ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2025 р. Справа № 924/622/23 (924/483/24)

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Субботіної Л.О. за участю секретаря судового засідання Мізика М.А., розглянувши матеріали справи в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків в сумі 27000,00 грн та упущеної вигоди за період з 01.04.2024 по 30.04.2025 в сумі 117000,00 грн у справі

за позовом ОСОБА_2 м. Хмельницький

до ОСОБА_1 м. Харків

про стягнення 522266,90 грн

за зустрічним позовом ОСОБА_1 м. Харків

до ОСОБА_2 м. Хмельницький

про усунення ОСОБА_1 як власнику квартири АДРЕСА_1 перешкод у користуванні цією квартирою шляхом виселення з неї ОСОБА_2 ; вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 ; стягнення 154000,00 грн, з яких 27000,00 грн збитків, 117000,00 грн упущеної вигоди за період з 01.04.2024 по 30.04.2025, 10000,00 грн моральної шкоди

Представники сторін: не з`явились

Рішення приймається 06.10.2025, оскільки в судовому засіданні 15.09.2025 оголошувалась перерва.

В судовому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області у справі № 924/622/23(924/483/24) від 05.09.2024, яке залишено без змін постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 03.12.2024, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 522266,90 грн задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 509542,23 грн основного боргу в якості повернення різниці між 90% вартості предмету іпотеки та сумою боргу за договором позики від 26.10.2003 року, 7169,85 грн інфляційного нарахування, 5554,85 грн 3% річних. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету судовий збір в сумі 7834,00 грн. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення ОСОБА_1 як власнику квартири АДРЕСА_1 перешкод у користуванні цією квартирою шляхом виселення з неї ОСОБА_2 , про вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 , про стягнення 64000,00 грн, з яких 27000,00 грн збитків, 27000,00 грн упущеної вигоди за період з 01.04.2024 по 30.06.2024, 10000,00 грн моральної шкоди задоволено частково. Вирішено виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000,00 грн витрат на правничу допомогу. В решті позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.03.2025 постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.09.2024 у справі №924/622/23 (924/483/24) в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків в сумі 27 000 грн, упущеної вигоди за період з 01.04.2024 по 30.06.2024 в сумі 27 000 грн скасовано. Справу №924/622/23 (924/483/24) в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків в сумі 27 000 грн, упущеної вигоди за період з 01.04.2024 по 30.06.2024 в сумі 27 000 грн передано на новий розгляд до Господарського суду Хмельницької області. В решті постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 та рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.09.2024 у справі № 924/622/23 (924/483/24) залишено без змін.

Направляючи справу на новий розгляд в частині зустрічних позовних вимог, Верховний Суд вказав, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи у стягненні збитків, фактично обмежилися лише посиланням на не укладення основного договору в строк передбачений попереднім договором, проте не надали належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та доводам ОСОБА_1 у їх сукупності через призму наявності/відсутності елементів складу цивільного правопорушення.

Верховний Суд дійшов висновку, що доводи ОСОБА_1 щодо заявлених вимог про стягнення збитків, наведені в судах першої та апеляційної інстанції не були очевидно необґрунтованими, що вимагало від судів їх повного дослідження та надання їм належної оцінки. Водночас, наведені скаржником у касаційній скарзі аргументи про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваних рішення та постанови в частині розгляду позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення збитків та упущеної вигоди знайшли своє підтвердження під час розгляду касаційної скарги.

У зустрічному позові (в частині, що направлена на новий розгляд) ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 27000,00 грн реальних понесених збитків та 27000,00 грн упущеної вигоди за період з 01.04.2024 по 30.06.2024. В обґрунтування вказаних позовних вимог зазначав, що відповідно до іпотечного договору №985 від 04.06.2021 він набув права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Проте станом на 06.06.2024 доступу до даної квартири не отримав, в зв`язку з тим, що ОСОБА_2 продовжує користуватися даною квартирою. Разом з тим, після набуття 04.01.2024 права власності на вказану квартиру ОСОБА_1 , сподіваючись на правомірну поведінку ОСОБА_2 і виконання останнім свого обов`язку щодо звільнення квартири протягом місяця, 10.01.2024 уклав із гр. ОСОБА_3 попередній договір оренди квартири, в якому сторони зобов`язалися в строк до 31.03.2024 укласти договір оренди квартири АДРЕСА_1 строком не менш як на 2 роки з щомісячною орендною оплатою в розмірі 9000 грн. Згідно з умовами цього договору, за час до 31.03.2024 ОСОБА_1 повинен був зареєструвати за собою право власності на цю квартиру, звільнити її та зняти всіх зареєстрованих там осіб з реєстраційного обліку. Однак ОСОБА_2 відмовився виселятися з квартири. Позивач за зустрічним позовом вказує, що він до останнього намагався відтермінувати укладення основного договору оренди, але зрештою був змушений відмовитися від його укладення. В травні 2024 року ОСОБА_3 висунула ОСОБА_1 вимогу про сплату штрафу відповідно до п. 3.1 попереднього договору від 10.01.2024. ОСОБА_1 сплатив на користь ОСОБА_3 неустойку в сумі 27 000 грн, що є його реальними збитками через порушення ОСОБА_2 його прав як власника квартири АДРЕСА_1 . Відповідно упущена вигода ОСОБА_1 складається з сум доходів, які він міг би реально одержувати від ОСОБА_3 за здавання їй в оренду належної йому на праві власності квартири в розмірі 9 000,00 грн на місяць протягом двох років, як це було передбачено в підп. 2.1.4 договору.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду №14/25 від 31.03.2025, відповідно до п. 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 4.2.1 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №924/622/23(924/483/24).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2025, справу №924/622/23(924/483/24) в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків в сумі 27 000 грн, упущеної вигоди за період з 01.04.2024 по 30.06.2024 в сумі 27 000 грн передано для розгляду судді Субботіній Л.О.

