ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2025 р. Справа №907/398/25

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді (доповідача) МАТУЩАКА О. І

суддів СКРИПЧУК О. С.

КРАВЧУК Н. М.

за участю секретаря судового засідання ТЕЛИНЬКО Я.П.

від скаржника - Оврашко Д.С. (в порядку самопредставництва).

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (вх. №01-05/2758/25 від 15.09.2025)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.08.2025 (повний текст - 22.08.2025, суддя С.В. Сисин)

у справі №907/398/25

за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, Київська область, Бориспільський район, територіальна громада Гірська

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «Скайлайн Експрес», Закарпатська область, Тячівський район, м. Тячів

про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за невиконання умов договору

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

До Господарського суду Закарпатської області звернулося Державне підприємство обслуговування повітряного руху України з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «Скайлайн Експрес» про стягнення 8 155 171,18 грн з яких: 4 411 114,88 грн - основний борг, 759 928,97 грн - пеня, 572 659,91 грн - 3% річних та 2 413 467,42 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування на 2022 рік №142/1-22 від 01.01.2022 в частині оплати вартості наданих послуг у січнілютому 2022 року. У зв`язку з невиконанням зобов`язань позивач нарахував пеню, інфляційні втрати та 3% річних.

Господарський суд Закарпатської області рішенням від 13.08.2025 у справі №907/398/25 позов задовольнив частково. Стягнув з ТОВ «Авіакомпанія «Скайлайн Експрес» на користь ДП обслуговування повітряного руху України 3 518 807,50 з яких: 227978,69 грн - пеня, 613238,96 грн - 3% річних, 2677589,85 грн - інфляційні втрати, а також стягнув 60761,37 грн у повернення сплаченого судового збору. У решті позову відмовив.

Зокрема, у рішенні суд першої інстанції, врахувавши встановлені обставини справи - зокрема незадовільний фінансовий стан відповідача у період нарахування пені, початок погашення основного боргу до звернення позивача до суду та його повне погашення на час розгляду справи, а також статус відповідача як критично важливого підприємства для економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період - дійшов висновку про необхідність зменшення розміру пені.

Суд зазначив, що пеня має компенсаційний, а не каральний характер, і, з урахуванням стягнення з відповідача 613 238,96 грн 3% річних та 2 677 589,85 грн інфляційних втрат, визнав справедливим і пропорційним зменшити її розмір на 70% від суми простроченого зобов`язання, що становить 227 978,69 грн.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

ДП обслуговування повітряного руху України подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.08.2025 у справі №907/398/25 в частині зменшення пені на суму 531 950,00 грн, у якій просить скасувати рішення в цій частині та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 759 928,97 грн у повному обсязі. В апеляційній скарзі скаржник покликається на такі обставини:

- судом першої інстанції безпідставно застосовано ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 1 ст. 233 ГК України, оскільки не було встановлено наявності явної неспівмірності між розміром пені та наслідками порушення зобов`язання;

- факт тривалого прострочення виконання зобов`язань протягом понад три роки, а також бездіяльність відповідача щодо погашення заборгованості, яка була сплачена лише після відкриття провадження у 2025 році, свідчать про відсутність підстав для зменшення пені;

- згідно з п. 6 розділу 4.2.4 Збірника аеронавігаційної інформації України від 09.09.2021, розмір пені визначається законом та умовами договору, прийнятими сторонами під час його укладення, таким чином нарахування пені позивачем є правомірним і відповідає вимогам чинного законодавства;

- судом першої інстанції не наведено жодних мотивів та критеріїв, щодо зменшенні пені на 70%, що робить його рішення декларативним і необґрунтованим;

- введення воєнного стану та збройна агресія рф не звільняють відповідача від виконання зобов`язань, оскільки значна частина заборгованості виникла до цих подій;

-заборгованість за лютий 2022 року не підтверджена наявністю форс-мажорних обставин, засвідчених сертифікатом Торгово-промислової палати України;

- надана відповідачем довідка про відсутність доходів не може вважатися належним доказом неможливості виконання зобов`язань, оскільки дати її видачі не охоплюють період нарахування пені, що виключає причинно-наслідковий зв`язок між фінансовим станом відповідача та простроченням;

- статус відповідача як критично важливого підприємства не може самостійно слугувати підставою для зменшення відповідальності, оскільки така обставина є спільною для обох сторін правовідносин і не звільняє від виконання договірних зобов`язань.

