ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/2056/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Гута С.Ф.,

секретар судового засідання Борисова Н.В.,

за участю представників учасників справи:

від прокуратури: Коломійчук І.О.,

від позивача: Явченко Д.В.,

від відповідача: Чукітова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАНБЕР" про стягнення 3339962,21 грн заборгованості,

зазначає наступне:

Заступник керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області (надалі Прокурор) використовуючи систему Електронний суд 26.05.2025 звернувся до Господарського суду Одеської області із позовною заявою в інтересах держави в особі Одеської міської ради (надалі Рада, Міськрада, Позивач) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАНБЕР" (надалі ТОВ "ХАНБЕР", Відповідач) до місцевого бюджету 3339962,21 грн заборгованості, з яких 1972791,23 грн заборгованість зі сплати пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси, 232519,10 грн 3% річних та 1134650,88 грн інфляційних нарахувань.

Фактичними підставами звернення із позовом до суду Прокурором визначено порушення ТОВ "ХАНБЕР" приписів Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні в частині участі у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста шляхом не перерахування коштів до місцевого бюджету у зв`язку із проведенням як замовником будівництва об`єкта Будівництво багатоквартирного житлового комплексу з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та станцією технічного обслуговування з магазином супутніх товарів та адміністративно-побутовими приміщеннями за адресою: м. Одеса, Малиновський район, вул. Фонтанська дорога, 6 (І черга будівництва). Коригування (початок робіт: грудень 2018 року, закінчення робіт: лютий 2021 року).

За результатами проведення будівництва вказаного об`єкта ТОВ "ХАНБЕР" видано сертифікат, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації.

Відтак, Прокурор зазначає про порушення замовником будівництва положень містобудівного, інвестиційного та бюджетного законодавства у вигляді несплати (безпідставного збереження) коштів пайової участі до місцевого бюджету, що призводять до заподіяння матеріальної шкоди (збитків) територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради.

У той же час, після звернення до Міськради із повідомленням для з`ясування наявності підстав представництва інтересів держави в суді та повідомлення фактичних підстав порушення Відповідачем приписів законодавства, останньою не вчинено відповідних дій.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Одеської області від 27.05.2025 позовній заяві Прокурора присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 916/2056/25 та визначено суддю Гута С.Ф. для її розгляду.

Одночасно із позовною заявою Прокурором представлено до Господарського суду Одеської області заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на грошові кошти, що належать ТОВ "ХАНБЕР" як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належатимуть ТОВ "ХАНБЕР" у межах суми позовних вимог на загальну суму 3339962,21 грн; накласти арешт на нерухоме майно, яке належить ТОВ "ХАНБЕР" у межах ціни позову 3339962,21 грн, лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.05.2025 заяву Прокурора про забезпечення позовну задоволено та вжито відповідні заходи забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.06.2025 прийнято позовну заяву Прокурора до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2056/25, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01 липня 2025 року.

25 червня 2025 року ТОВ "ХАНБЕР" використовуючи систему Електронний суд реалізовано право на подачу відзиву на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні заявлених Прокурором позовних вимог.

Обґрунтовуючи підстави, які суд має врахувати при ухвалення судового рішення посилається:

на порушення Прокурором приписів законодавства в частині підтвердження права представництва інтересів органів місцевого самоврядування у зв`язку із відсутність доказів надсилання листа із повідомленням про намір звернутись з позовом до суду, що, на переконання Відповідача, надає суду право залишити позов без розгляду;

на те, що пайова участь не сплачується у разі будівництва об`єктів за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури із посиланням на частину 4 статті 40 Про регулювання містобудівної діяльності та пункт 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні в контексті спорудження нежитлової будівлі багатопрофільного призначення зі станцією технічного обслуговування та інших об`єктів соціальної інфраструктури для мешканців житлового комплексу;

на те, що наведений Прокурором розрахунок розміру пайової участі суперечить пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні, адже останній передбачає застосування загальної площі квартир.

Повідомляє про звернення до органів місцевого самоврядування задля отримання відповідей про оплату відповідної пайової участі, однак відповідей не отримано.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.07.2025 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 22 липня 2025 року.

02 липня 2025 року Прокурором представлено відповідь на відзив, в якій зазначає про дотримання Прокуратурою вимог законодавства України в частині підтвердження наявності підстав представництва інтересів органу місцевого самоврядування в суді; про відсутність підстав вважати станцію технічного обслуговування об`єктом соціальної інфраструктури, адже остання відноситься до об`єктів дорожнього сервісу, відтак у ТОВ "ХАНБЕР" наявний обов`язок із внесення коштів пайової участі; зазначає про дотримання вимог законодавства України в частині визначення складових розміру пайової участі.

04 липня 2025 року ТОВ "ХАНБЕР" представлено заперечення на відповідь на відзив, в яких підтримує раніше викладену у відзиві позицію стосовно порушення Прокурором приписів законодавства в частині підтвердження права представництва інтересів органів місцевого самоврядування у зв`язку із відсутність доказів надсилання листа із повідомленням про намір звернутись з позовом до суду; зазначає, що станція технічного обслуговування є одним із елементів багатофункціональної нежитлової будівлі, спорудження якої передбачено в межах другої черги будівництва та включає низку інших приміщень соціального призначення; підтримує позицію, що наведений Прокурором розрахунок розміру пайової участі суперечить пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні.

21 липня 2025 року Прокурором представлено письмові пояснення, в яких викладає позицію ідентичну, викладеній у відповіді на відзив.

21 липня 2025 року Міськрадою використовуючи систему Електронний суд представлено до матеріалів справи клопотання про долучення доказів (підтвердження отримання спірного листа Прокурора), просить поновити строк для долучення відповідного доказу.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.07.2025 продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 07 серпня 2025 року.

29 липня 2025 року ТОВ "ХАНБЕР" представлено заяву про залишення пояснень Прокурора від 21.07.2025 з підстав долучення до них нових доказів із порушенням строку на їх подачу, 06.08.2025 заперечення на клопотання про долучення доказів з підстав відсутності поважних причин у Міськради для пропуску строку на подачу доказів.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.08.2025 на підставі статей 80,119 поновлено строк Міськраді для подачі нових доказів, долучено клопотання від 21.07.2025 до матеріалів справи. Більш детально стосовно вказаного доказу (листа Департаменту документально-організаційного забезпечення Міськради) буде викладено у мотивувальній частині рішення.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.08.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 28 серпня 2025 року.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.08.2025 відкладено розгляд справи на 25 вересня 2025 року.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.09.2025 відкладено розгляд справи на 09 жовтня 2025 року.

Частинами 1 та 2 статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В свою чергу, частиною 3 статті 2 ГПК України встановлено, що одним із основних засад (принципів) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до положень статті 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Згідно із приписами статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення розумний строк в рішенні у справі Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Кузнецов та інші проти Російської Федерації зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи Серявін та інші проти України, Проніна проти України), з якої випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищенаведене, значення справи для учасників, з метою дотримання принципів диспозитивності, змагальності сторін, рівності учасників справи перед законом та судом, господарським судом здійснювався розгляд справи в межах розумного строку з метою наданням можливості реалізувати процесуальні права для викладення позицій та виступу представників із позиціями у справі.

09 жовтня 2025 року ТОВ "ХАНБЕР" представлено клопотання про долучення до матеріалів справи висновку експерта, складаного на замовлення останнього, в якому окремо заявлено про поновлення строку на подачу доказів.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.10.2025 на підставі статей 80,118,165 ГПК України відмовлено ТОВ "ХАНБЕР" у поновленні строку на подачу нових доказів. Судом враховано факт того, що ТОВ "ХАНБЕР" представлено відповідний складений на його замовлення висновок експерта, у той же час, представлений відзив не містить посилань на проведення експертизи та представлення висновку пізніше. Поважних причин пропуску строку заявником не наведено.

Відтак, представлені разом із клопотанням докази залишено судом без розгляду на підставі статей 80,118,165 ГПК України у зв`язку із пропуском строку на їх подачу.