Ухвалою суду від 03.04.2025 справу №924/622/23(924/483/24) в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків в сумі 27000,00 грн та упущеної вигоди за період з 01.04.2024 по 30.06.2024 в сумі 27000,00 грн прийнято до свого провадження суддею Субботіною Л.О., призначено підготовче засідання у справі на 12:30 год. 30 квітня 2025 року. Вказаною ухвалою (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 04.04.2025) встановлено відповідачу за зустрічним позовом строк для подання відзиву на зустрічну позовну заяву в частині вимог про стягнення збитків та упущеної вигоди, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 20.03.2025 - до 21 квітня 2025 року.

З огляду на направлення всіх матеріалів справи №924/622/23 (924/483/24) до Північно - західного апеляційного господарського суду відповідно до запиту суду апеляційної інстанції, а також керуючись п.п.17.11, 17.12 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України, ухвалою суду від 23.04.2025 було зупинено провадження у справі №924/622/23 (924/483/24) в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків в сумі 27000,00 грн та упущеної вигоди за період з 01.04.2024 по 30.06.2024 в сумі 27000,00 грн до перегляду ухвали Господарського суду Хмельницької області у справі №924/622/23 (924/483/24) від 13.01.2025 Північно-західним апеляційним господарським судом в порядку апеляційного провадження.

Після повернення матеріалів справи з Північно - західного апеляційного господарського суду ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 30.06.2025 поновлено провадження у справі №924/622/23 (924/483/24) та призначено підготовче засідання на 10:00 год. 09 липня 2025 року.

У зв`язку із надходженням до Господарського суду Хмельницької області 02.07.2025 запиту Північно - західного апеляційного господарського суду №924/622/23(924/483/24)/3586/25 від 02.07.2025, суд ухвалою від 03.07.2025 зупинив провадження у справі №924/622/23 (924/483/24) в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків в сумі 27000,00 грн та упущеної вигоди за період з 01.04.2024 по 30.06.2024 в сумі 27000,00 грн до перегляду ухвали Господарського суду Хмельницької області у справі №924/622/23 (924/483/24) від 23.06.2025 Північно-західним апеляційним господарським судом в порядку апеляційного провадження.

Відповідно до ухвали суду від 28.07.2025 провадження у справі №924/622/23 (924/483/24) поновлено та призначено підготовче засідання на 10:30 год. 07 серпня 2025 року.

ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог від 18.04.2025, згідно з якою останній просив суд стягнути з ОСОБА_2 144000,00 грн, яка складається із реально понесених збитків у сумі 27000,00 грн та упущеної вигоди за 13 місяців у період з 01.04.2024 по 30.04.2025 в сумі 117000,00 грн. В обґрунтування заяви вказував, що внаслідок неправомірного порушення ОСОБА_2 права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 і досі не отримує доходи, які міг би реально одержувати, якби його права не були порушені (упущена вигода). Тому, із цією заявою ОСОБА_1 заявив про збільшення своїх позовних вимог в частині стягнення упущеної вигоди на розмір недоотриманої орендної плати за 10 місяців у період з 01.07.2024 по 30.04.2025 з розрахунку 9000,00 грн за місяць на загальну суму 90000,00 грн.

В підготовчому засіданні 07.08.2025 суд прийняв вищевказану заяву до розгляду, у зв`язку з чим подальший розгляд справи здійснюється у межах заявлених позовних вимог з урахуванням збільшення, а предмет зустрічного позову становлять вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 реальних збитків в сумі 27000,00 грн та упущеної вигоди за період з 01.04.2024 по 30.04.2025 в сумі 117000,00 грн.

Також ухвалою від 07.08.2025 суд відклав підготовче засідання у справі № 924/622/23(924/483/24) на 11:00 год. 02 вересня 2025 року, продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів, продовжив відповідачу за зустрічним позовом встановлений судом строк для подання відзиву на позов та прийняв його до розгляду, встановив позивачу за зустрічним позовом строк для подання відповіді на відзив до 18 серпня 2025 року включно, встановив відповідачу за зустрічним позовом строк для подання заперечень на відповідь на відзив до 28 серпня 2025 року включно.

Ухвалою суду від 02.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу №924/622/23 (924/483/24) до судового розгляду по суті на 10:00 год. 15 вересня 2025 року.

Відповідно до ухвали від 15.09.2025 суд оголосив перерву в судовому засіданні до 12:00 год. 06 жовтня 2025 року.

Представники сторін в судове засідання 06.10.2025 не з`явилися.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 у відзиві на зустрічну позову заяву від 18.06.2024 просив в задоволенні зустрічного позову відмовити. Вказував, що він не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , а проживає у іншій квартирі. Зазначав, що знаходиться у важкому стані і на час надсилання листів від позивача не міг рухатись, тому ніяк не міг надіслати позивачу лист про те, що відмовляється звільнити квартиру та виселитись. Також зауважував, що він не знав, що позивач перереєстрував на своє ім`я квартиру доки за результатами перевірки декларації боржника керуючий реструктуризацією не з`ясував, що позивач здійснив перереєстрацію квартири. Стверджував, що він ніколи не чинив активних перешкод позивачу у користуванні його квартирою, бо не мав фізичної можливості це зробити і законних на те підстав. Лист, яким ОСОБА_2 відмовляє позивачу у звільненні квартири, є підробкою, а обставини позову - вигадкою.

Позивач за зустрічним позовом у запереченнях від 24.06.2024 проти відзиву вказував, що твердження ОСОБА_2 щодо відсутності у нього реєстрації у спірній квартирі не є визначальним для доведення нібито непроживання ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_3 . Зазначав, що відповідач за зустрічним позовом перешкоджає ОСОБА_1 в користуванні спірною квартирою в тому числі шляхом ігнорування вимог про необхідність виселитися з квартири, невчиненням активних дій щодо передачі ключів від квартири, складення акту приймання-передачі, тощо. Крім того, про вчинення перешкод свідчить також сама поведінка ОСОБА_2 під час розгляду даної судової справи.

