ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2025 Справа № 917/1242/25

у складі суду судді Погрібної С.В., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Приватного підприємства "КТ Трейдинг", вул. Лазаряна, 22, м. Дніпро, 49010

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтрансоіл", вул. Швецька, 2, офіс 315А, м. Полтава, Полтавська область, 36014

про стягнення коштів,

без виклику сторін,

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Приватного підприємства "КТ Трейдинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтрансоіл" про стягнення заборгованості за поставлений товар відповідно до Договору поставки нафтопродуктів № 317 від 20.03.2024 (основний борг - 350 000,00 грн, інфляційні збитки - 84744,95 грн, 3% річних за користування грошовими коштами - 20 046,33 грн, пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ 53 579,91 грн).

Позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Ухвала суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі доставлена відповідачу в його електронний кабінет 17.07.2025, що підтверджується відповідною довідкою.

Будь-які звернення, клопотання чи відзив від відповідача до суду не надходили.

Приписами частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги зазначене, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи та встановлено обставини.

Рішення виноситься суддею з урахуванням строку її перебування у відпустці та тривалому лікарняному.

Окрім того, у зв`язку зі збройною агресією збоку рф, на підставі чого введено в Україні воєнний стан, враховуючи поточну обстановку, постійні тривоги, які впливають на працездатність, суд був вимушений вийти за межі строку винесення рішення, встановленого ГПК України.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступне.

20.03.2024 між Приватним підприємством "КТ Трейдинг" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтрансоіл" було укладено договір № 317 поставки нафтопродуктів (далі - Договір, а.с. 12-14).

У Договорі сторони узгодили, зокрема, наступне:

- Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця нафтопродукти, (надалі іменується "Товар"), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар на умовах, визначених цим Договором (п. 1.1 Договору);

- вид нафтопродуктів (найменування), одиниці виміру та кількість Товару, що підлягає передачі за цим Договором, визначаються Сторонами та відображаються в рахунках-фактурах, видаткових накладних (п. 1.2 Договору);

- поставка Товару здійснюється партіями на підставі Заявок на поставку Товару (електронних чи усних), що мають містити найменування Товару, кількість, ціну, строк та інші умови поставки Товару (п. 2.2 Договору);

- перехід права власності на Товар відбувається після підписання Сторонами відповідних видаткових накладних (п. 3.1 Договору);

- ціна Товару визначається Сторонами та відображається в рахунках-фактури, видаткових накладних (п. 4.1 Договору);

- ціна Товару може змінюватись протягом строку дії даного Договору (п. 4.2 Договору);

- ціна Товару, визначена у рахунках-фактури може змінюватись до поставки Товару по даній Партії Товару тільки у випадках двостороннього узгодження Сторонами Договору таких змін, про що І складається додаткова угода (п. 4.3 Договору);

- загальна сума даного Договору складається із вартості партій, що були поставлені Покупцю протягом строку дії цього Договору (п. 4.4 Договору);

- за порушення умов даного Договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством України (п. 6.1 Договору);

- Покупець несе відповідальність за порушення строків оплати Товару, і на вимогу Постачальника сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобов`язання за кожний день прострочення (п. 6.2 Договору);

- Покупець несе відповідальність за відмову приймання Товару відповідно до п. 3.3. даного Договору (п. 6.3 Договору);

- Постачальник несе відповідальність за порушення строків поставки Товару, і на вимогу Покупця сплачує пеню Покупцю в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобов`язання за кожний день прострочення (п. 6.4 Договору).

На виконання умов зазначеного Договору, позивачем було поставлено відповідачу нафтопродуктів на загальну суму 10 497 456,23 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0001715 від 20 квітня 2024 року, №РН-0001717 від 20 квітня 2024 року, №РН-0001721 від 20 квітня 2024 року, №РН-0001722 від 20 квітня 2024 року, рахунком-фактури №СФ0001166 від 18.04.2024, товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів (нафти) № від 20 квітня 2024 року, № від 20 квітня 2024 року, № від 20 квітня 2024 року, № від 20 квітня 2024 року.

У період з квітня 2024 року по січень 2025 року відповідачем здійснено часткову оплату за досягнутими домовленостями на загальну суму 10 147 456,23 грн, що підтверджується платіжними інструкціями кредитового переказу коштів: від 17.04.2024 № 407, від 22.04.2024 № 421, від 23.04.2024 № 431, від 23.04.2024 № 432, від 25.04.2024 № 437, від 26.04.2024 № 441, від 29.04.2024 № 449, від 01.05.2024 № 469, від 10.05.2024 № 507, від 06.08.2024 № 986, від 07.08.2024 № 992, від 14.08.2024 № 1011, від 26.08.2024 № 1095, від 26.08.2024 № 1096, від 26.08.2024 № 1097, від 02.10.2024 № 1363, від 02.10.2024 № 1366, від 17.10.2024 № 1459, від 21.10.2024 № 1481, від 22.10.2024 № 1489, від 22.10.2024 № 1490, від 22.10.2024 № 1494, від 30.10.2024 № 1570, від 01.11.2024 № 1577, від 24.12.2024 № 42, від 17.01.2025 № 114.

Згідно платіжними інструкціями кредитового переказу коштів по всім надходженням у призначенні платежу вказувалось: «Оплата за дизпаливо по договору 317 від 20.03.2024, у т.ч. ПДВ 20% ...».

Так, за відповідачем рахується заборгованість в сумі 350 000,00 грн за отримані нафтопродукти, що не спростовано останнім.

23 травня 2025 року позивачем направлено на адресу відповідача претензію на суму 350 000,00 грн, яка залишена без задоволення (а.с. 51).

У зв`язку з порушенням відповідачем умов Договору позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Договором поставки нафтопродуктів № 317, а саме: 350 000,00 грн основного боргу, 84744,95 грн інфляційних збитків, 20 046,33 грн 3% річних за користування грошовими коштами, 53 579,91 грн пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (детальний розрахунок а.с. 5-11).

Норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Згідно із статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами Договору, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору поставки.

Згідно з частинами 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Згідно статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до статті 599 ЦК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач належним чином виконав зобов`язання за вищезазначеним Договором щодо здійснення ним поставки нафтопродуктів. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором не оплатив позивачу у повному обсязі отриманий Товар, заборгованість останнього складає 350 000,00 грн. Дана обставина відповідачем не спростована.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 350 000,00 грн вимоги підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 84 744,95 грн інфляційних втрат та 20 046,33 грн 3% річних за користування грошовими коштами, нарахованих за несвоєчасну сплату відповідачем отриманого товару.

Суд, перевіривши розмір заявлених вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, не виявив завищення їх розміру з боку позивача, а тому вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню повністю.

Згідно з частино 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно статей 546, 549 Цивільногокодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Згідно статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Пунктом 6.2 Договору визначено, що Покупець несе відповідальність за порушення строків оплати Товару, і на вимогу Постачальника сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобов`язання за кожний день прострочення.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 53 579,91 грн пені, суд прийшов до висновку, що зазначені вимоги відповідають положенням Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", є обґрунтованими та правомірними, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Допустимих доказів в спростування зазначеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача у розмірі 7 625,57 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтрансоіл" (вул. Швецька, 2, офіс 315А, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) на користь Приватного підприємства "КТ Трейдинг" (вул. Лазаряна, 22, м. Дніпро, 49010, ) 350 000,00 грн основного боргу, 84 744,95 грн інфляційних втрат, 20 046,33 грн 3% річних за користування грошовими коштами, 53 579,91 грн пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та 7 625,57 грн судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення підписано 16.10.2025.

Суддя Погрібна С.В.