Окрім того, до предмету дослідження у справі входить наявність/відсутність підстав для сплати коштів пайової участі до місцевого бюджету у зв`язку із проведенням будівництва об`єкта Будівництво багатоквартирного житлового комплексу з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та станцією технічного обслуговування з магазином супутніх товарів та адміністративно-побутовими приміщеннями за адресою: м. Одеса, Малиновський район, вул. Фонтанська дорога, 6 (І черга будівництва). Коригування, втім представлений висновок експерта стосується ІІ, IV та V черг будівництва.

В процесі розгляду справи Прокурор підтримував заявлені позовні вимоги та наполягав на задоволенні позовну в повному обсязі, представник Міськради підтримував позицію Прокурора, представник ТОВ "ХАНБЕР" натомість заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог та наполягав на відмові у задоволенні позову.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Одеської області, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 ГПК України, створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

09 жовтня 2025 року в судовому засіданні судом проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Приписами статті 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, суд встановив:

Відповідно до представлених Прокурором відомостей із Реєстру документів ЄДЕССБ: ТОВ "ХАНБЕР" як замовником отримано 13.12.2018 від Державної архітектурно-будівельної інспекція України дозвільний документ № ОД74 назва об`єкта Будівництво багатоквартирного житлового комплексу з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та станцією технічного обслуговування з магазином супутніх товарів та адміністративно-побутовими приміщеннями за адресою: м. Одеса, Малиновський район, вул. Фонтанська дорога, 6 (I черга будівництва). Коригування;

Вид будівництва нове будівництво; Тип об`єкта комплекс (будова); Загальна площа будинку, м2 7680,42; загальний будівельний об`єм, у тому числі підземні частини, м3 58248; загальна кількість квартир, од 84; загальна площа квартир у будинку, м2 4864,3; загальна житлова площа квартир, м2 2059,44; площа вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень, м2 1737,46.

14 грудня 2018 Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Міськради видано замовнику ТОВ "ХАНБЕР" дозвіл на виконання будівельних робіт № ОД 67, найменування будівельних робіт Будівництво багатоквартирного житлового комплексу з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та станцією технічного обслуговування з магазином супутніх товарів та адміністративно-побутовими приміщеннями за адресою: м. Одеса, Малиновський район, вул. Фонтанська дорога, 6 (друга черга будівництва).

25 лютого 2021 року ТОВ "ХАНБЕР" як замовником отримано акт готовності об`єкту до експлуатації:

назва об`єкта Будівництво багатоквартирного житлового комплексу з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та станцією технічного обслуговування з магазином супутніх товарів та адміністративно-побутовими приміщеннями за адресою: м. Одеса, Малиновський район, вул. Фонтанська дорога, 6 (I черга будівництва). Коригування;

початок будівельних робіт грудень 2018 року, закінчення лютий 2021 року;

об`єкт (для всіх, крім житлових будинків) має такі основні показники: потужність, продуктивність, виробнича площа, протяжність, місткість, обсяг, пропускна спроможність, кількість робочих місць тощо (заповнюється на всіх об`єктах в одиницях виміру відповідно до цільової продукції або основних видів послуг) за результатами технічної інвентаризації загальна площа 80 м2, будівельний об`єм 430 м2;

Житловий будинок має такі показники за результатами технічної інвентаризації загальна площа квартир 4954,70 м2; площа вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудинкових приміщень 1761,10 м2; загальна площа 7781,60 м2;

Кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією на будівництво становить 20078,46 тис. гривень, у тому числі витрати на будівельні роботи 17066,69 тис. гривень, витрати на машини, обладнання та інвентар 3011,77 тис. гривень;

Вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію, 21078,46 тис. гривень, у тому числі витрати на будівельні роботи 19078,00 тис. гривень, витрати на машини, обладнання та інвентар 2000,46 тис. гривень;

Кошти пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеною пункту відповідно до договору, укладеного не сплачується відповідно до Закону України «Про внесення смій до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні».

Інформація про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою Договір оренди землі від 12.07.2018, зареєстровано в реєстрі за № 1545; Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 12.07.2018, індексний номер витягу: 130668384, номер запису про інше речове право: 27013699, реєстраційний помер об`єкта нерухомого майна: 101. Кадастровий номер земельної ділянки: :51:010:0026.

12 квітня 2021 року ТОВ "ХАНБЕР" як замовником отримано від Державної архітектурно-будівельної інспекція України сертифікат № ІУ66, котрим засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта (черги, окремого пускового комплексу) проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації: найменування об`єкта згідно з проектом "Будівництво багатоквартирного житлового комплексу з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та станцією технічного обслуговування з магазином супутніх товарів та адміністративно-побутовими приміщеннями" за адресою: м. Одеса, Малиновський район, вул. Фонтанська дорога, 6 (І черга будівництва). Коригування»; характер будівництва нове будівництво; основні показники об`єкта: загальна кількість квартир 84; кількість однокімнатних квартир 48; загальна площа однокімнатних квартир 2221,2; кількість двокімнатних квартир 24; загальна площа двокімнатних квартир 1524,9; житлова площа двокімнатних квартир 636; кількість трикімнатних квартир 8; житлова площа трикімнатних квартир 242,5; кількість чотирикімнатних і більше квартир 4; кількість поверхів 10; загальна площа квартир 4954,7; житлова площа однокімнатних квартир 714,3; загальна площа трикімнатних квартир 688,8; загальна площа чотирикімнатних і більше квартир 519,8; житлова площа чотирикімнатних і більше квартир 215,8; загальний будівельний об`єм 58248 у тому числі підземні частини, площа вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень -1761.1; загальна площа 7781.6 будинку; площа 1808.6 житлова.

25 вересня 2024 року Малиновською окружною прокуратурою міста Одеси надіслано до Міськради запит в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру», в якому посилається на порушення ТОВ "ХАНБЕР" приписів Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні в частині участі у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста шляхом не перерахування коштів до місцевого бюджету у зв`язку із проведенням як замовником будівництва об`єкта Будівництво багатоквартирного житлового комплексу з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та станцією технічного обслуговування з магазином супутніх товарів та адміністративно-побутовими приміщеннями за адресою: м. Одеса, Малиновський район, вул. Фонтанська дорога, 6 (І черга будівництва). Коригування (початок робіт: грудень 2018 року, закінчення робіт: лютий 2021 року).

За результатами проведення будівництва вказаного об`єкта ТОВ "ХАНБЕР" видано сертифікат, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації.

Відтак, Прокурор зазначає про порушення замовником будівництва положень містобудівного, інвестиційного та бюджетного законодавства у вигляді несплати (безпідставного збереження) коштів пайової участі до місцевого бюджету, що призводять до заподіяння матеріальної шкоди (збитків) територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської.

Просить надати інформацію чи сплачено ТОВ "ХАНБЕР" кошти пайової участі у добровільному порядку, надавши копії підтверджуючих документів; чи вживались Міськрадою заходи щодо стягнення коштів пайової участі із ТОВ "ХАНБЕР", надавши копії підтверджуючих документів (претензії, листування, позови, тощо); у разі не усунення порушень діючого законодавства, просить повідомити про причини та надати відповідний розрахунок розміру пайової участі за вищевказаним об`єктом, відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні».

17 жовтня 2024 року Управлінням капітального будівництва Міськради за доручення Міськради у відповідь на запит Прокурора від 25.09.2025 повідомлено про початок ТОВ "ХАНБЕР" будівництва відповідного об`єкта, у той же час договір пайової участі замовника у розвитку інженерно-транспортної інфраструктури не укладався; про те, що розмір пайової участі у відповідності до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» становить 1947140,08 грн та наводить відповідні складові розрахунку.

Повідомляє про надсилання уповноваженому органу Юридичному департаменту Міськради наявних матеріалів для проведення претензійно-позовної роботи (надає копію листа адресованого останньому).

05 грудня 2024 року Малиновською окружною прокуратурою міста Одеси надіслано до Юридичного департаменту Міськради запит в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру», в якому посилається на порушення ТОВ "ХАНБЕР" приписів Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні в частині участі у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста шляхом не перерахування коштів до місцевого бюджету у зв`язку із проведенням як замовником будівництва об`єкта Будівництво багатоквартирного житлового комплексу з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та станцією технічного обслуговування з магазином супутніх товарів та адміністративно-побутовими приміщеннями за адресою: м. Одеса, Малиновський район, вул. Фонтанська дорога, 6 (І черга будівництва). Коригування (початок робіт: грудень 2018 року, закінчення робіт: лютий 2021 року).