У відзиві на позов від 06.08.2025, який поданий ОСОБА_2 в межах нового розгляду справи, останній вказує, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими у стягненні збитків відмовлено, були вірними по суті. Повернення справи на новий розгляд свідчить лише про необхідність більш глибокого аналізу обставин, які, на переконання ОСОБА_2 , доводять штучний та недобросовісний характер заявлених позовних вимог. Зазначає, що заявлені збитки виникли не через дії відповідача, а через власне, добровільне та економічно невиправдане рішення позивача укласти ризикований попередній договір оренди з гр. ОСОБА_3 . Цей договір укладений без гарантій доступу до майна та з непропорційно високим штрафом, є незалежною проміжною ланкою, яка розриває прямий причинний зв`язок. Стверджує, що він не може нести відповідальність за наслідки приватних договірних ризиків, які позивач свідомо взяв на себе. Вважає дії позивача щодо укладення попереднього договору оренди від 10.01.2024 такими, що не відповідають поведінці обачного та добросовісного власника, а натомість свідчать про свідоме створення умов для виникнення збитків. Вказує, що особа перед укладенням договору, що накладає фінансові зобов`язання, спершу переконується у можливості його виконання. Однак позивач діяв у зворотній послідовності: 04.01.2024 він набув право власності на квартиру; 10.01.2024 він уклав ризикований договір з гр. ОСОБА_3 ; 18.01.2024 він уперше надіслав відповідачу вимогу про виселення. Тобто, позивач спочатку створив для себе фінансову "пастку", а вже потім почав вживати заходів для усунення перешкод. Це не є поведінкою добросовісного учасника цивільних відносин, а є свідомим прийняттям на себе ризику, наслідки якого позивач тепер намагається перекласти на відповідача. Звертає увагу на асиметричні та економічно невигідні умови попереднього договору, а саме: непропорційний штраф, який є економічно невиправданим та значно перевищує потенційні збитки орендаря; відсутність огляду гр. ОСОБА_3 квартири перед укладенням договору, що свідчить про відсутність реального наміру орендувати квартиру; одностороння відповідальність. Також зауважує, що не існувало жодної об`єктивної причини, яка б змушувала позивача укладати попередній договір оренди саме 10 січня, а не, наприклад, у березні, коли ситуація з виселенням відповідача стала б зрозумілою. Єдиною логічною метою таких дій могло бути лише створення штучної доказової бази для майбутнього позову проти відповідача. Отже, "збитки" у вигляді штрафу є прямим наслідком не дій відповідача, а низки нерозсудливих, економічно невиправданих та, ймовірно, недобросовісних рішень самого позивача. Крім того, відповідач вказує, що заявлені збитки не є реальними втратами, а є наслідком узгоджених дій, спрямованих на необґрунтоване фінансове обтяження відповідача. Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 925/556/21 відповідач стверджує, що з огляду відновлення позивачем права на володіння та користування майном шляхом задоволення судом вимоги про виселення, намагання додатково стягнути збитки є спробою отримати подвійну сатисфакцію за одне й те саме порушення. Тому просив відмовити у задоволенні позову.

Суд під час розгляду матеріалів справи встановив наступні обставини.

Між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) був укладений договір позики від 26.09.2003, відповідно до п. 1 якого позикодавець передав у власність позичальника валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 16520 доларів США, а позичальник прийняв їх і зобов`язується повернути позикодавцю 16520 доларів США не пізніше 04 червня 2022 року - частинами (з розстроченням) у визначеному договором порядку та строки.

У п. 2 договору позики вказано, що позичальник стверджує, зокрема наступне: зазначені в цьому договорі кошти (валютні цінності) я отримав від позикодавця безпосередньо перед підписанням цього договору; одержані від позикодавця валютні цінності будуть витрачені мною на придбання та ремонт квартири АДРЕСА_1 ; я розумію та згоден із тим, що мої зобов`язання за цим договором при простроченні повернення позики можуть бути виконані в тому числі й зверненням стягнення на придбану за позичені за цим договором кошти квартиру АДРЕСА_1 , яку після набрання чинності Законом України "Про іпотеку" №898-1V від 05.06.2003 року я зобов`язуюсь передати позикодавцеві в заставу (іпотеку) в забезпечення зобов`язань за цим договором - на першу вимогу позикодавця.

04.06.2021 між ОСОБА_1 (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець) укладено іпотечний договір, відповідно до п. 1 якого даний договір забезпечує зобов`язання ОСОБА_2 за договором позики, укладеним 26.09.2003 між сторонами у простій письмовій формі, за яким іпотекодержатель передав, а боржник прийняв у власність валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 16520,00 доларів США, і зобов`язується повернути іпотекодержателю вказані валютні цінності у вигляді в натурі та на суму не пізніше четвертого червня дві тисячі двадцять другого року включно, частинами (з розстроченням) у порядку та строки, що передбачені в договорі позики.

Згідно з п. 2 іпотечного договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_4 (предмет іпотеки).

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Палінчак Т.В. 26.09.2003 за реєстровим № 4734, зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 05.10.2003 (п. 3 іпотечного договору).

Згідно з п. 7 іпотечного договору предмет іпотеки передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями і залишається у володінні і користуванні іпотекодавця. Документи, що посвідчують право власності на предмет іпотеки та технічна документація залишаються у іпотекодержателя.

За умовами п. 9 діпотечного договору іпотекодержатель здобуває право звернення стягнення на предмет іпотеки при простроченні іпотекодавцем сплати боргу за договором позики, в забезпечення виконання якої укладається цей договір.

Згідно з п. 11 іпотечного договору іпотекодавець зобов`язаний, зокрема у випадку несплати предмету позики, згідно договору позики, звільнити предмет іпотеки, а також виписатися (знятися з реєстрації) та виписати (зняти з реєстрації) всіх мешканців з предмета іпотеки в місячний термін.

Відповідно до п. 17 іпотечного договору цей договір набирає чинності з моменту нотаріального посвідчення договору і діє до повного виконання іпотекодавцем своїх зобов`язань перед іпотекодержателем. Зобов`язання, забезпечене іпотекою, буде виконаним, якщо виконано в повному обсязі договір позики.

Іпотечний договір підписаний сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Богдановичем А.О. та зареєстрований в реєстрі за номером 985.

