ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви

про забезпечення позову

20 жовтня 2025 року м. ХарківСправа № 922/3689/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

без виклику представників сторін,

розглянувши заяву ТОВ "Редек" про забезпечення позову, подану разом з позовом (вх. № 3689/25 від 16.10.2025) у справі

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Редек» (61166, м. Харків, пр. Науки, буд. 40);
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атарна» (61020, м. Харків, вул. Китаєнка, буд. 1);
про стягнення коштів у розмірі 9 260 129, 00 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Редек", м. Харків, звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Атарна", м. Харків, про стягнення заборгованості у розмірі 9 260 129, 00 грн за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 31.12.2024, укладеним між сторонами даного спору. Також просить суд покласти на відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування позову, ТОВ "Редек" посилається на те, що станом на дату звернення з даним позовом, в порушення умов договору від 31.12.2024, відповідач не здійснив повернення поворотної безвідсоткової фінансової допомоги у розмірі 9 260 129, 00, у зв`язку з чим позивач вимушений відновити свої порушені права та охоронювані законом інтереси у судовому порядку.

Разом з позовною заявою, ТОВ "Редек" подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить суд:

1. Накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Атарна» як в національній валюті (гривні), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських та/або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після постановлення ухвали про забезпечення позову в межах суми позовних вимог в розмірі 9 260 129 (дев`яти мільйонів двісті шістдесят тисяч ста двадцяти дев`яти) гривень 00 копійок.

2. Накласти арешт на нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Атарна», в межах суми позову 9 260 129 (дев`яти мільйонів двісті шістдесят тисяч ста двадцяти дев`яти) гривень 00 копійок, в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності.

3. Накласти арешт з забороною відчуження у будь якій спосіб будь-яким фізичним та/або юридичним особам права власності на будь-які торгові марки, патенти, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Атарна» (ідентифікаційний код юридичної особи 45309978), на усі технічні умови, які перебувають у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Атарна» та на виробниче обладнання, яке належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Атарна» в межах суми позову 9 260 129, 00 грн.

4. Заборонити загальним зборам Товариства з обмеженою відповідальністю «Атарна» (ідентифікаційний код юридичної особи 45309978) приймати рішення про зміну складу учасників товариства, про перерозподіл часток між учасниками товариства, про зміну керівника товариства.

5. Заборонити державним реєстраторам, визначених Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" вчиняти/здійснювати/проводити будь-які реєстраційні дії, передбачені Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" відносно/щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Атарна», в тому числі, але не виключно, реєстрацію, внесення змін до установчих документів, перереєстрацію, реорганізацію будь-яким шляхом, реєстрацію припинення діяльності, а також вносити інші зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, а саме про зміну складу та часток засновників (учасників) товариства, розміру статутного капіталу, виключення учасників товариства, зміну особи, що уповноважена вчиняти юридичні дії від імені підприємства, зміну органів управління товариства.

Як вказує заявник, звертаючись до господарського суду із заявою про забезпечення позову, предметом позову у цій справі є стягнення з ТОВ «Атарна» на користь ТОВ «Редек» заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги № 31/12-2024 від 31.12.2024 в розмірі 9 260 129, 00 грн. В обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову зазначає, що ТОВ «Атарна» вже тривалий час ухиляється від виконання зобов`язань по укладеному між сторонами договору і повністю проігнорувало вимогу про повернення наданої поворотної фінансової допомоги. Сума безпідставно набутих ТОВ «Атарна» грошових коштів перевищує дві тисячі п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, як вказує заявник, фінансово-господарська діяльність ТОВ «Атарна» характеризується нестійким та ризиковим фінансовим станом, який свідчить про можливі проблеми із платоспроможністю, управлінням активами та реальністю задекларованої діяльності, що створює реальну загрозу розпорядженням грошовими коштами, які знаходяться на їх рахунках, що істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалене на користь ТОВ «Редек», у зв`язку з чим заявник вважає, що одним із ефективних заходів забезпечення позову є накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Атарна», як в національній валюті (гривні), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських та/або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після постановлення ухвали про забезпечення позову в межах суми позовних вимог в розмірі 9 260 129, 00 грн. А також враховуючи, що у ТОВ «Атарна» відсутнє нерухоме майно, за рахунок якого можливо бути виконати рішення суду, з метою уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, вважає, що окрім арешту коштів та нерухомого майна відповідача, необхідно заборонити ТОВ «Атарна» відчужувати у будь-який спосіб будь-яким особам право власності на торгову марку/патент БпАК «Жук», технічні умови, які перебувають у власності ТОВ «Атарна», а також право власності на виробниче обладнання, що належить ТОВ «Атарна», а також заборонити внесення змін до складу учасників та керівника ТОВ «Атарна» до моменту вирішення спору по суті.