За результатами проведення будівництва вказаного об`єкта ТОВ "ХАНБЕР" видано сертифікат, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації.

Відтак, Прокурор зазначає про порушення замовником будівництва положень містобудівного, інвестиційного та бюджетного законодавства у вигляді несплати (безпідставного збереження) коштів пайової участі до місцевого бюджету, що призводять до заподіяння матеріальної шкоди (збитків) територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської.

Посилається на отримання відповіді Управління капітального будівництва Міськради на запит від 25.09.2025, в якому повідомлено, що у зв`язку з несплатою ТОВ "ХАНБЕР" пайової участі, з метою недопущення недоотримання місцевим бюджетом грошових коштів для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Одеси , Управлінням капітального будівництва Міськради на адресу Юридичного департаменту Міськради надані матеріали перевірки для проведення претензійної роботи.

Просить надати інформацію про вжиті заходи позовного характеру щодо стягнення з ТОВ "ХАНБЕР" несплаченої пайової участі, а також процентів та індексу інфляції; у той же час, у разі не усунення порушень діючого законодавства, просить повідомити про причини та надати відповідний розрахунок розміру пайової участі за вищевказаним об`єктом, відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні».

23 грудня 2024 року Юридичним департаментом Міськради надано відповідь на запит Прокурора від 05.12.2024, в якій зазначає, що на даний час Міськрада не зверталася до суду в порядку господарського судочинства з позовною заявою до ТОВ "ХАНБЕР" про стягнення пайової участі у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Одеси.

24 лютого 2025 року ТОВ "ХАНБЕР" звернулось до Управління капітального будівництва Міськради із листом, в якому просить надати інформацію щодо правомірності оплати пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси щодо об`єкту: «Будівництво багатоквартирного житлового комплексу з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та станцією технічного обслуговування з магазином супутніх товарів та адміністративно-побутовими приміщеннями за адресою: м. Одеса, Малиновський район, вул. Фонтанська дорога, 6 (І черга будівництва)», який був введений в експлуатацію 12.04.2021 року на підставі сертифікату № ІУ66 від 12.04.2021 року.

Зазначаючи при цьому, що житловий комплекс, який розташовується на земельній ділянці за кадастровим номером :51:010:0026 за адресою: вул. Фонтанська дорога, 6, має шість черг будівництва. Другою чергою будівництва відповідно до проектної та дозвільної документації передбачено будівництво нежитлової будівлі багатофункціонального призначення з СТО, у складі якої є: автомийка, магазини супутніх товарів, буфет, кафе на 20 місць, ігрова кімната для дітей, конференц зали, приміщення для ремонту одягу, приміщення для ремонту годинників, ательє з пошиву одягу, нотаріальні контори, адвокатська контора та інші приміщення, які становлять комплекс закладів соціальної інфраструктури для мешканців житлового комплексу.

При цьому ТОВ «ХАНБЕР» як замовник будівництва житлового комплексу за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога 6, зазначає, що здійснює будівництво закладів соціальної інфраструктури для мешканців житлового комплексу.

Наведене, на переконання ТОВ «ХАНБЕР», підпадає під дію норми пп. 2 п. 2 розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» № 132-ХІ від 20.09.2019, якою передбачено, що пайова участь не сплачується у разі будівництва об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури.

07 березня 2025 року Міністерством розвитку громад та території України надано відповідь ТОВ "ХАНБЕР", в якій зазначає, що питання пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту до 01.01.2020 регулювалися статтею 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, згідно з якою замовник, що мав намір стосовно забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний був взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту шляхом перерахування коштів до відповідного місцевого бюджету на підставі договору про пайову участь, укладеного ним із відповідним органом місцевого самоврядування.

Посилається на те, що протягом 2020 року діяли перехідні положення Закону, а з 01.01.2021 повністю скасовано обов`язок замовника будівництва щодо пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Зазначає, що наразі відсутня правова підстава для укладання договорів та відповідно сплати коштів пайової участі по об`єктах будівництва, спорудження яких розпочато до скасування зазначеного обов`язку та які підлягають прийняттю в експлуатацію після 01.01.2021. Водночас, зобов`язання щодо сплати коштів пайової участі, визначені умовами договорів про пайову участь, які було укладено замовниками будівництва з органами місцевого самоврядування до скасування пайової участі, мають бути виконані в повному обсязі.

25 березня 2025 року Малиновською окружною прокуратурою міста Одеси складено до Міськради запит в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру», в якому повідомляє, що Прокуратурою встановлено підстави для представництва інтересів держави та підготовлено позовну заяву в інтересах держави в особі Міськради до ТОВ "ХАНБЕР" про стягнення заборгованості зі сплати пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси, 3 % річних та інфляційних нарахувань на загальну суму 3339962,21 грн.

Зазначає, що позовна заява найближчим часом буде скерована до Господарського суду Одеської області для розгляду по суті.

08 квітня 2025 року Управлінням капітального будівництва Міськради надано відповідь на звернення ТОВ "ХАНБЕР" від 24.02.2025, в якій зазначає, що згідно з інформацією викладеною в сертифікаті про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів № ІУ66 від 12.04.2021, ТОВ «ХАНБЕР» розпочало будівництво вищевказаного об`єкту 14.12.2018. На момент початку будівництва діяла ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VІ (виключено на підставі Закону № 132-ІХ від 20.09.2019), відповідно до якої, замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, що полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури

Посилається на те, що частиною 9 статті 40 Закону № 3038-VI було передбачено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Відповідно до Закону № 132-ІХ статтю 40 Закону № 3038-VІ було виключено з 01.01.2020. Таким чином, починаючи з 01.01.2020 передбачений статтею 40 Закону № 3038-VІ обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту перестав існувати.

Водночас, частиною 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.03.2019 № 132-ІХ встановлено, що договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

Посилаючись на судову практику Верховного Суду зазначає, що відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинно бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.

У той же час, із посиланням на приписи Методики визначення пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси, зазначає, що закладами соціальної інфраструктури є дошкільні та загальноосвітні навчальні заклади, поліклініки, лікарні.

14 травня 2025 року ТОВ "ХАНБЕР" звернулось до Управління капітального будівництва Міськради із листом, в якому серед іншого зазначає, що станом на дату введення в експлуатацію І черги будівництва житлового комплексу на земельній ділянці кадастровий номер: :51:010:0026 за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 6, замовником здійснювалося будівництво II черги на підставі дозволу на будівельні роботи від 14.12.2018 р. № ОД 67, в якій і передбачено будівництво нежитлової будівлі багатофункціонального призначення з СТО, у складі якої є: автомийка, магазини супутніх товарів, буфет, кафе на 20 місць, ігрова кімната для дітей, конференц зали, приміщення для ремонту одягу, приміщення для ремонту годинників, ательє з пошиву одягу, нотаріальні контори, адвокатська контора та інші приміщення, які становлять комплекс закладів соціальної інфраструктури для мешканців житлового комплексу та оточуючої забудови в межах Детального плану території, що затверджений рішенням Одеської міської ради від 03.02.2016 р. № 277-УІІ.

Посилається на те, що чинним законодавством до поняття «об`єкти соціальної інфраструктури» відносяться не тільки заклади освіти, охорони здоров`я, культури, житлово-комунального господарства, а й об`єкти, що відносяться до установ та підприємств обслуговування, які забезпечують соціальні запити населення у сфері охорони здоров`я, виховання й освіти, культури, фізичної культури та спорту, торгівлі, побутового, житлово- комунального обслуговування, що встановлено п.3.59 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій». Наступним пунктом 3.60, згаданого ДБН, передбачено, що соціально-планувальна структура: просторова локалізація центрів громадського обслуговування населення різних рівнів і зон їхнього впливу, що поділяються.