22.06.2022 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладена додаткова угода до договору позики від 26.09.2003 та до укладеного в його забезпечення іпотечного договору від 04.06.2021, посвідченого ПН ХМНО Богданович А.О. за №985.

У п. 1 додаткової угоди визначено, що додатково до коштів в сумі 16520 доларів США, переданих позикодавцем позичальникові при укладенні сторонами договору позики від 26.09.2003 року, безпо середньо перед підписанням сторонами цієї додаткової угоди № 1 позикодавець через представника передав позичальникові, а позичальник прийняв в позику валютні цінності на суму ще 2520 доларів США. Факт одержання цих грошей саме у вказаному розмірі вичерпно підтверджується фактом підписання позичальником цієї додаткової угоди № 1 і будь-якого іншого доказування не потребує.

За умовами п. 2 додаткової угоди всього за договором позики від 26.09.2003 року, з урахуванням цієї додаткової угоди № 1, позикодавець через представника передав, а позичальник прийняв від позикодавця валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 19040 доларів США, остаточний термін повернення яких сторони домовилися розстрочити до 04.06.2023 року і які, виходячи з гіпотези ч. 2 ст. 1050 ЦК України, позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві частинами (з розстроченням) в порядку та строки згідно нової редакції пункту 1 договору позики.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до ОСОБА_2 з вимогами від 13.12.2022, 22.09.2023, 25.10.2023, про дострокове повернення всієї суми неповернутої частини позики (згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України) з одночасною вимогою про усунення порушення виконання зобов`язань з поверненням боргу за договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання (відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку").

На підставі рішення № 71047986 державного реєстратора Хмельницької міської ради Ачкасової А.З. до Державного реєстру речових прав внесено запис про проведення 04.01.2024 державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на квартиру, загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 375596928 від 23.04.2024. Право власності на зазначене нерухоме майно виникло на підставі іпотечного договору №985 від 04.06.2021.

Матеріали справи містять довідку іпотекодержателя за іпотечним договором, що подавалась в Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради, звіт з незалежної оцінки квартири АДРЕСА_1 .

18 січня 2024 року ОСОБА_1 надіслав ОСОБА_2 вимогу добровільно виселитися з квартири АДРЕСА_1 протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, в якій просив виселитися із вказаної квартири та звільнити квартиру від особистих речей, а також виселити з квартири АДРЕСА_1 всіх осіб (мешканців), що проживають там з дозволу чи згоди або без таких дозволу (згоди) та звільнити квартиру від їх особистих речей.

14 лютого 2024 року ОСОБА_1 повторно надіслав ОСОБА_2 вимогу добровільно виселитися з квартири АДРЕСА_1 протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги та виселити всіх осіб (мешканців), що проживають там з дозволу чи згоди або без таких дозволу (згоди), а також звільнити квартиру від особистих речей.

На вказані вимоги ОСОБА_2 надіслав ОСОБА_1 заяву від 25.04.2024 про відмову в задоволенні вимоги про виселення, в якій повідомив, що вважає вимогу про виселення з квартири АДРЕСА_1 незаконною та такою, що посягає на недоторканість конституційного права ОСОБА_2 на житло.

На підтвердження понесених збитків позивач за зустрічним позовом долучив до матеріалів справи попередній договір оренди квартири від 10.01.2024, який укладений між ОСОБА_1 (орендодавець) та ОСОБА_3 (орендар), відповідно до п. 1.1 якого сторони зобов`язуються в строк до 31.03.2024 року укласти договір оренди (основний договір) розташованої на 10-му поверсі квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,8 кв.м., що належатиме орендодавцеві на праві власності відповідно до іпотечного договору, 04.06.2021 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Богданович А.О. за реєстрованим №985.

За умовами п. 1.2 попереднього договору за час до 31.03.2024 орендодавець зобов`язується зареєструвати за собою право власності на квартиру, звільнити її та зняти всіх зареєстрованих там осіб з реєстраційного обліку.

У розділі 2 попереднього договору визначені істотні умови основного договору, а саме договір оренди квартири повинен враховувати наступні істотні умови: квартира повинна бути придатною для використання її за призначенням (проживання людей) та відповідати всім вимогам, що зазвичай ставляться до такого виду майна, зокрема повинна бути обладнана електро-, теплопостачання, водопостачання та водовідведення тощо, мати принаймні косметичний ремонт і не містити непоборних вад і недоліків в конструктивних елементах та інженерному обладнанні, що унеможливлювали чи істотно заважали б користуванню нею (п.п. 2.1.1); ціна орендної плати складає 9000,00 грн на місяць - і залишається незмінюваною протягом усього строку дії основного договору (п.п. 2.1.2); вартість всіх комунальних послуг сплачуватиме самостійно орендар на підставі рахунків відповідних підприємств (п.п.2.1.3); строк оренди в основному договорі має бути встановлений не менш як у 2 роки (п.п. 2.1.4).

Щодо решти істотних умов сторони зобов`язуються дійти згоди в основному договорі (п. 2.2 попереднього договору).

Відповідно до п. 3.1 попереднього договору у разі відмови сторони від укладення основного договору, ця сторона сплачує іншій стороні штраф у 3-кратному розмірі від щомісячного розміру орендної плати та відшкодовує завдані такою відмовою збитки.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до моменту укладання сторонами основного договору оренди квартири (п. 4.1 попереднього договору).

В зв`язку з неукладенням сторонами основного договору оренди, ОСОБА_3 зверталась до ОСОБА_1 з вимогою про сплату штрафу в сумі 27000,00 грн відповідно до п. 3.1 попереднього договору від 10.01.2024.

Згідно з квитанцією № 200797001 ОСОБА_1 16.05.2024 сплатив на користь ОСОБА_3 27000 грн з призначенням платежу "Сплата штрафу згідно п. 3.1 попереднього договору від 10.01.2024 оренди квартири АДРЕСА_1 ".