З огляду на викладене, апелянт вважає висновки суду першої інстанції щодо зменшення пені на 70% безпідставними, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню в апеляційному порядку.

Відповідач 02.10.2025 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення в оскаржуваній частині без змін.

Покликається на такі обставини:

- суд першої інстанції правомірно застосував положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, зменшивши розмір пені, оскільки її нарахування є надмірним щодо наслідків порушення, зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постановах у справах №910/15264/21, №904/5328/21, №910/6234/22, №924/75/23, де підкреслено, що суд має дискреційні повноваження зменшувати неустойку, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності;

- авіаційна галузь є однією з найбільш уражених війною з 24.02.2022 надання послуг з обслуговування повітряного руху цивільним користувачам було призупинено, водночас підприємство не має податкової заборгованості, що свідчить про його сумлінність;

- доводи апелянта про відсутність підстав для зменшення пені є безпідставними, оскільки сам розрахунок апелянта підтверджує її нарахування за період понад 180 днів, що свідчить про її надмірність.

Отже, апелянт безпідставно заперечує правомірність висновків суду першої інстанції, а рішення про зменшення пені на 70% є законним, обґрунтованим та відповідає принципам справедливості, пропорційності та усталеній судовій практиці.

Інших клопотань та заяв, в порядку ст. 207 ГПК України, учасниками у справі заявлено не було.

16.10.2025 в судовому засіданні взяла участь представниця скаржника, яка надала пояснення по суті апеляційної скарги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Водночас після завершення розгляду справи по суті та ухвалення судом постанови у цій справі, від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Враховуючи, що вказане клопотання подане після розгляду справи, суд залишає таке без розгляду.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представниці скаржника, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права місцевим господарським судом, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи.

Місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01.01.2022 між ДП обслуговування повітряного руху України (виконавець) та ТОВ «Азур Ейр Україна» (замовник) укладено договір №142/1-22 про надання послуг з аеронавігаційного обслуговування на 2022 рік з юридичними особами-резидентами України, за змістом п. 1.1 якого замовник замовляє і зобов`язується оплатити, а виконавець у порядку та на умовах, визначених цим договором, бере зобов`язання надавати замовнику послуги з аеронавігаційного обслуговування (далі послуги АНО).

Відповідно до п. 2.2.4 договору, виконавець зобов`язується своєчасно, у строки, визначені цим договором, оплачувати рахунки виконавця за послуги АНО та штрафні санкції (пеню за несвоєчасно сплачений рахунок та проценти річні від простроченої суми).

Розмір плати за послуги з АНО (на підході та в районі аеродрому), яка включає також плату за послуги згідно з п. 2.1.2 цього договору, визначено чинним законодавством України та публікується в АІР України (п. 3.1 договору).

Положеннями п. 3.4 договору визначено, розрахунок плати за АНО здійснюється виконавцем щомісяця на підставі реєстру польотів, який складається один раз за календарний місяць, в якому надавались послуги з АНО.

Згідно з п. 3.5 договору, на підставі реєстру виконаних польотів, що є невід`ємною частиною акта, виконавець складає акт здачі-приймання послуг з АНО польотів повітряних суден на підході та в районі аеродрому (далі акт) у національній валюті за місяць у двох примірниках.

Відповідно до п. 3.6 договору, виконавець надсилає рекомендованим листом на поштову адресу замовника, вказану у розділі 9 договору, два примірники акта, підписані зі свого боку, реєстр виконаних польотів до нього та виставлений рахунок на оплату за надані послуги з АНО на підході та в районі аеродрому, рахунок нарахованих штрафних санкцій.

Замовник зобов`язаний протягом 30 календарних днів від дня виставлення рахунку підписати акт і надіслати його виконавцеві. Якщо протягом зазначеного строку виконавець не отримає підписаний замовником акт щодо надання послуг, послуги вважаються прийнятими замовником у повному обсязі та є підставою для взаємних розрахунків між замовником і виконавцем (п. 3.7 договору).

Згідно з п. 3.8 договору, строк, у межах якого має бути сплачений рахунок, становить 30 календарних днів від дати виставлення рахунка. Термін сплати рахунку вказується у рахунку.