21 липня 2025 року Департаментом документального-організаційного забезпечення Міськради повідомлено Прокурору, що після проведення перевірки бази даних електронного документообігу Виконавчого комітету Міськради виявлено відповідний запит Прокуратури від 25.03.2025, котрий надійшов на електронну пошту Виконавчого комітету Міськради 25.03.2025 об 11:30.

Предметом спору у цій справі стало питання щодо стягнення із ТОВ "ХАНБЕР" коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту у зв`язку зі здійсненням ним будівництва об`єкта у період з грудня 2018 року по лютий 2021 року та введенням в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта 25 лютого 2021 року.

Дослідження питання порушення, за посиланням Прокурора, ТОВ "ХАНБЕР" приписів Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні в частині участі у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста у зв`язку із відсутністю перерахування коштів до місцевого бюджету у зв`язку із проведенням як замовником будівництва об`єкта - Будівництво багатоквартирного житлового комплексу з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та станцією технічного обслуговування з магазином супутніх товарів та адміністративно-побутовими приміщеннями за адресою: м. Одеса, Малиновський район, вул. Фонтанська дорога, 6 (І черга будівництва). Коригування.

Відповідно до представленого Прокурором розрахунку заборгованості за ТОВ "ХАНБЕР" обліковується 3339962,21 грн заборгованості, з яких 1972791,23 грн заборгованість зі сплати пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси, 232519,10 грн 3% річних та 1134650,88 грн інфляційних нарахувань, нарахованих упродовж 12.04.2021-15.03.2025 років.

1972791,23 грн заборгованість, за розрахунок Прокурора, складаються з 7781,6 кв.м загальної площі житла * 2% розмір залучення коштів для об`єктів житлового призначення * 12676,00 грн опосередкованої вартості спорудження житла в Одеські області (наказ Міністерства розвитку громад та територій України від 16 грудня 2020 року № 311).

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків:

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини 3 статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права.

Частиною 1 статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 3 статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно із частиною 3 статті 41 ГПК України у господарських справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Частиною 3 статті 53 ГПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

При цьому частина 4 статті 53 ГПК України визначає, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування (стаття 7 Конституції України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 2 Закону України Про місцеве самоврядування в України місцеве самоврядування в Україні це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Статтею 4 Закону України Про місцеве самоврядування в України одним із основних принципів місцевого самоврядування визначено поєднання місцевих і державних інтересів.

Відповідно до статті 10 Закону України Про місцеве самоврядування в України сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (частини 1, 4 та 8 статті 60 Закону України Про місцеве самоврядування в України).

За змістом частин 1,3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття інтереси держави має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України Про прокуратуру.

Таким чином, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.

Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).

Європейський Суд з прав людини (ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі Ф.В. проти Франції (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі Менчинська проти Російської Федерації (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.

При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує - наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.

Відтак прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

У той же час, частина 1 статті 62 Закону України Про місцеве самоврядування в України передбачає, що держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб. У випадках, коли доходи від закріплених за місцевими бюджетами загальнодержавних податків та зборів перевищують мінімальний розмір місцевого бюджету, держава вилучає із місцевого бюджету до державного бюджету частину надлишку в порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наведено такі правові висновки:

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу (пункт 37).

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк (пункт 38).

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст.23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (пункт 39).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (пункт 40).

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (пункт 43).

Водночас Великою Палатою Верховного Суду у справі № 905/1907/21 зауважено, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес і стосується прав та інтересів великого кола осіб мешканців області. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна й інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, може порушувати економічні інтереси територіальної громади області.

Враховуючи викладене, господарським судом встановлено, що Прокурором надано розумний строк для звернення Міськради (особи, чи права, за посиланням Прокурора, порушено Відповідачем у зв`язку із відсутністю оплати коштів пайової участі) для відновлення порушених прав та інтересів, проте останньою з моменту отримання повідомлень/запитів в порядку статті 23 Закону України Про прокуратуру не вчинено спрямованих на захист порушених інтересів дій, відтак, господарський суд доходить до висновку, що Прокурором підтверджено наявність підстав для представництва інтересів Міськради в суді.

Судом враховано, що зміст надісланих повідомлень (запитів) Прокуратури містить достатньо чітку аргументацію порушених, за посиланням останньої, ТОВ "ХАНБЕР" прав та інтересів Міськради в частині відсутності участі у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста (не перерахування коштів до місцевого бюджету).

При цьому, після отримання Міськрадою повідомлення (запиту) Прокуратури в порядку статті 23 Закону України Про прокуратуру (від 25.09.2024), до моменту звернення Прокурором із позовом у цій справі минув тривалий проміжок часу.

Відтак, відсутність або наявність в матеріалах справи доказів надсилання/отримання Міськрадою повідомлення Прокурора від 25.03.2025, не змінює як факт своєчасного отримання першою повідомлень другого про виявленні порушення, надання відповідей на вказані повідомлення, так і факт невжиття Міськрадою жодних заходів протягом розумного строку.

Викладене, на переконання суду, свідчить про дотримання Прокурором приписів статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Окрім того, вказане повідомлення Прокурора від 25.03.2025 містить виключно інформативний характер, а саме сповіщення про підготовлену позовну заяву.

З огляду на викладене господарський суд дійшов до висновку, що представлений лист Департаменту документально-організаційного забезпечення Міськради від 21 липня 2025 року, не змінює факту дотримання Прокурором приписів статті 23 Закону України Про прокуратуру.

Приписи статті 5 ЦК України передбачають, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (частина 1). Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи (частина 2). Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частина 3).

Відповідно до положень статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина 2).

При цьому приписи статті 11 ЦК України визначають, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина 1).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (частина 2).

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування (частина 4).

Згідно із частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

При цьому за статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами частин 1 та 2 статті 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності регламентовані Законом України Про регулювання містобудівної діяльності, що спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до статті 1 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності (тут і далі в редакції Закону від 12.10.2018, тобто чинній станом на час отримання ТОВ "ХАНБЕР" дозволу ДАБІ на виконання будівельних робіт 13.12.2018) замовник фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Згідно із частиною 1 статті 2 цього Закону планування і забудова територій діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає: 1) прогнозування розвитку територій; 2) забезпечення раціонального розселення і визначення напрямів сталого розвитку територій; 3) обґрунтування розподілу земель за цільовим призначенням; 4) взаємоузгодження державних, громадських та приватних інтересів під час планування і забудови територій; 5) визначення і раціональне взаємне розташування зон житлової та громадської забудови, виробничих, рекреаційних, природоохоронних, оздоровчих, історико-культурних та інших зон і об`єктів; 6) встановлення режиму забудови територій, на яких передбачено провадження містобудівної діяльності; 7) розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; 8) реконструкцію існуючої забудови та територій; 9) збереження, створення та відновлення рекреаційних, природоохоронних, оздоровчих територій та об`єктів, ландшафтів, лісів, парків, скверів, окремих зелених насаджень; 10) створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури; 10-1) створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення; 11) проведення моніторингу забудови; 12) ведення містобудівного кадастру; 13) здійснення контролю у сфері містобудування.

Відповідно до приписів статті 4 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності об`єктами містобудування на місцевому рівні є планувальна організація території населеного пункту, його частини (групи земельних ділянок) зі спільною планувальною структурою, об`ємно-просторовим рішенням, інженерно-транспортною інфраструктурою, комплексом об`єктів будівництва, що визначаються у населених пунктах меж населених пунктів, їх функціональних зон (сельбищної, промислової тощо), житлових районів, мікрорайонів (кварталів), приміських зон відповідно до містобудівної документації на місцевому рівні…

Об`єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури.

Частина 1 статті 26 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності визначає, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва.

Комплексна забудова території здійснюється з метою забезпечення реалізації громадських інтересів і спрямовується на попереднє проведення інженерної підготовки, спорудження зовнішніх інженерно-транспортних мереж, об`єктів соціальної сфери, житлових будинків, інших об`єктів будівництва, а також на благоустрій території. Комплексна забудова території може здійснюватися шляхом комплексної реконструкції кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду одним або кількома інвесторами (частина 1 статті 33).

Функції замовника комплексної забудови території може виконувати власник (користувач) відповідної земельної ділянки в межах такої земельної ділянки, переданої (наданої) йому в установленому законом порядку (частина 3 статті 33).