Матеріали справи містять також інформацію про виконавче провадження, що було відкрито постановою державного виконавця Першого ВДВС у місті Хмельницькому Центрального МРУМЮ (м.Київ) від 13.02.2025 на підставі наказу Господарського суду Хмельницької області №924/622/23 від 18.12.2024 про виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Аналізуючи надані докази та пояснення учасників процесу, оцінюючи їх у сукупності, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою для захисту прав (охоронюваних законом інтересів) є їх порушення, невизнання або оспорювання. Отже, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин наявності в нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорювання) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконане боржником.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки.

При цьому, протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Також відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Виходячи з аналізу норм, закріплених у ЦК України, поняття "вина" ототожнюється з поняттям "недобросовісність". У свою чергу, поняття "безвинність" навпаки корелюється з поняттям "добросовісність".

Отже, при зверненні з позовом про стягнення збитків, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача збитків, наявність збитків та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, що виражається в тому, що збитки мають виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача збитків, а боржник зі свого боку має доводити відсутність своєї вини у заподіянні збитків.

Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності.

Слід зазначити, що господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Як вбачається із змісту зустрічної позовної заяви, ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог про стягнення збитків посилається на невиконання ОСОБА_2 свого обов`язку щодо звільнення протягом місяця квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку набув позивач, в зв`язку із чим останній був позбавлений можливості виконати свої зобов`язання за попереднім договором оренди квартири від 10.01.2024, що стало підставою для сплати штрафу та призвело до неотримання позивачем доходу від передачі майна в оренду.

Суд встановив, що в зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором позики від 26.09.2003, ОСОБА_1 на підставі іпотечного договору №985 від 04.06.2021 звернув стягнення на предмет іпотеки та набув право власності на квартиру АДРЕСА_4 , про що 04.01.2024 проведена державна реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою № 375596928 від 23.04.2024.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

У п. 11 іпотечного договору також був закріплений обов`язок ОСОБА_2 у випадку несплати предмету позики, згідно договору позики, звільнити предмет іпотеки, а також виписатися (знятися з реєстрації) та виписати (зняти з реєстрації) всіх мешканців з предмета іпотеки в місячний термін.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання.

Відповідач за зустрічним позовом не виконав своїх зобов`язань та не звільнив квартиру АДРЕСА_1 , що було встановлено у рішенні Господарського суду Хмельницької області № 924/622/23(924/483/24) від 05.09.2024, яке в частині позовних вимог про виселення ОСОБА_2 залишено без змін постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.03.2025.

За приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини невиконання ОСОБА_2 свого обов`язку щодо звільнення квартири АДРЕСА_1 , вважаються встановленими та не потребують повторного доведення.

За змістом ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України, яка кореспондується із ст. 41 Конституції України, унормовано, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

З матеріалів справи вбачається, що після набуття права власності на квартиру (04.01.2024), ОСОБА_1 уклав із ОСОБА_3 попередній договір оренди квартири від 10.01.2024, відповідно до п. 1.1 якого сторони зобов`язувалися в строк до 31.03.2024 укласти договір оренди (основний договір) розташованої на 10-му поверсі квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,8 кв.м., що належатиме орендодавцеві на праві власності відповідно до іпотечного договору, 04.06.2021 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Богданович А.О. за реєстрованим №985.

За умовами п. 1.2 попереднього договору за час до 31.03.2024 орендодавець зобов`язувався зареєструвати за собою право власності на квартиру, звільнити її та зняти всіх зареєстрованих там осіб з реєстраційного обліку.

Як зазначено судом вище, ОСОБА_2 з огляду на приписи ст.ст. 3, 12, 13, 525, 526, 530 ЦК України був зобов`язаний вчинити дії, спрямовані на звільнення квартири АДРЕСА_1 .

Однак таких дій не вчинив, що підтверджує наявність протиправної поведінки ОСОБА_2 як елемента цивільного правопорушення.

Порушення ОСОБА_2 своїх зобов`язань щодо звільнення належної ОСОБА_1 квартири зумовило неможливість виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за попереднім договором від 10.01.2024, внаслідок чого договір оренди квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 49,8 кв.м. (основний договір) так і не був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у строк до 31.03.2024. Доказів на спростування вказаного матеріали справи не містять.

Частиною 2 ст. 535 ЦК України передбачено, що сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (ч. 3 ст. 535 ЦК України).

У п. 3.1 попереднього договору сторони погодили, що у разі відмови сторони від укладення основного договору, ця сторона сплачує іншій стороні штраф у 3-кратному розмірі від щомісячного розміру орендної плати та відшкодовує завдані такою відмовою збитки.

Згідно з п. 2.1.2 попереднього договору ціна орендної плати складає 9000,00 грн на місяць - і залишається незмінюваною протягом усього строку дії основного договору.

На підставі п. 3.1 попереднього договору від 10.01.2024 ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_1 з вимогою про сплату штрафу в сумі 27000,00 грн.

Згідно з квитанцією № 200797001 ОСОБА_1 16.05.2024 сплатив на користь ОСОБА_3 27000 грн з призначенням платежу "Сплата штрафу згідно п. 3.1 попереднього договору від 10.01.2024 оренди квартири АДРЕСА_1 ".

Таким чином, зважаючи на встановлені судом вище обставини, сплачений ОСОБА_1 штраф в розмірі 27000,00 грн є реальними збитками позивача за зустрічним позовом, які були завдані останньому неправомірною поведінкою ОСОБА_2 . Отже, позивач довів належними та допустимими доказами неправомірну поведінку ОСОБА_2 , заподіяні збитки та причинно-наслідковий зв`язок. В свою чергу, ОСОБА_2 не подав в матеріали справи доказів відсутності його вини у заподіянні вказаних збитків.

Тому позовні вимоги про стягнення 27000,00 грн реальних збитків є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

Також позивач просить стягнути упущену вигоду в розмірі 117000,00 (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог), яка за своєю природою є доходом, що міг бути отриманий позивачем у разі передачі належної йому квартири в оренду.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу не є достатньою підставою для його стягнення, оскільки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані за звичайних обставин (мають реальний, передбачуваний та очікуваний характер).

Суд зазначає, що позивач є законним і добросовісним власником квартири АДРЕСА_1 , та мав законні очікування (legitimate expectations) на користування нею, в тому числі шляхом передачі її в оренду з метою одержання прибутку.