Відповідно до п. 3.9 договору, грошові кошти переказуються замовником на поточний рахунок виконавця, відкритий у банківській установі та вказаний у рахунку. Оплата вважається такою, що відбулася, лише у день зарахування коштів на поточний рахунок виконавця.

Пунктом 3.12 договору передбачено, що термін надання претензії до виставленого рахунка вказується у рахунку та становить 60 календарних днів з дня виставлення рахунку.

Згідно з п. 4.2 договору, обов`язок замовника щодо сплати штрафних санкцій виникає з наступного дня після спливу строку, в який має бути сплачено рахунок.

Підпункт 4.2.1 п. 4.2 договору передбачає, що за будь-який несплачений у визначений строк рахунок у строк до 30 календарних днів (включно), починаючи з дня, наступного за останнім днем встановленого п. 3.8 строку, замовник сплачує виконавцеві пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період, за яких нараховується пеня, від простроченої суми за кожен календарний день прострочення за весь час прострочення, починаючи з дня, наступного за останнім днем встановленого п. 3.8 договору 30-денного строку.

Підпункт 4.2.2 п. 4.2 договору передбачає, що за кожен несплачений рахунок у строк понад 30 календарних днів, починаючи з дня, наступного за останнім днем встановленого п. 3.8 строку, замовник сплачує виконавцеві пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період, за яких нараховується пеня, за кожен календарний день прострочення за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, починаючи з дня, наступного за останнім днем встановленого пунктом 3.8 договору 30-денного строку.

Відповідно до п. 4.3 договору, штрафні санкції, зазначені у підпунктах 4.2.1 та 4.2.2 договору, нараховуються виконавцем замовнику за весь час прострочення, включно з днем зарахування коштів на поточний рахунок виконавця, навіть якщо остаточна оплата відбулася після закінчення строку дії договору.

Сторони не несуть відповідальності за часткове або повне невиконання свої обов`язків за цим договором, якщо це сталося внаслідок обставин непереборної сили, на строк дії цих обставин. У разі виникнення таких обставин сторони зобов`язані протягом 48 годин сповістити одна одну письмово, телефаксом або телеграфом про початок, закінчення обставин непереборної сили. Повідомлення має бути підтверджено центральним органом виконавчої влади/організацією (п. 6.1 договору).

Згідно з п. 6.2 договору, обставинами непереборної сили є військові дії, повстання, мобілізація, епідемії, пожежі, вибухи, природні катастрофи, дії центральних органів виконавчої влади, які втручаються у господарську діяльність виконавця та/або замовника, а також їх наслідки та всі інші події, які Торгово-промислова палат або інший повноважний орган/організація підтвердить письмовим документом.

Відповідно до п. 7.1 договору, договір набуває чинності з 01.01.2022 та діє до 31.12.2022 включно, але у будь-якому разі до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

24.03.2023 ТОВ «Авіакомпанія «Азур Ейр Україна» змінила найменування на ТОВ «Авіакомпанія «Скайлайн Експрес», про що відповідач повідомив позивача листом щодо зміни найменування юридичної особи.

31.01.2022 позивачем сформовано акт здачі-приймання послуг з аеронавігаційного обслуговування польотів повітряних суден на підході та в районі аеродрому №11, згідно з яким вартість послуг за січень 2022 року склала 4 613 880,85 грн. До акту долучено реєстр польотів №2.5114-2201.ICD/01.

10.02.2022 позивачем виставлено рахунок №11 на загальну суму 4 613 880,85 грн, термін сплати до 12.03.2022, термін оскарження до 11.04.2022.

Направлення акту та рахунку на адресу відповідача підтверджується долученою до матеріалів справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №860 від 11.02.2022, з якого вбачається отримання 15.02.2022 відповідачем рахунку №11 від 10.02.2022 та акту здачі-приймання послуг №11.

28.02.2022 позивачем сформовано акт здачі-приймання послуг з аеронавігаційного обслуговування польотів повітряних суден на підході та в районі аеродрому №49, згідно з яким вартість послуг за лютий 2022 року склала 2811114,88 грн. До акту долучено реєстр польотів №2.5114-2202.ICD/01.