Згідно із частиною 1 статті 34 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності замовник має право виконувати будівельні роботи після:

1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України;

3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України "Про оцінку впливу на довкілля".

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 39).

До 01.01.2020 відносини щодо участі замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту врегульовувалися приписами статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності.

За умовами частини 1 статті 40 зазначеного Закону України порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Частини 2 та 3 статті 40 зазначеного Закону України передбачають наступне замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Відповідно ж до частини 4 статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва: 1) об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів; 2) будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення; 3) будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла; 4) індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках; 5) об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів; 6) об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури; 7) об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру; 8) об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів; 9) об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу); 10) об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій (частини 5 статті 40).

Відповідно ж до частини 6 статті 40 названого Закону України встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати: 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта для нежитлових будівель та споруд; 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта для житлових будинків.

Відповідно ж до частини 8 статті 40 названого Закону України розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками.

У разі зміни замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму коштів, сплачених попереднім замовником відповідно до укладеного ним договору про пайову участь.

При цьому частина 9 статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності передбачає, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін.

Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Згідно ж із частиною 10 статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності кошти, отримані як пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту.

Стаття 73 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні визначає, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території (частина 1).

Місцеві органи виконавчої влади, підприємства, установи та організації, а також громадяни несуть встановлену законом відповідальність перед органами місцевого самоврядування за заподіяну місцевому самоврядуванню шкоду їх діями або бездіяльністю, а також у результаті невиконання рішень органів та посадових осіб місцевого самоврядування, прийнятих у межах наданих їм повноважень (частина 3).

Поряд із наведеним, пунктом 1.1 Методики визначення пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси, затвердженої рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.11.2014 р. № 339 (далі Методика), передбачено наступне Методика визначення пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси (далі Методика) розроблена відповідно до Законів України Про місцеве самоврядування в Україні, Про регулювання містобудівної діяльності.

Відповідно до Методики пайова участь замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси (далі Пайова участь) передбачена статтею 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності.

Пунктом 1.2 Методики передбачено, що методика застосовується для залучення, розрахунку розмірів і використання коштів Пайової участі замовників: - при здійсненні на території міста Одеси будівництва будь-яких об`єктів незалежно від їх форми власності; - при здійсненні на території міста Одеси реконструкції будь-яких об`єктів зі збільшенням загальної площі незалежно від їх форми власності; - при зміні функціонального призначення (перепрофілюванні, переобладнанні тощо) об`єктів виробничого та невиробничого призначення; - при зміні функціонального призначення житлових будинків (приміщень) на нежитлові та навпаки.

Відповідно ж до пункту 1.3 вказаної Методики залучення до Пайової участі є обов`язковим для всіх замовників (фізичних осіб-підприємців, фізичних та юридичних осіб), які здійснили, здійснюють або мають намір здійснити нове будівництво, реконструкцію, розширення, перепрофілювання, переобладнання, зміну функціонального призначення, реставрацію будь-яких об`єктів містобудування на території м. Одеси, незалежно від форми власності замовника, розташування та функціонального призначення об`єкта будівництва (реконструкції), окрім випадків, передбачених п. 1.10 цієї Методики.

Пайова участь сплачується замовниками згідно з договором про пайову участь замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Одеси (далі Договір), укладеним між замовником та виконавчим комітетом Одеської міської ради, окрім випадків, передбачених п. 1.17 цієї Методики (пункт 1.4).

При цьому пункт 1.10 зазначеної Методики передбачає, що Пайову участь не сплачують замовники, які здійснюють на території м. Одеси будівництво: - (реконструкцію) об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів; - будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення; - будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла; - індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках; - об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів; - об`єктів за умови одночасного добровільного спорудження на цій земельній ділянці (окремо від проекту) будівель об`єктів соціальної інфраструктури для обслуговування мешканців відповідного району (мікрорайону) (виключно за погодженням з виконавчим органом Одеської міської ради в рамках планового забезпечення відповідної території необхідним елементом соціальної інфраструктури), якщо вартість спорудження таких об`єктів є не меншою, ніж розмір Пайової участі, та за умови передачі останніх до комунальної власності територіальної громади міста; - об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру, після висновку комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій виконавчого комітету Одеської міської ради; - об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу); - об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків.

Пайова участь сплачується замовниками згідно з договором про пайову участь замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Одеси (далі Договір), укладеним між замовником та виконавчим комітетом Одеської міської ради, окрім випадків, передбачених п. 1.17 цієї Методики (пункт 1.4 Методики).

Відповідно до приписів частини 1 Закону України Про автомобільні дороги до об`єктів дорожнього сервісу належать спеціально облаштовані місця для зупинки маршрутних транспортних засобів, майданчики для стоянки транспортних засобів, майданчики відпочинку, видові майданчики, автозаправні станції, пункти технічного обслуговування, мотелі, готелі, кемпінги, торговельні пункти (у тому числі малі архітектурні форми), автозаправні комплекси, складські комплекси, пункти медичної та технічно-евакуаційної допомоги, пункти миття транспортних засобів, пункти приймання їжі та питної води, автопавільйони, а також інші об`єкти, на яких здійснюється обслуговування учасників дорожнього руху та які розміщуються на землях дорожнього господарства або потребують їх використання для заїзду та виїзду на автомобільну дорогу.

Положенням про Міністерство розвитку громад та територій України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 квітня 2014 № 197 (із змінами, в редакції, чинній станом на час отримання ТОВ "ХАНБЕР" дозволу ДАБІ на виконання будівельних робіт 13.12.2018) передбачено, що Міністерство розвитку громад та територій України (Мінрегіон) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України.

Мінрегіон є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну регіональну політику, державну політику у сфері розвитку місцевого самоврядування, територіальної організації влади та адміністративно-територіального устрою, державну житлову політику і політику у сфері благоустрою населених пунктів, державну політику у сфері житлово-комунального господарства, державну політику у сфері поводження з побутовими відходами, державну політику у сфері будівництва, містобудування, просторового планування територій та архітектури, державну політику у сфері технічного регулювання у будівництві, а також забезпечує формування державної політики у сфері архітектурно-будівельного контролю та нагляду, у сфері контролю житлово-комунального господарства та у сфері забезпечення енергетичної ефективності будівель.

Одним із основних завдань Мінрегіону є, зокрема затвердження будівельних норм.

При цьому рішенням Одеської міської ради від 11.12.2019 № 5446-VII вирішено вважати таким, що втрачає чинність з 01 січня 2020 року, рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 27 листопада 2014 року № 339 Про затвердження Методики визначення пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси у новій редакції.

Поряд із наведеним, 17.10.2019 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні котрим з 1 січня 2020 року виключено статтю 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності.

У той же час, пунктом 2 розділу Прикінцеві та перехідні положення передбачено наступне договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

Установити, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі пайова участь) у такому розмірі та порядку: розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):

для нежитлових будівель та споруд 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;

для житлових будинків 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;

2) пайова участь не сплачується у разі будівництва: об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів; будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення; будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла; індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках; об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів; об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури; об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру; об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів; об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу); об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків; об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства; об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель промислових; об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до силосів для зерна та складських майданчиків (для зберігання сільськогосподарської продукції);

3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;

4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;

5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;

6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Як зазначалось, до 01.01.2020 відносини щодо участі замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту врегульовувалися приписами статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності (тут і далі в редакції Закону від 12.10.2018, тобто чинній станом на час отримання ТОВ "ХАНБЕР" дозволу ДАБІ на виконання будівельних робіт 13.12.2018).

За умовами частини 2 статті 40 зазначеного Закону України замовник будівництва, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту відповідно до частини 3 статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (частини п`ята, дев`ята статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, чинної на момент виникнення спірних правовідносин).

Зі змісту статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності випливає, що у наведених у цьому Законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положень закону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов`язковим на підставі закону.