При цьому з огляду на укладений попередній договір оренди від 10.01.2024 позивач мав право і міг укласти договір оренди із ОСОБА_3 та отримати визначені у п. 2.1.2 попереднього договору доходи. Однак цьому насамперед завадили неправомірні дії відповідача, що стали самостійною та достатньою причиною, яка позбавила позивача можливості укласти договір оренди квартири та отримати дохід.

Як зазначалось судом вище, одним із елементів, який підлягає встановленню є наявність збитків.

Тлумачення змісту ч. 2 ст. 22 ЦК України свідчить, що упущена вигода, як складова поняття "збитки", на відміну від реальних збитків, фактичну вартість яких можна виявити на основі оцінки прямих майнових втрат, завданих особі, пов`язана з тим реальним приростом, збільшенням її майнової сфери, якого можна було б очікувати за звичайних обставин, якби ці обставини не були порушені неправомірною поведінкою відповідача.

Водночас аналіз змісту положень ЦК України свідчить про відсутність у них закріплених норм, що детально регламентують методику розрахунку, - критерії визначення (обчислення) збитків у вигляді упущеної вигоди.

Відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди має свою специфіку, зумовлену низкою факторів, що пояснюється, зокрема, особливістю правової природи категорії збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки момент вчинення правопорушення упущена вигода є лише можливою (майбутньою), а не наявною майновою втратою, а її розмір допустимо встановити лише приблизно, із деякими припущеннями, адже досить складним є визначення розміру тих втрат, які ще не сталися (не наступили фізично), позаяк невідомо, які чинники могли б мати вплив на прибуток.

Отже, з`ясовуючи критерії, яким слід керуватися при визначенні (обрахунку) розміру збитків у вигляді упущеної вигоди, суди зважають на сутність правової природи категорії "упущена вигода", принципи, на яких ґрунтується виконання зобов`язання з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, а також функції, які повинно виконувати відшкодування збитків.

Відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди пов`язує можливість отримання доходу (майнових вигод) особою, право якої порушено, саме із звичайними обставинами, тобто звичайними умовами цивільного/ господарського обороту.

Відтак при визначенні (обчисленні) розміру упущеної вигоди першочергове значення має врахування критерію звичайних обставин (умов цивільного/ господарського обороту), за яких кредитор мав достатні очікування на отримання відповідного доходу в разі належного виконання боржником своїх обов`язків.

При цьому звичайними обставинами (умовами цивільного/господарського обороту) фактично є типові (нормальні) обставини (умови) комерційного обігу (функціонування ринку), а не теоретично, потенційно можливі, особливо сприятливі ситуації, що мали місце під час неналежного виконання боржником своїх обов`язків.

Іншим критерієм, який необхідно враховувати при визначенні (розрахунку) розміру упущеної вигоди, є критерій розумності витрат. Сутнісний зміст цього критерію та необхідність урахування при розрахунку упущеної вигоди обумовлений принципами зобов`язального права та загальними засадами цивільного законодавства - керівними ідеями, з яких мають виходити усі без виключення учасники цивільних відносин.

Аналіз таких принципів цивільного права як справедливість, добросовісність та розумність дає підстави для висновку, що розумними витратами є витрати кредитора на отримання доходів, які він поніс би, якби не відбулося порушення права.

Визначаючи розмір збитків у вигляді упущеної вигоди, необхідно також враховувати функцію, яку повинно виконувати відповідне відшкодування. Такою функцією передусім є компенсаційна функція, яка виходить з неприпустимості збагачення потерпілої сторони зобов`язання (кредитора) та визначає своїм завданням компенсацію кредитору дійсних негативних наслідків порушення його прав. Іншими словами відновлення майнового стану кредитора за рахунок боржника має здійснюватися з розрахунку еквівалентності, співмірності між собою відшкодування та збитків.

Отже, при визначенні розміру збитків у вигляді упущеної вигоди слід керуватися такими критеріями її розрахунку (обчислення), як: 1) звичайні обставини (умови цивільного обороту); 2) розумні витрати; 3)компенсаційність відшкодування збитків.

Суд звертає увагу, що відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, як форма цивільно-правової відповідальності, застосовується з метою захисту порушених (невизнаних) цивільних прав й інтересів та полягає у відшкодуванні правопорушником вартості майнових вигод, які потерпіла особа могла б мати, якби її суб`єктивне право не було порушеним (невизнаним).

Підсумовуючи, така міра відповідальності як відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди насамперед спрямована на захист (відновлення) порушеного права потерпілого.

Суд встановив, що попереднім договором від 10.01.2024 було передбачено укладення договору оренди квартири (основного договору) у строк до 31.03.2024.

У розділі 2 попереднього договору визначені істотні умови основного договору, зокрема: ціна орендної плати складає 9000,00 грн на місяць - і залишається незмінюваною протягом усього строку дії основного договору (п.п. 2.1.2); строк оренди в основному договорі має бути встановлений не менш як у 2 роки (п.п. 2.1.4).

Отже, унаслідок укладення позивачем договору оренди квартири останній очікував одержувати щомісячний дохід у розмірі 9000,00 грн протягом двох років, починаючи не пізніше ніж з 01.04.2024.

Отже, розрахунок заявленої до стягнення упущеної вигоди у вигляді втраченого доходу за період з 01.04.2024 по 30.04.2025 (13 місяців) становить 117000,00 грн.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що визначений у попередньому договорі розмір орендної плати не відповідав середній ринковій вартості здачі аналогічних квартир в оренду в регіоні, а також будь-яких інших доказів, які б свідчили про завищення розміру орендної плати, а також не спростовано своєї вини у вчиненні правопорушення.

За таких обставин позивач за зустрічним позовом обґрунтовано звернувся до суду із позовом про стягнення 117000,00 грн упущеної вигоди.

Доводи відповідача з приводу того, що заявлені збитки виникли через добровільне та економічно невиправдане рішення позивача укласти ризикований попередній договір оренди, що позивач свідомо створив умови для виникнення збитків суд до уваги не приймає, оскільки ОСОБА_1 в силу приписів ст.41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 317, 319 321 ЦК України вправі самостійно приймати рішення щодо розпорядження своїм майном, в тому числі і шляхом передачі його в користування.

