порядку отримання у власність членами КСП земельних ділянок у разі припинення діяльності останнього; у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 923/466/17, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, від 21.12.2022 у справі № 914/608/20, від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, у постановах Верховного Суду від 09.06.2021 у справі № 484/629/19, від 20.12.2023 у справі № 916/1517/22, від 02.02.2022 у справі № 707/1924/20, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 09.06.2021 у справі № 484/629/19, від 20.12.2023 у справі № 916/1517/22 щодо ефективності способу захисту порушених прав.

За доводами касаційної скарги, судами попередніх інстанцій при вирішенні спору не було враховано, що наявність у лісогосподарського підприємства матеріалів лісовпорядкування є належним доказом права постійного користування лісовими ділянками; реорганізація КСП «Світанок» шляхом перетворення у СТОВ «Світанок», а в подальшому у ТОВ «Світанок Полісся» не відбулось, оскільки останнє є новою юридичною особою; у спорах щодо захисту прав на землю заявлені позивачем позовні вимоги є самодостатнім та ефективним способом захисту.

4.4. Поліська селищна рада у відзиві просить рішення та постанову залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

4.5. ТОВ «Світанок Полісся» просить рішення та постанову залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

4.6. ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» надало на адресу суду клопотання в якому просило розглянути справу без участі представника третьої особи за наявними в матеріалах справи документами, касаційну скаргу задовольнити.

5. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

5.1. У зв`язку із перебуванням судді Могила С. К. у відрядженні, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2025, для розгляду справи № 911/3027/24 визначено колегію суддів у складі: Волковицька Н. О., Міщенко І. С., Случ О. В.

5.2. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

5.3. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, касаційний господарський суд переглядає оскаржувані судові рішення в межах вимог касаційної скарги.

5.4. Статтею 15 ЦК України унормовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Наведена норма визначає об`єктом захисту саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц, від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18).

Спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц). При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 зазначила, що судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.

Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

Як зазначалося вище, предметом спору у цій справі є позовні вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Київської ОДА про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання недійсним рішення від 13.07.2020 № 304-55-VII «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка перебуває в ТОВ «Світанок Полісся», скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку з припиненням речових прав на неї, визнання недійсним договору оренди спірної земельної ділянки та скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки, обґрунтовані тим, що спірна земельна ділянка частково накладається на землі лісового фонду, які є власністю держави та перебувають у постійному користуванні ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс»,

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц зазначила, що суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності). Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові.

Як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).

При цьому, позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним. Таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19).

Отже, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.01.2025 у справі № 446/478/19, зазначила, що у разі часткового накладання спірної земельної ділянки на земельну ділянку позивача, витребування як належний спосіб захисту не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки, така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається.

Для вирішення подібних спорів земельна ділянка має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Таке втручання не може визнаватися законним. Судове рішення про витребування частини земельної ділянки, що накладається, є підставою для внесення інформації щодо прав на земельні ділянки до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством. Отже, у такому випадку належним (правомірним) способом захисту може бути позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що накладається на земельну ділянку позивача.

Ураховуючи викладене, з огляду на предмет і підстави заявленого Прокурором позову, суд касаційної інстанції зауважує, що належним способом захисту порушеного права у справі, що розглядається, є віндикаційний позов, а саме, позов про витребування частини земельної ділянки, що накладається.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеним у постанові Верховного Суду від 17.09.2025 у справі № 911/3363/24, ухваленої у подібних правідносинах.

За таких обставин, заявлені Прокурором у справі, що розглядається, позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання недійсним рішення від 13.07.2020 № 304-55-VII, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку з припиненням речових прав на неї, визнання недійсним договору оренди спірної земельної ділянки та скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки не є належним способом захисту прав держави в особі Київської ОДА.

Разом з цим, відмовляючи у задоволенні позову у справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій виходили з того, що Прокурором не доведено приналежність спірної частини земельної ділянки до земель лісового фонду, перебування спірної частини земельної ділянки у постійному користуванні ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», межі часткового накладання спірної земельної ділянки на землі лісового фонду. При цьому, суди попередніх інстанцій також дійшли висновку про обрання Прокурором неналежного способу захисту.

Отже, обґрунтовано встановивши обставини обрання Прокурором неналежного способу захисту в цій справі, суди попередніх інстанцій водночас помилково вдалися до розгляду справи по суті спору, не врахувавши, що невірно обраний спосіб захисту порушеного права виключає дослідження та вирішення судом спору по суті.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову, але помилково виходили, в тому числі, з інших підстав, пов`язаних з оцінкою спірних правовідносин по суті спору.

Водночас, допущені судами попередніх інстанцій процесуальні порушення не призвели до ухвалення незаконних рішень, а тому відсутні підстави для їх скасування.

Оскільки обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20), що в свою чергу виключає як необхідність надання Верховним Судом оцінки будь-яким іншим аргументам скаржника, так і необхідність подальшого дослідження підстав позову.

У зв`язку з викладеним суд касаційної інстанції відхиляє як передчасні зазначені на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, доводи скаржника щодо неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18, від 04.04.2025 у справі № 757/2965/15, від 20.12.2024 у справі № 910/21682/15 щодо застосування судами стандарту доказування «вірогідність доказів»; у постановах Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 361/6826/16, від 31.03.2021 у справі № 360/1998/18, від 06.04.2021 у справі № 380/375/17, від 15.07.2020 у справі № 369/9900/16, від 09.06.2021 у справі № 369/16416/18, від 16.06.2021 у справі № 359/11910/14, від 13.08.2024 у справі № 910/9909/23 щодо належних доказів підтвердження наявності у спеціалізованого лісогосподарського підприємства права постійного користування землями лісогосподарського призначення; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 922/2723/17 щодо порядку отримання у власність членами КСП земельних ділянок у разі припинення діяльності останнього, оскільки обрання позивачем неналежного способу захисту порушених прав, що має місце у справі, що розглядається, є самостійною підставою для відмови у позові.

Також безпідставними є посилання скаржника в обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, на неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо ефективності способу захисту порушених прав, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 923/466/17, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, від 21.12.2022 у справі № 914/608/20, від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, у постановах Верховного Суду від 09.06.2021 у справі № 484/629/19, від 20.12.2023 у справі № 916/1517/22, від 02.02.2022 у справі № 707/1924/20, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 09.06.2021 у справі № 484/629/19, від 20.12.2023 у справі № 916/1517/22, оскільки зазначені висновки зроблені Судом з урахуванням фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній конкретній справі, які формують зміст спірних правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення.

Отже, підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не знайшла підтвердження під час касаційного розгляду.

Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

6.2. Згідно з положеннями статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

6.3. Взявши до уваги викладене, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції - без змін з мотивів, наведених у цій постанові.

7. Розподіл судових витрат

7.1. З огляду на висновок Верховного Суду про залишення касаційної скарги без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 19.03.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.07.2025 у справі № 911/3027/24 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді Г. М. Мачульський

О. В. Случ