В свою чергу, частина 1 статті 40 названого Закону визначає, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Як зазначалось, станом на дату отримання ТОВ "ХАНБЕР" дозволу на будівництва об`єкта Будівництво багатоквартирного житлового комплексу з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та станцією технічного обслуговування з магазином супутніх товарів та адміністративно-побутовими приміщеннями за адресою: м. Одеса, Малиновський район, вул. Фонтанська дорога, 6 (І черга будівництва). Коригування, були чинна Методика, затверджена рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.11.2014 № 339 (відповідна методика втратила чинність з 01 січня 2020 року на підставі рішення Одеської міської ради від 11.12.2019 № 5446-VII).

У той же час, наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.04.2019 № 104 затверджено ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій».

ТОВ "ХАНБЕР" посилається на затверджені ДБН Б.2.2-12:2019 умови в частині наявності підстав для віднесення станції технічного обслуговування автомобілів до об`єктів соціальної інфраструктури.

Розділ 10 «ТРАНСПОРТНА ІНФРАСТРУКТУРА» ДБН Б.2.2-12:2019 передбачає, що розміщення автотранспортних споруд (пасажирських автостанцій, автобусних зупинок з павільйонами) та об`єктів автосервісу (АЗС, СТО/суд - станції технічного обслуговування/, пункти мийки, готелі, кемпінги, тимчасові автостоянки тощо) на автодорогах загального користування на під`їздах до найкрупніших, крупних і великих міст має здійснюватися згідно з вимогами ДБН В.2.3-4… Відстані від СТО до житлових і громадських будинків приймаються згідно з таблицею 10.1 (підпункт 10.1.13).

Окрім того, вказаний ДБН Б.2.2-12:2019 затверджено Мінрегіоном після отримання ТОВ "ХАНБЕР" 13.12.2018 дослідженого судом дозволу ДАБІ № ОД74, що, по-перше, не передбачає наявність правових підстав для застосування підзаконного нормативно-правового акту виданого значно пізніше отриманого дозволу до спірних правовідносин, по-друге, безпосередньо досліджений ДБН Б.2.2-12:2019 відносить станцію технічного обслуговування до об`єктів автосервісу, близьке за правовим змістом викладено у частині 1 Закону України Про автомобільні дороги.

Поряд із наведеним ТОВ "ХАНБЕР" посилається на те, що пайова участь не сплачується у разі будівництва об`єктів за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури із посиланням на частину 4 статті 40 Про регулювання містобудівної діяльності та пункт 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні в контексті спорудження нежитлової будівлі багатопрофільного призначення зі станцією технічного обслуговування та інших об`єктів соціальної інфраструктури для мешканців житлового комплексу.

Із представлених ТОВ "ХАНБЕР" заяв по суті справи вбачається посилання на те, що на відповідній земельній ділянці здійснюється будівництво декількох черг житлового комплексу із відповідними об`єктами соціальної інфраструктури, складові яких будуються у кожній із черг.

Господарський суд доходить до висновку, що в силу приписів статей 1,2,4,34 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності замовник має отримати відповідний дозвіл на проведення забудови території, зокрема будівництва об`єктів, до яких, в свою чергу, віднесено будинки, будівлі, їх комплекси та частини. Тобто кожний об`єкт будується окремо від іншого після отримання дозвільних документів.

При цьому в силу приписів статті 39 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та за відсутності представлених до матеріалів справи акту (актів) готовності об`єкта (об`єктів) до експлуатації, а саме інших черг будівництва, за адресою: м. Одеса, Малиновський район, вул. Фонтанська дорога, 6, в господарського суду відсутні правові підстави стверджувати про наявність у ТОВ "ХАНБЕР" як замовника будівництва наміру спорудження об`єктів соціальної інфраструктури.

Поряд із наведеним, Методика визначення пайової участі замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси розроблена відповідно до Законів України Про місцеве самоврядування в Україні, Про регулювання містобудівної діяльності.

Відповідно до Методики пайова участь замовників у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси передбачена статтею 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності (пункт 1.1 Методики).

Пункт ж 1.2 Методики передбачає, що остання застосовується для залучення, розрахунку розмірів і використання коштів Пайової участі замовників: - при здійсненні на території міста Одеси будівництва будь-яких об`єктів незалежно від їх форми власності; - при здійсненні на території міста Одеси реконструкції будь-яких об`єктів зі збільшенням загальної площі незалежно від їх форми власності; - при зміні функціонального призначення (перепрофілюванні, переобладнанні тощо) об`єктів виробничого та невиробничого призначення; - при зміні функціонального призначення житлових будинків (приміщень) на нежитлові та навпаки.

Відповідно ж до пункту 1.3 вказаної Методики залучення до Пайової участі є обов`язковим для всіх замовників (фізичних осіб-підприємців, фізичних та юридичних осіб), які здійснили, здійснюють або мають намір здійснити нове будівництво, реконструкцію, розширення, перепрофілювання, переобладнання, зміну функціонального призначення, реставрацію будь-яких об`єктів містобудування на території м. Одеси, незалежно від форми власності замовника, розташування та функціонального призначення об`єкта будівництва (реконструкції), окрім випадків, передбачених п. 1.10 цієї Методики.

Пункт 1.10 вказаної Методики передбачає наявність випадків, коли Пайову участь не сплачують замовники, які здійснюють на території м. Одеси будівництво, зокрема:

об`єктів за умови одночасного добровільного спорудження на цій земельній ділянці (окремо від проекту) будівель об`єктів соціальної інфраструктури для обслуговування мешканців відповідного району (мікрорайону) (виключно за погодженням з виконавчим органом Одеської міської ради в рамках планового забезпечення відповідної території необхідним елементом соціальної інфраструктури), якщо вартість спорудження таких об`єктів є не меншою, ніж розмір Пайової участі, та за умови передачі останніх до комунальної власності територіальної громади міста;

об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу).

ТОВ "ХАНБЕР" не представлено до матеріалів справи належних та допустимих доказів добровільного спорудження, окремо від проекту, будівель об`єктів соціальної інфраструктури для обслуговування мешканців відповідного району, а також звернення до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про намір передачі останніх до комунальної власності територіальної громади міста після завершення будівництва.

В силу приписів статті 73 Закону України Про місцеве самоврядування в України акти виконавчого комітету (в контексті розгляду даної справи Методика, затверджена рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.11.2014 № 339), прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території установами та організаціями.

Враховуючи викладене, господарський суд доходить до висновку, що в силу приписів статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, статті 73 Закону України Про місцеве самоврядування в України та пункту 1.3 Методики у ТОВ "ХАНБЕР" виникло зобов`язання із внесення пайової участі у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста у зв`язку із проведенням як замовником будівництва об`єкта Будівництво багатоквартирного житлового комплексу з підземними паркінгами, вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та станцією технічного обслуговування з магазином супутніх товарів та адміністративно-побутовими приміщеннями за адресою: м. Одеса, Малиновський район, вул. Фонтанська дорога, 6 (І черга будівництва). Коригування (початок робіт: грудень 2018 року, закінчення робіт: лютий 2021 року).

Досліджений судом пункт 1.3 Методики передбачає, що залучення до Пайової участі є обов`язковим для всіх замовників (фізичних осіб-підприємців, фізичних та юридичних осіб), які здійснили, здійснюють або мають намір здійснити нове будівництво будь-яких об`єктів містобудування на території м. Одеси, незалежно від форми власності замовника, розташування та функціонального призначення об`єкта будівництва (реконструкції).

При цьому здійснення ТОВ "ХАНБЕР" будівництва об`єкту (І черга будівництва) не підпадає під передбачені пунктом 1.10 Методики підстави звільнення від внесення пайової участі.

Відтак, у відповідності до правової конструкції частини 2 статті 509 ЦК України у ТОВ "ХАНБЕР" виникло зобов`язання із внесення пайової участі.

З матеріалів справи вбачається і учасниками справи не заперечувалося, що договір про сплату коштів пайової участі між Міськрадою та ТОВ "ХАНБЕР" у строк до 01.01.2020 не укладався.

Водночас відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, при цьому таке зобов`язання повинно бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.