При цьому відповідно до статті 6 Цивільного кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України) ЦК України).

Усі інші доводи відповідача не підтверджуються жодними доказами та не спростовують вищевикладених висновків суду.

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України).

Враховуючи вищезазначені положення законодавства та встановлені обставини справи у їх сукупності, суд вважає за необхідне зустрічні позовні вимоги про стягнення 27000,00 грн реальних збитків та 117000,00 грн упущеної вигоди задовольнити.

Щодо розподілу витрат позивача за зустрічним позовом на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване у ст. 131-2 Конституції України, ст. 16 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), відповідних нормах Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивачем за зустрічним позовом дотримано вимоги ч. 8 ст. 129 ГПК України, оскільки заявлено про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та подано докази понесення судових витрат під час судового розгляду справи.

Як вбачається із змісту постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 924/622/23 (924/483/24) від 20.03.2025, направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції в частині зустрічних позовних вимог, Верховний Суд не здійснював розподіл судових витрат.

За таких обставин судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені ОСОБА_1 в суді першої інстанції, судах апеляційної та касаційної інстанції за розгляд позовних вимог за зустрічним позовом в частині стягнення збитків та упущеної вигоди, підлягають розподілу між сторонами під час нового розгляду вказаних позовних вимог.

Так, у поданому зустрічному позові, апеляційній та касаційній скаргах позивач за зустрічним позовом вказував, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції за складання зустрічної позовної заяви складають 8500,00 грн; в суді апеляційної інстанції - 6800,00 грн. Згідно долучених до касаційної скарги матеріалів розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції складає 7650,00 грн.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 вищевказаного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленого у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Отже, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19).

Як вбачається із наданих позивачем за зустрічним позовом доказів, між адвокатом Поліщуком Олегом Леонтійовичем (адвокат) та ОСОБА_1 (клієнт) укладений договір про надання правової допомоги №01-06/06-24 від 06.06.2024 (далі - договір), згідно з п. 1.1 якого адвокат зобов`язується надавати клієнту правову допомогу у зв`язку з розглядом Господарським судом Хмельницької області справи № 924/622/23 (924/483/24).

Відповідно до п. 3.1 договору розмір вартості послуг виконавця за цим договором розраховується, виходячи зі строків та результатів надан ня послуг з правової допомоги, ступеню правової визначеності та складності справи, обсягу роботи, необхідного для дося гнення бажаного результату та необхідності виконання окремих доручень клієнта.

За домовленістю сторін, вартість послуг виконавця за цим договором буде визначатися за погодинним розмі ром наступним чином: за 1 (одну) витрачену годину роботи виконавця - клієнт зобов`язаний сплатити 1280 грн 00 коп. (п.3.2 договору).

Згідно з п. 3.3 договору зазначена в п. 3.2. грошова сума сплачується клієнтом в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський та/або картковий рахунок виконавця.

У разі зміни клієнтом в процесі розгляду справи в суді підстав або предмету позову, і якщо такі зміни вимага ють від виконавця додаткового часу, сторони зобов`язуються переглянути умови оплати послуг виконавця, враховуючи час, який витрачений виконавцем на підготовку до справи, при цьому вартість послуг визначається сторонами в окремому дорученні або додатковій калькуляції, але виключно тільки за згодою сторін (п. 3.4 договору).

Цей договір набуває чинності з моменту підписання його обома сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п. 5.1 договору).

Додатком №1 до договору №01-06/06-24 про надання правової допомоги від 06.06.2024 оформлено калькуляцію рахунок, в якому погоджено найменування виконано роботи (наданої послуги): ознайомлення з первісним матеріалом (документами); аналіз, пошук і вивчення консультацій, судової практики в аналогічних справах; аналіз нормативного матеріалу та безпосереднє складання в Господарський суд Хмельницької області зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою та відшкодування збитків і моральної шкоди по справі № 924/622/23(924/483/24), підготовка додатків та примірників зустрічної позовної заяви й доданих до неї документів відповідно до кількості осіб, що приймають участь у справі, вартість однієї години витраченого часу - 1700,00 грн, витрачено часу 5,0 год., загальна вартість - 8500,00 грн.

06.06.2024 підписано акт приймання передачі наданих послуг з правової допомоги, відповідно до якого виконавець надав, а замовник одержав послуги, визначені у вищевказаній калькуляції рахунку, на які витрачено 5 год., загальна вартість становить 8500,00 грн, з розрахунку 1700,00 грн за одну годину роботи.

На підставі платіжної інструкції №0.0..1 від 06.06.2024 ОСОБА_4 перераховано 8500,00 грн гонорару адвоката згідно акту від 06.06.2024.

На підтвердження отримання професійної правничої допомоги під час розгляду даної справи в судах апеляційної та касаційної інстанції ОСОБА_1 долучив до матеріалів справи:

- акт приймання передачі наданих послуг з правової допомоги від 07.10.2024, відповідно до якого виконавець надав, а замовник одержав наступні послуги: аналіз рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.09.2024 у справі № 924/622/23 (924/483/24); аналіз, пошук і вивчення консультацій, судової практики в аналогічних справах, аналіз нормативного матеріалу, обсяг витраченого часу 1,0 год, вартість 1700,00 грн; безпосереднє складання в Північно-західний апеляційний господарський суд апеляційної скарги на рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.09.2024 у справі № 924/622/23 (924/483/24), обсяг витраченого часу 3,0 год, вартість 5100,00 грн. Загальна вартість наданих послуг становить 6800,00 грн.