21.06.2022 позивачем виставлено рахунок №49 на загальну суму 2 811 114,88 грн, термін сплати до 21.07.2022, термін оскарження до 22.08.2022.

31.03.2022 позивачем виставлено рахунок №78 про сплату штрафних санкцій за несвоєчасну сплату рахунка за послуги з АНО по рахунку №11 від 10.02.2022 на загальну суму 231 642,10 грн.

30.06.2022 позивачем виставлено рахунок №98 про сплату штрафних санкцій за несвоєчасну сплату рахунка за послуги з АНО по рахунку №11 від 10.02.2022 на загальну суму 609 095,49 грн.

Направлення акту та рахунків на адресу відповідача підтверджується долученою до матеріалів справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №740 від 03.08.2022, з якого вбачається отримання 08.08.2022 відповідачем рахунку №49 від 21.06.2022 та акту здачі-приймання послуг, рахунку №78 від 31.03.2022, рахунку №98 від 30.06.2022.

31.07.2022 позивачем виставлено рахунок №118 про сплату штрафних санкцій за несвоєчасну сплату рахунку за послуги з АНО по рахунку №11 від 10.02.2022 та рахунку №49 від 21.06.2022 на загальну суму 128 976,09 грн.

Направлення та рахунку №118 на адресу відповідача підтверджується долученою до матеріалів справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №103 від 26.08.2022, з якого вбачається отримання 29.08.2022 відповідачем рахунку №118 від 31.07.2022, додатку.

30.09.2022 позивачем виставлено рахунок №154 про сплату штрафних санкцій за несвоєчасну сплату рахунку за послуги з АНО по рахунку №11 від 10.02.2022 та рахунку №49 від 21.06.2022 на загальну суму 528 350,92 грн.

Направлення та рахунку №154 на адресу відповідача підтверджується долученою до матеріалів справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №600 від 11.11.2022, з якого вбачається отримання 15.11.2022 відповідачем рахунку №154 від 30.09.2022, додатку.

31.12.2022 позивачем виставлено рахунок №190 про сплату штрафних санкцій за несвоєчасну сплату рахунку за послуги з АНО по рахунку №11 від 10.02.2022 та рахунку №49 від 21.06.2022 на загальну суму 470 883,80 грн.

Направлення та рахунку №190 на адресу відповідача підтверджується долученою до матеріалів справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №650 від 07.02.2023, з якого вбачається отримання 10.02.2023 відповідачем рахунку №190 від 31.12.2022, додатку.

31.03.2023 позивачем виставлено рахунок №11 про сплату штрафних санкцій за несвоєчасну сплату рахунку за послуги з АНО по рахунку №11 від 10.02.2022 та рахунку №49 від 21.06.2022 на загальну суму 251 006,72 грн.

Направлення та рахунку №11 на адресу відповідача підтверджується долученою до матеріалів справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №087 від 09.05.2023, з якого вбачається отримання 11.05.2023 відповідачем рахунку №11 від 31.03.2023, додатку.

30.06.2023 позивачем виставлено рахунок №31 про сплату штрафних санкцій за несвоєчасну сплату рахунку за послуги з АНО по рахунку №11 від 10.02.2022 та рахунку №49 від 21.06.2022 на загальну суму 218 884,80 грн.

Направлення та рахунку №31 на адресу відповідача підтверджується долученою до матеріалів справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №098 від 18.07.2023, з якого вбачається отримання 24.07.2023 відповідачем рахунку №31 від 30.06.2023, додатку.

30.09.2023 позивачем виставлено рахунок №51 про сплату штрафних санкцій за несвоєчасну сплату рахунку за послуги з АНО по рахунку №11 від 10.02.2022 та рахунку №49 від 21.06.2022 на загальну суму 115 545,16 грн.

Направлення та рахунку №51 на адресу відповідача підтверджується долученою до матеріалів справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №585 від 17.10.2023, з якого вбачається отримання 18.10.2023 відповідачем рахунку №51 від 30.09.2023, додатку.

31.12.2023 позивачем виставлено рахунок №68 про сплату штрафних санкцій за несвоєчасну сплату рахунку за послуги з АНО по рахунку №11 від 10.02.2022 та рахунку №49 від 21.06.2022 на загальну суму 189 795,10 грн.

