ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2025 року м. Дніпро Справа № 904/581/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Верхогляд Т.А.,

при секретарі судового засідання: Кишкань М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СИНТИЗ"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Бєлік В.Г.) від 24.04.2025 р. у справі № 904/581/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СИНТИЗ", Дніпропетровська область, м. Синельникове

про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії № 7667 від 01.09.2021 у загальному розмірі 1 100 046,73 грн, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, у якій просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СИНТИЗ" заборгованість за договором про постачання електричної енергії № 7667 від 01.09.2021 у загальному розмірі 1 100 046,73 грн, що складається з: основний борг у розмірі 1 057 631,11 грн, 3% річних у розмірі 7 485,29 грн, інфляційні втрати у розмірі 34 930,33 грн, а також просило стягнути судові витрати, які складаються з 13 200,56 грн судового збору.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про постачання електричної енергії № 7667 від 01.09.2021 щодо повної та своєчасної оплати за спожиту електричну енергію.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2025 р. у справі № 904/581/25:

- позовні вимоги задоволено у повному обсязі;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СИНТИЗ" (52500, Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Кирпична, буд. 13; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (49001, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Січових стрільців, буд. 4Д; ) основну заборгованість у розмірі 1 057 631,11 грн, 3 % річних у розмірі 7 485,29 грн, інфляційні втрати у розмірі 34 930,33 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 13 200,56 грн.

Не погодившись з цим рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "СИНТИЗ", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2025 р. у справі № 904/581/25 та прийняти нове рішення у відповідній частині.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що на день подання апеляційної скарги відповідач здійснив часткову оплату в розмірі 1 000 грн, у зв`язку з чим просить суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Крім того звертає увагу, що судом першої інстанції були проігноровані доводи відповідача про те, що останній звертався до позивача із заявою про погодження графіку розстрочення заборгованості. Вказане звернення до позивача відповідач обґрунтовує власним важким фінансовим становищем, що спричинено відсутністю замовлень на товар, що виробляється підприємством відповідача, військовим станом в Україні, відправленням працівників товариства у безстрокову відпустку та фактичним припиненням виробництва.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.06.2025 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СИНТИЗ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2025 р. у справі № 904/581/25, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 14.10.2025 р.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" подано до Центрального апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2025 р. у справі № 904/581/25 без змін.

В обґрунтування своїх заперечень проти доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що посилання відповідача на скрутне фінансове становище не може бути прийнято до уваги, оскільки наслідки, спричинені вторгненням Російської Федерації в Україну, мають загальний характер та у повній мірі стосуються обох сторін. Вважає, що відсутність коштів не є підставою для відстрочення та розстрочення виконання рішення.

У судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсягу та просив її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечив, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу відповідача безпідставною, у зв`язку з чим просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Правовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачами, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначені Правилами роздрібного ринку електричної енергії (далі ПРРЕЕ) які затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018.

Товариство з обмеженою відповідальністю Дніпровські енергетичні послуги у відповідності до ПРРЕЕ постачає електричну енергію споживачам та виконує функції постачальника універсальних послуг на території Дніпропетровської області.

Відповідно до пункту 1.2.7. ПРРЕЕ постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 01.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (надалі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СИНТИЗ" (надалі - споживач, відповідач) укладено договір № 7667 про постачання електричної енергії споживачу (надалі - договір) за особовим рахунком № 67 на умовах комерційної пропозиції Вільна/7667 постачальника електричної енергії ТОВ Дніпровські енергетичні послуги, яка є додатком 2 до Договору (далі - Комерційна пропозиція).

Умови Договору відповідають вимогам Закону України Про ринок електричної енергії та Правилам.

Згідно з пунктом 2.1. Договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Пунктом 13.1. Договору передбачено, що цей Договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з дати, зазначеної в комерційній пропозиції.

Цей Договір в частині виконання зобов`язань споживача щодо оплати діє до повного виконання споживачем таких зобов`язань.

Судом першої інстанції також встановлено, що у вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплено печатками підприємств, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.

Доказів визнання недійсним, зміни або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Так, пунктом 2.2 договору передбачено, що постачання електричної енергії споживачу здійснюється, якщо, зокрема:

- об`єкт споживача підключений до мереж Оператора системи у встановленому законодавством порядку (підпункт 1);

- відсутній факт припинення/призупинення постачання електричної енергії або надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у випадках, передбачених законодавством у сфері енергетики (підпункт 5);

- споживач відповідає критеріям обраної ним комерційної пропозиції (підпункт 7).