Дослідивши матеріали справи, подану заяву про вжиття заходів забезпечення позову, докази, подані в обґрунтування даної заяви, суд виходить з наступного.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Так, згідно зі ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст.137 ГПК України).

Ч. 3 цієї статті ГПК України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Системний аналіз висновків про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17, та положень ч. 1 ст. 136 і 137 ГПК України, дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч. 2, 5, 6, 7 ст. 137 ГПК України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів ст. 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 15.01.2019 у справі № 915/870/18.

Суд зазначає, що позов в процесуальному сенсі - є зверненням до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмет і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимоги про захист прав чи законних інтересів.

Так, предметом позову у даній справі є вимоги ТОВ "Редек" щодо стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги № 31/12-2024 від 31.12.2024, укладеним між сторонами даного спору.

Суд наголошує, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Отже, заявник мав довести на підставі належних, допустимих та достовірних доказів, у розумінні ст. 73 ГПК України, наявність зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обґрунтувати, яким чином заходи забезпечення позову забезпечать реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача.

Як зауважує заявник, під час укладання договору поворотної фінансової допомоги № 31/12-2024 від 31.12.2024 та надання ТОВ "Атарна" поворотної фінансової допомоги, ТОВ "Редек" керувався виключно патріотичними мотивами, оскільки прагнув всіма можливими способами посприяти підвищенню безпеки міста Харкова, у зв`язку з чим надав ТОВ «Атарна» безпроцентну поворотну фінансову допомогу у розмірі 9 260 129 гривень 00 копійок саме на розвиток та масштабування відповідачем виробництва дронів-перехоплювачів. Після надання вищевказаної поворотної фінансової допомоги від ТОВ «Атарна» (її посадових та інших пов`язаних осіб) тривалий час не надходило жодної інформації щодо використання коштів, представники ТОВ «Атарна» систематично ухилялися від контактів та не реагували на спроби комунікації з боку позивача. Так, ТОВ «Редек» було проаналізовано сайт судової влади України та виявлено існування низки судових справ цивільного судочинства за позовними заявами майнового характеру в яких ОСОБА_1 є відповідачем/боржником, а саме: 640/21118/15-ц, 757/59910/18-ц, 640/21117/15-ц, 640/21116/15-ц, 953/9477/21, 640/22013/18, 2018/1245/2012, 643/4614/13-ц, 2-709/10, 619/1222/21, 640/3780/17. Окрім цього заявник вказує на існування декількох відкритих кримінальних проваджень стосовно керівництва ТОВ "Атарна".

Також заявник вказує, що аналіз інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань свідчить про підвищену схильність ТОВ «Атарна» до частих змін керівника та складу учасників (засновників), а також кінцевих бенефіціарних власників (враховуючи досить не довгий термін існування компанії), при цьому нинішній директор Товариства, ОСОБА_2 , одночасно є керівником ще низки інших юридичних осіб, серед яких окремі підприємства перебувають у стані припинення, що свідчить про його активну участь у господарській діяльності різних суб`єктів та можливу зацікавленість у формальному виконанні обов`язків керівника

Натомість, оскільки ТОВ «Атарна» систематично уникає комунікації з заявником, враховуючи що ТОВ «Атарна» ігнорує законні вимоги позивача, опираючись на репутацію особи, яка вела всі переговори від імені відповідача, враховуючи негативні фінансові показники відповідача та наявність кримінальних справ відносно його працівників, заявник вважає що існують реальні об`єктивні ризики того, що справжньою метою ТОВ «Атарна» було заволодіння коштами ТОВ «Редек», що у свою чергу створює підстави для висновку про можливість виведення активів товариства та відчуження його корпоративних прав на користь осіб сумнівної ділової репутації.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ч. 1 ст. 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 79 ГПК України).

Натомість, всупереч положенням ГПК України, ТОВ "Редек" в заяві про забезпечення позову не було обґрунтовано, яким чином невжиття заходів забезпечення унеможливить виконання рішення у разі задоволення його вимог.