Саме така правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 23.05.2024 у справі № 915/149/23, в межах якої також розглядався позов Прокурора в інтересах держави в особі Міськради про стягнення грошових коштів пайової участі за відсутності укладеного між сторонами договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Набуття чинності 01.01.2020 Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні, яким статтю 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності виключено, також не скасовує обов`язку по сплаті пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

У пункті 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні передбачено, що договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

Згідно зі статтею 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Зовнішнім виразом зміни правового регулювання суспільних відносин є процес втрати чинності одними нормами та/або набуття чинності іншими.

Так, при набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права.

Водночас зміна правових норм і врегульованих ними суспільних відносин не завжди збігаються. У певних випадках після скасування нормативного акта має місце його застосування компетентними органами до тих відносин, які виникли до втрати ним чинності та продовжують існувати у подальшому. Такі правовідносини є триваючими. При цьому триваючі правовідносини повинні виникнути під час дії норми права, що їх регулює, та існувати після втрати нею чинності.

Стаття 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, яка була чинною до 01.01.2020, визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір щодо забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання.

Аналізуючи правову природу цих правовідносин, можна зробити висновок, що з моменту завершення будівництва та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію правовідносини забудови припиняються, тому не можна вважати, що на них поширюються положення статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності після втрати нею чинності.

Крім того, пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 01.01.2020. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність.

Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19).

У вищенаведеній постанові Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання щодо відступу від правових позицій касаційних судів та визначаючи належний спосіб захисту порушеного права, наголосила на тому, що:

- з 01.01.2020 скасовано дію статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, яка передбачала обов`язкове укладення договору, тому визнання судом договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладеним та встановлення цивільних прав та обов`язків сторін договору на майбутнє на підставі нормативно-правового акта, який було скасовано, суперечитиме принципу правової визначеності та не дозволить суду захистити право сторони належним способом. Таким чином, якщо на час здачі новозбудованого об`єкта до експлуатації або ухвалення судового рішення було скасовано норму статті закону, яка зобов`язувала укласти договір про участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, то суд не має підстав для задоволення позову обраним позивачем способом, а саме: зобов`язати укласти договір або визнати договір укладеним;

- у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 909/1143/19, від 30.09.2020 у справі № 904/4442/19, від 04.02.2021 у справі № 904/2468/19 та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.05.2021 у справі № 201/14195/18 суди розглянули спори про визнання укладеним договору про пайову участь замовника будівництва у створенні та розвитку інфраструктури населеного пункту при чинності на час виникнення спірних правовідносин та на момент звернення позивача до суду норми статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, яка зобов`язувала замовника будівництва укласти вказаний договір, однак за відсутності вказаної норми на час розгляду справи. Водночас у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 922/267/20 та від 23.03.2021 у справі № 904/454/18 суди розглянули вказані вище спори при втраті чинності норми статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності ще на час звернення позивача до суду, проте вона також була чинною на час виникнення спірних правовідносин;

- відмовляючи у задоволенні позовних вимог, касаційні суди дійшли висновку про те, що необхідною умовою для укладення договору за рішенням суду є наявність на час виникнення правовідносин відповідних положень закону про обов`язковість укладення договору. Однак, оскільки станом на час розгляду справи відсутнє положення закону, яке б зобов`язувало відповідача укласти з позивачем договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, суд не наділений повноваженнями визнати укладеним такий договір, обов`язковість якого для відповідача законом не передбачена;

- у зв`язку з відмовою забудовника від укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом. У такому разі суд має виходити з того, що замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини першої статті 1212 ЦК України;

- у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись із позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування.

Таким чином, починаючи з 01.01.2020, передбачений до цього статтею 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, перестав існувати.

Разом з тим законодавцем під час внесення змін до Закону України Про регулювання містобудівної діяльності (шляхом виключення статті 40 вказаного Закону на підставі Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні) було чітко встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (абзац 2 пункт 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні) у таких розмірах та порядку:

розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):

- для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;

- для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;

замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;

пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;

кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;

інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Порядок пайової участі замовника будівництва, передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні, був впроваджений законодавцем для:

(1) об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені;

(2) об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

У вказаних двох випадках, враховуючи вимоги підпунктів 3 та 4 абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.

Системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що у випадку, якщо замовниками зазначених об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту є звернення в подальшому органів місцевого самоврядування (в інтересах якого у цій справі діє Прокурор) з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України.

Наведене свідчить про те, що норми абзаців 1 та 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні не перебувають у взаємозв`язку та не є взаємодоповнюючими.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постановах від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 20.02.2024 у справі № 910/20216/21, від 20.05.2025 у справі 915/476/24 та від 23.05.2024 у справі № 915/149/23.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що проведене Відповідачем будівництво розпочалось у грудні 2018 року та станом на 01.01.2020 відповідний об`єкт не було введено в експлуатацію.

Як встановлено судом та не ставиться під сумнів учасниками справи, 25 лютого 2021 року ТОВ "ХАНБЕР" як замовнику видано досліджений акт готовності об`єкта до експлуатації, вже 12 квітня 2021 року Державною інспекцією архітектури та містобудування України видано ТОВ "МІГ" як замовнику сертифікат № ІУ66, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації.

Таким чином, враховуючи, що виконання будівельних робіт з будівництва об`єкта розпочалося до набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні, ТОВ "ХАНБЕР" зобов`язаний був у період з початку будівельних робіт і до 01.01.2020 звернутися до Міськради із заявою про укладення договору про пайову участь, до якої додати документи, що підтверджують кошторисну вартість будівництва об`єкта та очікувати від останньої відповідного розрахунку та примірника договору.

Близька за змістом правова позиції, викладена Верховним Судом у постанові від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21.

Відтак, у зв`язку із тим, що Відповідач як замовник будівництва до Міськради із заявою про укладення договору про пайову участь не звертався, відповідно такий договір між сторонами не укладався, та, як наслідок, грошові кошти до місцевого бюджету ТОВ "ХАНБЕР" не сплачувались, що свідчить про порушення останнім норми статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності щодо обов`язкової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту, яка на момент початку будівництва об`єкта і до 01.01.2020 була чинною.

При цьому, враховуючи, що у цій справі будівництво об`єкту розпочато у грудні 2018 році, пункт 1.3 Методики передбачав обов`язок ТОВ "ХАНБЕР" перерахування відповідних коштів пайової участі, а абзац 2 пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні визначив обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

При цьому, як встановлено судом, відсутні правові підстави стверджувати про спорудження ТОВ "ХАНБЕР" на земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури в межах І черги будівництва.

Разом з тим усупереч зазначеним вимогам законодавства щодо містобудівної діяльності ТОВ "ХАНБЕР" до Міськради протягом 10 робочих днів після 01.01.2020 із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва не звернувся.

У свою чергу, Верховний Суд у постановах від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22 та від 15.08.2024 у справі № 914/2145/23 зазначив, що відсутність звернення замовника будівництва з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва на виконання вимог підпункту 3 абзацу 2 пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні та ненадання ним передбачених цією нормою документів, не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі на підставі наявних у нього документів із доведенням під час розгляду справи їх обґрунтованості.

Така позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.07.2022 у справі № 910/9548/21, від 13.12.2022 у справі № 910/21307/21, від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22 та від 19.02.2025 у справі № 903/468/24.

Відтак, спираючись на викладене вище, встановлені в дослідженому актів готовності об`єкту до експлуатації від 25.02.2021 відомості, а саме відповідно до пункту 6 загальна площа квартир становить за результатами технічної інвентаризації 4954,70 кв.м, господарський суд доходить до висновку, що саме від цієї площі підлягає вирахуванню розмір пайової участі замовника ТОВ "ХАНБЕР".

Аналогічна загальна площа квартир 4954,70 кв.м викладена у дослідженому судом сертифікаті № ІУ66 від 12 квітня 2021 року.

Господарський суд вважає, що для визначення суми пайової участі підлягає врахування саме загальна фактична площа квартир за результатами технічної інвентаризації (4954,70 кв.м.), а не загальна площа квартир за проектом (4964,30 кв.м), адже є загальновідомим фактом наявність різниці між запланованим та виконаним будівництвом.