Направлення та рахунку №68 на адресу відповідача підтверджується долученою до матеріалів справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №121 від 26.01.2024, з якого вбачається отримання 06.02.2024 відповідачем рахунку №68 від 31.12.2023, додатку .

31.03.2024 позивачем виставлено рахунок №3 про сплату штрафних санкцій за несвоєчасну сплату рахунку за послуги з АНО по рахунку №11 від 10.02.2022 та рахунку №49 від 21.06.2022 на загальну суму 159 333,11 грн.

Направлення та рахунку №3 на адресу відповідача підтверджується долученою до матеріалів справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №916 від 12.04.2024, з якого вбачається отримання 18.04.2024 відповідачем рахунку №3 від 31.03.2024, додатку.

30.06.2024 позивачем виставлено рахунок №18 про сплату штрафних санкцій за несвоєчасну сплату рахунку за послуги з АНО по рахунку №11 від 10.02.2022 та рахунку №49 від 21.06.2022 на загальну суму 151 908,12 грн.

Направлення та рахунку №18 на адресу відповідача підтверджується долученою до матеріалів справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №297 від 17.07.2024, з якого вбачається отримання 24.07.2024 відповідачем рахунку №18 від 30.06.2024, розрахунку заборгованості за послуги АНО.

30.09.2024 позивачем виставлено рахунок №32 про сплату штрафних санкцій за несвоєчасну сплату рахунку за послуги з АНО по рахунку №11 від 10.02.2022 та рахунку №49 від 21.06.2022 на загальну суму 263 891,68 грн.

Направлення та рахунку №32 на адресу відповідача підтверджується долученою до матеріалів справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №773 від 23.10.2024, з якого вбачається 01.11.2024 отримання відповідачем рахунку №32 від 30.09.2024, розрахунку заборгованості за послуги АНО.

31.12.2024 позивачем виставлено рахунок №45 про сплату штрафних санкцій за несвоєчасну сплату рахунку за послуги з АНО по рахунку №11 від 10.02.2022 та рахунку №49 від 21.06.2022 на загальну суму 426 743,21 грн.

Направлення та рахунку №45 на адресу відповідача підтверджується долученою до матеріалів справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №446 від 29.01.2025, з якого вбачається отримання 03.02.2025 відповідачем рахунку №45 від 31.12.2024, розрахунку заборгованості за послуги АНО.

Позивачем була направлено на адресу відповідача претензію №1-17.3/3838/24 від 30.10.2024 про стягнення 10777308,22 грн, з яких сума основного боргу 7424995,73 грн та штрафні санкції у сумі 3 319 313,09 грн

Листом №6184 від 14.11.2024 відповідач частково визнав заборгованість, вказану у претензії та з метою досудового врегулювання спору запропонував погашення заборгованості в розмірі 600 000,00 грн щомісячно до повного погашення.

У листі від 14.11.2024 відповідач зазначив, що з метою підтвердження намірів добровільного погашення заборгованості, ним 06.11.2024 здійснено перший платіж в сумі 350 000 грн та визначено необхідність сплати другого платежу до кінця поточного місяця в сумі 250 000 грн.

В матеріалах справи наявні розпорядження голови Закарпатської обласної державної адміністрації начальника обласної військової адміністрації №61 від 23.01.2024 «Про перелік підприємств, які визначені такими, що підтвердили статус критично важливого підприємства для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період» та №8 від 07.01.2025 «Про перелік підприємств, установ, організацій, які визначені такими, що відповідають критеріям та мають важливе значення для забезпечення потреб територіальних громад, та перелік підприємств, установ, організацій, що відповідають критеріям та є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період», відповідно до яких в означених переліках наявна ТОВ «Авіакомпанія «Скайлайн Експрес».

12.09.2022 Київською торгово-промисловою палатою видано сертифікат №3000-22-0804 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) ТОВ «Авіакомпанія «Азур Ейр Україна» щодо обов`язку (зобов`язання), а саме: щодо сплати податку на доходи фізичних осіб (ПДФО) у розмірі 6 268 689,68 грн у термін до 28.02.2022. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання 24.02.2022, дата закінчення 31.07. 2022.