Саме лише посилання ТОВ "Редек" в заяві на негативну, на його думку, репутацію особи, яка вела всі переговори від імені відповідача, наявність кримінальних справ відносно його працівників, та цивільних справ стосовно ТОВ "Атарна", які в подальшому можуть унеможливити чи утруднять виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, на думку суду, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

При цьому в заяві про забезпечення позову, заявник саме лише припускає, "... якщо в процесі розгляду даної справи виявиться, що ТОВ «Атарна» при укладанні договору про надання поворотної фінансової допомоги дійсно керувались шахрайськими мотивами, ТОВ «Редек» буде вимушено звернутись до правоохоронних органів з відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення". В даному випадку, як припускає заявник, якщо "... дійсною метою ТОВ «Атарна» було заволодіння шляхом обману грошовими коштами ТОВ «Редек», заявлені заходи забезпечення позову дозволять зберегти доказову базу, яка може бути основою для кримінального провадження".

Таким чином, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Окрім цього, суд зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин ймовірності того, що майно відповідача може зникнути шляхом відчуження. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання, тощо).

Проте, позивачем не надано відповідних доказів.

Також слід зазначити, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу/ іншим особам здійснювати певні дії (постанова Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №910/4669/21).

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №910/12404/21).

Верховний Суд неодноразово наголошував (у т.ч. в постановах від 09.12.2020 у справі № 910/9400/20, від 21.12.2020 у справі № 910/9627/20) на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому за змістом наведеної норми під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Сума підданих арешту грошових коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі №915/870/18, від 05.09.2019 у справі №911/527/19, від 21.08.2020 у справі №904/2357/20.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2024 у справі № 916/938/24 свідчать про те, що застосування процесуальних норм ст. 136, 137 ГПК України залежить від конкретних обставин справи та наданих заявником доказів, доводів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, і саме цим обґрунтована відмінність у цій категорії судових рішень, адже не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 в справі № 914/1570/20 зокрема вказано про те, що важливим є момент об`єктивного існування […] того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Таким чином, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

В той же час з матеріалів заяви вбачається, що позивач:

- не підтвердив належним чином викладені у заяві твердження ймовірності невиконання чи утруднення виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог;

- не навів обґрунтованих причин, у зв`язку з якими необхідно забезпечувати позов саме такими заходами забезпечення позову, які визначені заявником;

- не обґрунтував, яким чином застосування вищезазначених заходів забезпечення позову сприятиме створенню умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалено на користь позивача.

- не надав будь-яких доказів співмірності вартості майна відповідача заявленим позовним вимогам.

З урахуванням наведеного вище, суд не вбачає наявності зв`язку між визначеними заходами забезпечення позову і предметом заявленої позовної вимоги, а також визначені заявником заходи забезпечення позову не відповідають вимогам щодо адекватності та співмірності. Схожий за змістом висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.10.2024 у справі № 921/461/24.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Під терміном справедливий судовий розгляд розуміється у тому числі забезпечення реального виконання рішення, на що Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу держав - членів Ради Європи. Обов`язок забезпечення механізмів реалізації права на справедливий суд покладено на держави-учасниці Конвенції. Одним з механізмів забезпечення реального виконання можливого рішення суду є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Також, відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту": кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Тому вжиття обраних судом заходів до забезпечення позову відповідає вимогам статей 6 та 13 Конвенції та зобов`язанням, взятим на себе Україною щодо забезпечення права на справедливе судочинство та виконання судових рішень.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 в справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Поняття «ефективний засіб», за висновками Європейського суду з прав людини (рішення від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії"), передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Отже, в розумінні зазначених положень, обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.06.2018 по справі № 910/361/18.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника, суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Розглянувши мотиви поданої заяви, суд вважає, що доводи заявника у даному випадку є лише його оціночними судженнями, побоюваннями, що не підтверджені належними засобами доказування та не можуть бути прийняті судом, як доказ, що свідчить про реальну загрозу невиконання рішення суду по даній справі. З урахуванням того, що заявник не надав доказів в обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову вказаним в заяві шляхом, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду, оцінивши адекватність та співмірність заходів забезпечення позову, які просить вжити заявник, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. 76, 77, 86, 136-140, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Редек" про забезпечення позову (вх. № 3689/25 від 16.10.2025) - відмовити.

Згідно з приписами ст. 235 ГПК України, ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвала може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня складання повного тексту ухвали, відповідно до ст. 256 ГПК України.

Ухвалу підписано 20.10.2025

Суддя Р.М. Аюпова
справа № 922/3689/25

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.