Як зазначалось, Прокурором для визначення суми пайової участі використано опосередковану вартість спорудження житла в Одеській області, затверджену наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 16 грудня 2020 року № 311 (12676,00 грн).

Верховним Судом у постанові від 20.05.2025 у справі № 915/476/24 викладено позицію, стосовно того, що розрахунок пайової участі у зв`язку з будівництвом першої черги об`єкта здійснено з урахуванням величини загальної площі квартир об`єкта будівництва першої черги введеного в експлуатацію відповідно до сертифіката № ІУ75, пункту 6 акта готовності об`єкта до експлуатації від 22.04.2021 та показників опосередкованої вартості спорудження житла у Миколаївській області станом на 01.04.2021, згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 20.05.2021 № 119…

Такий розрахунок є обґрунтованим, арифметично правильним та таким, що відповідає приписам підпункту 1 абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

У відзиві на позовну заяву ТОВ "ХАНБЕР" посилається на те, що Прокурором визначено не коректні складові для розрахунку суми пайової участі, із посиланням на те, що до складових має бути включено загальну площа квартир за проектом 4964,30 кв.м; 2% для об`єктів житлового призначення; 13449,00 грн опосередкованої вартості спорудження житла в Одеській області, затвердженої наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 20 травня 2021 року № 199.

У той же час, в силу імперативних приписів частини 2 статті 237 ГПК України господарський суд не має право виходити за межі заявлених позовних вимог, в тому числі збільшення складових розрахунку.

Відтак, в силу приписів частини 2 статті 237 ГПК України підлягає врахуванню опосередкована вартість спорудження житла в Одеській області, затверджена наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 16 грудня 2020 року № 311 (12676,00 грн).

Відтак розмір пайової участі замовника для створення і розвитку інфраструктури міста становить 1256115,54 грн (12676,00 грн * 2%/для житлових будинків/ * 4954,70 кв.м. загальної фактичної площі квартир за результатами технічної інвентаризації = 1256115,54 грн).

Враховуючи викладене, заявлені Прокурором вимоги в частині стягнення з ТОВ "ХАНБЕР" 1972791,23 грн заборгованості зі сплати пайової участі замовника для створення і розвитку інфраструктури міста підлягають частковому задоволенню у сумі 1256115,54 грн.

Суд доходить до висновку, що такий розрахунок є обґрунтованим, арифметично правильним та таким, що відповідає приписам підпункту 1 абзацу 3 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Як зазначалось, у випадку, якщо замовниками зазначених об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту є звернення в подальшому органом місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.

Відтак, господарський суд доходить до висновку, що дата прийняття відповідного об`єкта в експлуатацію є останнім днем строку, упродовж якого замовник має сплатити відповідну суму коштів пайової участі.

Як зазначалось, 25 лютого 2021 року ТОВ "ХАНБЕР" як замовнику видано акт готовності об`єкта до експлуатації, відтак з 26.02.2021 ТОВ "ХАНБЕР" прострочено виконання зобов`язання із сплати відповідної суму коштів пайової участі.

Частиною 3 статті 14 ЦК України встановлено, що виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частинами 1 та 2 статті 614 ЦК України вбачається, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Разом з цим частини 2 статті 625 ЦК визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.02.2018 у справі № 922/4544/16, від 26.04.2018 у справі № 910/11857/17, від 16.10.2018 у справі № 910/19094/17, від 06.11.2018 у справі № 910/9947/15, від 29.01.2019 у справі № 910/11249/17, від 19.02.2019 у справі № 910/7086/17, від 10.09.2019 у справі № 920/792/18.

Нарахування, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК, не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Подібний за змістом правовий висновок викладений в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 920/505/22.

Враховуючи те, що судом встановлено наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених Прокурором позовних вимог в частині стягнення 1256115,54 грн заборгованість зі сплати пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси, заявлені до стягнення суми 3% річних та інфляційних нарахувань підлягають нарахування саме на цю суму в межах заявлених періодів.

Здійснивши власне перерахування зо допомогою Інформаційно-правової системи Прецедент, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ТОВ "ХАНБЕР" 147946,32 грн 3% річних та 762222,69 грн інфляційних нарахувань, нарахованих на 1256115,54 грн упродовж 12.04.2021-15.03.2025.

Враховуючи вищенаведене, заявлені Прокурором вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з ТОВ "МІГ" до місцевого бюджету підлягає 2166284,55 грн заборгованості, з яких 1256115,54 грн заборгованість зі сплати пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси, 147946,32 грн 3% річних та 762222,69 грн інфляційних нарахувань.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Приписи статті 79 ГПК України встановлюють, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1-3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005 р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

У рішенні від 03.01.2018 Віктор Назаренко проти України (Заява № 18656/13) ЄСПЛ наголосив, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції справедливого судового розгляду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції. Вони вимагають справедливого балансу між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони матимуть змогу висловити свої думки щодо кожного документа в матеріалах справи (рішення у справі Беер проти Австрії (Beer v. Austria), заява № 30428/96, пункти 17,18, від 06 лютого 2001 року).

Стосовно розподілу судового збору господарський суд зазначає наступне.

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України „Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 7 Закону України ,,Про Державний бюджет України на 2025 рік …прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2025 року складає 3028,00 грн…

Підпунктами 1 та 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України „Про судовий збір визначено ставки судового збору за подання до господарського суду: позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Окрім того, підпунктом 5 вказаної статті визначено ставки судового збору за подання до господарського суду заяви про забезпечення позову 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України „Про судовий збір при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (як зазначалось, Прокурором представлено позовну заяву використовуючи підсистему Електронний суд Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи).

Звертаючись із позовом Одеською обласною прокуратурою у відповідності до підпункту 1 пункт 2 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір сплачено до Державного бюджету України 40079,54 грн (3339962,21 грн * 1,5% *0,8 = 40079,54 грн).

Звертаючись із заявою про забезпечення позовну Одеська обласна прокуратура у відповідності до підпункту 5 пункт 2 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір мала сплатити до Державного бюджету України 1211,20 грн, однак сплатила 1514,00 грн.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, стягненню з "ХАНБЕР" на користь Одеської обласної прокуратури як платника судового збору підлягає 25995,41 грн (або відповідне пропорційне співвідношення у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України/2166284,55 грн * 1,5% *0,8 = 25995,41 грн) за звернення із позовом та 1211,20 грн за звернення із заявою про забезпечення позову. Надмірно сплачений судовий збір у розмірі 302,80 грн (1514,00 грн 1211,20 грн = 302,80 грн) може бути повернутий платнику.

Керуючись ст.ст.13,20,73,74,76,86,129,165,232,233,237,238,240,241

Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов заступника керівника Малиновської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАНБЕР" про стягнення 3339962,21 грн заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАНБЕР" (65009, України, м. Одеса, Фонтанська дорога, буд. 6, Код ) на користь держави в особі Одеської міської ради (65026, Україна, м. Одеса, площа Думська, буд. 1, Код ) до місцевого бюджету (код бюджетної класифікації 24170000 «Надходження коштів пайової участі», МФО 899998, р/рахунок: UA0015744) кошти у сумі 2166284/два мільйона сто шістдесят шість тисяч двісті вісімдесят чотири/грн 55коп., з яких 1256115/один мільйон двісті п`ятдесят шість тисяч сто п`ятнадцять/грн 54 коп. заборгованість зі сплати пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси, 147946/сто сорок сім тисяч дев`ятсот сорок шість/грн 32коп. 3% річних та 762222/сімсот шістдесят дві тисячі двісті двадцять дві/грн 69коп. інфляційних нарахувань.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАНБЕР" (65009, України, м. Одеса, Фонтанська дорога, буд. 6, Код ) на користь Одеської обласної прокуратури (65026, м. Одеса, вул. Італійська, буд. 3, Код ЄРПОУ 03528552; розрахунковий рахунок № UA 0000564 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, ) 25995/двадцять п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять/грн 41коп. витрат зі сплати судового збору та 1211/одну тисячу двісті одинадцять/грн 20коп. витрат зі сплати судового збору за звернення із заявою про забезпечення позову.

У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Накази видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст складено 20 жовтня 2025 р.

Суддя С.Ф. Гут