В матеріалах справи наявний наказ ТОВ «Авіакомпанія «Азур Ейр Україна» №99/ОД від 25.02.2022 «Про призупинення виконання авіаційних рейсів з перевезення пасажирів», згідно з яким у зв`язку із широкомасштабною військовою агресією російською федерацією, введенням воєнного стану на території України, закриттям цивільного простору України для цивільних користувачів повітряного простору наказано призупинити відповідачу виконання авіаційних рейсів з перевезення пасажирів на території повітряного простору України до закінчення воєнного стану та оголошення про відкриття повітряного простору.

Згідно з долученими до справи копіями наказів ТОВ «Авіакомпанія «Азур Ейр Україна» №181/ОС від 24.03.2022 «Про запровадження дистанційної роботи з урахуванням подовження воєнного стану», №182/ОС від 24.03.2022 «Про призупинення дії трудових договорів», №183/ОС від 24.03.2022 «Про призупинення дії трудових договорів», №184/ОС від 24.03.2022 «Про призупинення дії трудових договорів», №185/ОС від 24.03.2022 «Про призупинення дії трудових договорів», №231/ОС від 25.04.2022 «Про внесення змін до наказу» №182/ОС від 24.03.2022, №232/ОС від 25.04.2022 «Про внесення змін до наказу №183/ОС від 24.03.2022», №233/ОС від 25.04.2022 «Про внесення змін до наказу №184/ОС від 24.03.2022», №234/ОС від 25.04.2022 «Про внесення змін до наказу №185/ОС від 24.03.2022» вбачається, що у зв`язку із широкомасштабною військовою агресією російської федерації, введенням воєнного стану на території України, закриттям цивільного простору України для цивільних користувачів повітряного простору призупинено дію трудових договорів із зазначеними у наказах значною кількістю працівників відповідача і таке призупинення у подальшому з цих же підстав продовжувалося відповідачем з 26.04.2022 до закінчення воєнного стану.

Згідно скрін-шоту з офіційного сайту Украероруху вбачається, що відповідач 24.02.2022 на своєму сайті офіційно повідомив про закриття повітряного простору України у зв`язку із військовим вторгненням рф та призупинення аеронавігаційних послуг у повітряному просторі.

У довідці №6505 від 09.12.2024 ТОВ «Авіакомпанія «Скайлайн Експрес» повідомляє про суми доходів від реалізації товарів, робіт, послуг відповідача за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 однак такі доходи в загальному розмірі 527498000,57 грн були отримані лише у період з січня по березень 2022 року, зокрема: у січні 2022 року 318428000,42 грн, у лютому 2022 року 201493000,12 грн та у березні 2022 року 7 577 000,02 грн. У той же час з довідки вбачається, що впродовж періоду з квітня 2022 року по грудень 2022 року ТОВ «Авіакомпанія «Скайлайн Експрес» не отримувало жодних доходів від реалізації товарів, робіт, послуг.

Під час розгляду справи №907/398/25 судом першої інстанції було також встановлено сплату відповідачем заборгованості за послуги з АНО за період з січня по лютий 2022 року у загальному розмірі 4411114,88 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних інструкцій №1516 від 31.03.2025 на суму 400 000,00 грн, призначення платежу: оплата за послуги АНО згідно рах.11 від 10.02.2022; №1678 від 10.04.2025 на суму 400 000,00 грн, призначення платежу: оплата за послуги АНО згідно рах.11 від 10.02.2022; №1831 від 23.04.2025 на суму 300 000,00 грн, призначення платежу: оплата за послуги АНО згідно рах.11 від 10.02.2022; №2011 від 07.05.2025 на суму 500 000,00 грн, призначення платежу: оплата за послуги АНО згідно рах.11 від 10.02.2022; №2012 від 07.05.2025 на суму 2 811 114,88 грн, призначення платежу: оплата за послуги АНО згідно рах.49 від 21.06.2022 та розрахунком заборгованості ТОВ «Авіакомпанія «Скайлайн Експрес» за послуги АНО Державного підприємству обслуговування повітряного руху України станом на 07.05.2025.

Несплата своєчасно відповідачем заборгованості за послуги з АНО за період з січня по лютий 2022 року стала підставою для звернення до суду позивачем за захистом свого порушеного права та стягнення суми пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Оцінка суду.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені у зв`язку із її зменшенням на суму 531 950,00 грн, суд апеляційної інстанції перевіряє дотримання судом першої інстанції норм процесуального та правильне застосування норм матеріального права лише у цій частині.