Згідно з платіжною інструкцією №0.0..1 від 07.10.2024 ОСОБА_4 перераховано 6800,00 грн гонорару адвоката згідно акту від 07.10.2024;

- акт приймання передачі наданих послуг з правової допомоги від 30.12.2024, відповідно до якого виконавець надав, а замовник одержав наступні послуги: аналіз постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 у справі № 924/622/23 (924/483/24); аналіз, пошук і вивчення консультацій, судової практики в аналогічних справах, аналіз нормативного матеріалу, обсяг витраченого часу 1,0 год, вартість 1700,00 грн; безпосереднє складання касаційної скарги на рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.09.2024 у справі № 924/622/23 (924/483/24), залишене без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 у справі № 924/622/23 (924/483/24), а також клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги, обсяг витраченого часу 3,5 год, вартість 5950,00 грн. Загальна вартість наданих послуг становить 7650,00 грн.

Згідно з платіжною інструкцією №0.0..1 від 30.12.2024 ОСОБА_4 перераховано 7650,00 грн гонорару адвоката згідно акту від 07.10.2024;

Матеріали справи містять також свідоцтво Поліщука Олега Леонтійовича про право на заняття адвокатською діяльністю № 1413 від 13.11.2006.

Вищевказаними доказами підтверджується надання позивачу за зустрічним позовом послуг професійної правничої допомоги під час розгляду справи №924/622/23 (924/483/24) у Господарському суді Хмельницької області, Північно-західному апеляційному господарському суді та Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду.

Разом з тим, надані відповідачем докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд зазначає, що згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.02.2021 у справі №922/743/20, від 24.11.2020 у справі №911/4242/15.

Також відповідно до ч.5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткові постанови від 28.04.2021 у справі №902/1051/19 та від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Такі докази, відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, у зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 заявив позовні вимоги про усунення ОСОБА_1 як власнику квартири АДРЕСА_1 перешкод у користуванні цією квартирою шляхом виселення з неї ОСОБА_2 ; вселення ОСОБА_1 у зазначену квартиру; стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 64000,00 грн, що складаються з реальних понесених збитків в сумі 27000,00 грн, упущеної вигоди за період з 01.04.2024 по 30.06.2024 в сумі 27000,00 грн та моральної шкоди в сумі 10000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області у справі № 924/622/23(924/483/24) від 05.09.2024, яке в цій частині було залишено без змін постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.03.2025, зокрема задоволено первісний позов, задоволено частково зустрічний позов ОСОБА_1 . Вирішено виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000,00 грн. витрат на правничу допомогу. В решті зустрічного позову відмовлено.

Таким чином, витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн уже розподілені за результатами розгляду зустрічних позовних вимог в частині, що була задоволена судом першої інстанції та залишена без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Щодо решти судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції, в розмірі 3500,00 грн (8500,00 (заявлених витрат) - 5000,00 грн), то суд зазначає, що заявлені позивачем за зустрічним позовом до відшкодування витрати на правничу допомогу є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру для такої категорії справ.

Разом з тим, згідно з п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог про вселення ОСОБА_1 у спірну квартиру та про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн, суд вважає, що до стягнення на користь позивача за зустрічним позовом в частині вимог про стягнення реальних збитків та упущеної вигоди під час розгляду справи в суді першої інстанції підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн.

Щодо понесених позивачем за зустрічним позовом витрат на професійну правничу допомогу в судах апеляційної та касаційної інстанції, то суд приймає до уваги наступне.

У суді апеляційної інстанції адвокатом були надані послуги щодо аналізу рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.09.2024 у справі № 924/622/23 (924/483/24); аналізу, пошуку і вивчення консультацій, судової практики в аналогічних справах, аналізу нормативного матеріалу, безпосереднього складання в Північно-західний апеляційний господарський суд апеляційної скарги на рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.09.2024 у справі № 924/622/23 (924/483/24), загальна вартість наданих послуг становить 6800,00 грн, що підтверджується актом приймання передачі наданих послуг з правової допомоги від 07.10.2024.

У суді касаційної інстанції позивач за зустрічним позовом отримав послуги щодо аналізу постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 у справі № 924/622/23 (924/483/24); аналізу, пошуку і вивчення консультацій, судової практики в аналогічних справах, аналізу нормативного матеріалу, безпосереднього складання касаційної скарги на рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.09.2024 у справі № 924/622/23 (924/483/24), залишене без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 у справі № 924/622/23 (924/483/24), а також клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги, загальна вартість наданих послуг становить 7650,00 грн, про що свідчить акт приймання передачі наданих послуг з правової допомоги від 30.12.2024.

Разом з тим, як вбачається із змісту апеляційної та касаційної скарг, ОСОБА_1 оскаржував рішення судів не лише в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог, а і в частині задоволених позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_2 про стягнення коштів.

При цьому рішення Господарського суду Хмельницької області у справі № 924/622/23(924/483/24) від 05.09.2024 про задоволення первісного позову було залишено без змін постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.03.2025. Тому зважаючи на приписи п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу у цій частині були покладені на позивача за зустрічним позовом.

Зважаючи на викладене, враховуючи задоволення зустрічних позовних вимог в частині стягнення реальних понесених збитків та упущеної вигоди, проаналізувавши фактичний обсяг наданих адвокатом послуг, співмірність суми витрат зі складністю справи, відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, суд дійшов висновку, що до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3400,00 грн, понесені в суді апеляційної інстанції, та 3825,00 грн понесені в суді касаційної інстанції.

Загальна сума витрат на професійну правничу допомогу, що стягуються на користь позивача за зустрічним позовом, становить 9725,00 грн (2500,00 грн + 3400,00 грн + 3825,00 грн).

Керуючись ст. ст. 20, 24, 27, 73, 74, 76-79, 86, 123, 126, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Зустрічний позов ОСОБА_1 м. Харків до ОСОБА_2 м.Хмельницький в частині стягнення 27000,00 грн збитків та 117000,00 грн упущеної вигоди за період з 01.04.2024 по 30.04.2025 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) 27000,00 грн (двадцять сім тисяч гривень 00 коп.) реальних збитків, 117000,00 грн (сто сімнадцять тисяч гривень 00 коп.) упущеної вигоди, 9725,00 грн. (дев`ять тисяч сімсот двадцять п`ять гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу, понесених в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення. Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено 16.10.2025.

Суддя Л.О. Субботіна

Рішення надіслати учасникам справи до електронних кабінетів.