Матеріалами справи підтверджено та встановлено у рішенні суду, яке не оскаржується у відповідній частині, неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором. Порушення відповідачем свого зобов`язання за надані послуги з АНО, має наслідком нарахування позивачем відповідачеві, зокрема, штрафних санкцій (пені), передбачених умовами договору та законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

В силу положень ст. 230 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин та ухвалення рішення судом першої інстанції) штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як встановлено судом першої інстанції, факт порушення відповідачем своїх зобов`язань зі своєчасної сплати заборгованості за послуги з АНО є доведеним, тобто мало місце порушення встановлених договором строків сплати рахунків за послуги з АНО, врахувавши те, що в договорі передбачено право виконавця на нарахування пені, а право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат передбачено ст. 625 ЦК України, а тому суд дійшов висновку, що позивач має право вимагати стягнення з відповідача передбачених пунктом 4.2 договору штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат.

Водночас колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин та ухвалення рішення судом першої інстанції) у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення ч. 3 ст. 551 ЦК свідчить, що закон не передбачає вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.

Обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин та ухвалення рішення судом першої інстанції) вказує на неспівмірність розміру пені з розміром збитків кредитора, як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення (п. 28 постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

Апеляційний господарський суд звертає увагу на правову позицію, викладену у рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013, згідно якої наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18.

При цьому, необхідно враховувати, що правила ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин та ухвалення рішення судом першої інстанції) направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Із системного аналізу наведених норм права вбачається, що зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

В апеляційній скарзі скаржник покликається на те, що суд першої інстанції не обґрунтував необхідність зменшення розміру пені саме на 70%.

Так, Об`єднана палата Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 підтвердила, що конкретний відсоток зменшення (90%, 70%, 50% тощо) визначається судом у межах його дискреції.

При цьому, законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно із вимогами ст. 86 ГПК України, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи зазначене, доводи апелянта є безпідставними та необґрунтованими.

В той же час, відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

До прикладу, такими правилами є правила про неустойку, передбачені ст. 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч.3 ст. 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (ч. 1 ст. 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Також суд апеляційної інстанції погоджується із висновками місцевого господарського суду в частині того, що компенсаційний характер невиконання відповідачем зобов`язань за договором позивачем забезпечено додатково (крім пені) вимогами про стягнення з відповідача 613238,96 грн - 3% річних та 2 677 589,85 грн - інфляційні втрати. Відтак стягнення вказаних сум має забезпечити баланс інтересів сторін.

Оцінивши встановлені судом обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність зменшення розміру пені на 70% від суми простроченого зобов`язання.

Такий висновок ґрунтується на тому, що відповідач проявив активну правову позицію, розпочавши погашення заборгованості ще до звернення позивача до суду (з 06.11.2024), а на момент розгляду справи повністю сплатив борг за надані послуги за період січеньлютий 2022 року.

Судом також враховано, що відповідач є підприємством, яке має статус критично важливого для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, що підтверджується розпорядженнями голови Закарпатської обласної державної (військової) адміністрації №61 від 23.01.2024 та №8 від 07.01.2025.

З урахуванням наведених обставин, погашення основного боргу, складного фінансового стану відповідача, компенсаційного характеру неустойки, а також стягнення з відповідача 613 238,96 грн 3% річних і 2 677 589,85 грн інфляційних втрат, судова колегія вважає зменшення пені до 227 978,69 грн справедливим, пропорційним та таким, що відповідає принципам добросовісності, розумності й співмірності, забезпечуючи баланс інтересів сторін у справі.

З огляду на вказане, апелянт не спростував висновків суду першої інстанцій та не довів неправильного застосування норм матеріального і порушення процесуального права, як необхідної передумови для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ч.4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що надала відповіді на усі істотні доводи сторін, які мають значення при прийнятті судового рішення у цій справі.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних висновків місцевого господарського суду, а тому рішення суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 129, 269-270, 275-276, 281-284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.08.2025 у справі №907/398/25 в оскаржуваній частині без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Повна постанова складена та підписана 20.10.2025.

Головуючий-суддя О. І. МАТУЩАК

Судді: О. С. СКРИПЧУК

Н. М. КРАВЧУК