Згідно з пунктом 3.1 договору датою початку постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в комерційній пропозиції, яка є Додатком 2 до договору.

У розділі 5 договору визначені ціна, порядок обліку та оплати електричної енергії, зокрема:

- споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є Додатком 2 до договору (пункт 5.1. договору);

- ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором. У випадках застосування до споживача погодинних (диференційованих) цін на електричну енергію суми, вказані в рахунках, можуть відображати середню ціну, обчислену на базі різних погодинних (диференційованих) цін (пункт 5.4 договору);

- розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (пункт 5.5 договору);

- оплата вартості електричної енергії за договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на вказаний рахунок надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору. Поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни (пункт 5.6 договору).

- оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 робочих днів з моменту отримання його споживачем або протягом 5 робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції щодо оплати рахунку, оформленого споживачем (пункт 5.7 договору).

Додатком 2 до договору є Комерційна пропозиція "Вільна/7667" постачальника електричної енергії ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" (далі Комерційна пропозиція "Вільна").

Так, у розділі 2 Комерційної пропозиція "Вільна" сторонами були визначені формули розрахунку ціни на електричну енергію.

Відповідно до пункту 3 Комерційної пропозиції "Вільна" територія, на якій пропонується дана комерційна пропозиція, визначається територією провадження господарської діяльності з розподілу (передачі), зокрема, оператора системи АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі".

Пунктом 4.3 Комерційної пропозиції "Вільна" визначено, що послуги з передачі електричної енергії закуповуються та оплачуються постачальником, а їх вартість включається до ціни електричної енергії і оплачується споживачем на рахунки постачальника.

Пунктом 5.1. Комерційної пропозиції передбачено, остаточний розрахунок за фактичним обсягом споживання - не пізніше, ніж на 10 робочий день після закінчення розрахункового періоду, не залежно від дати отримання рахунку від Постачальника.

Згідно з пунктом 5.2. Комерційної пропозиції обсяги переплат зараховуються для оплати наступних платежів.

Відповідно до підпункту 1 пункту 6.2. Договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору.

За змістом пунктів 6.1, 6.3, 10.5 Комерційної пропозиції "Вільна" рахунок на оплату прогнозованого обсягу споживання електричної енергії формується постачальником і надається (направляється) споживачу доступними каналами зв`язку, зокрема передбаченими в пункті 10.5. Комерційної пропозиції (через особистий кабінет; на офіційному сайті постачальника у мережі Інтернет; засобами електронного зв`язку на електронну адресу, вказану споживачем; СМС-повідомленням на номер, наданий споживачем, за допомогою чат-програм; у місцях обслуговування клієнтів, тощо). Рахунок на оплату фактично спожитого у розрахунковому періоді обсягу електричної енергії надається, як правило, до 06 числа місяця, наступного за розрахунковим (після отримання звіту споживача про покази засобу обліку постачальником або після отримання постачальником від оператора системи розподілу даних про обсяги споживання споживача).

Згідно з умовами пункту 6.4 Комерційної пропозиції "Вільна" акт прийому-передачі електричної енергії оформлюється постачальником у день формування рахунку за фактично спожиту електричну енергію або за вимогою споживача.

Згідно з пунктом 9.1 Комерційної пропозиції "Вільна" договір на умовах даної Комерційної пропозиції починає діяти з 01.09.2021. Договір укладається на строк до 31.12.2023 та вважається продовженим на кожні наступні 12 (дванадцять) місяців, якщо жодна із сторін не відмовиться від його пролонгації.

Доказів відмови сторін від пролонгації договору після 31.12.2023 матеріали справи не містять.

Пунктами 4.З., 4.13., підпунктів 33, 34 пункту 5.1.2. ПРРЕЕ передбачено, що обсяги споживання електричної енергії підтверджуються адміністратором комерційного обліку, функції якого, згідно статті 46 Закону України Про ринок електричної енергії виконує відповідний оператор систем розподілу (далі - ОСР).

Згідно даних, отриманих від операторів системи розподілу АТ ДТЕК Дніпровські електромережі, відповідачем за вересень 2024 року була спожита електрична енергія, обсягом 248 416 кВт*г.

Таким чином, постачальник належним чином виконав свої зобов`язання за договором, зокрема, поставив електричну енергію споживачу протягом вересня 2024 року загальним обсягом 248 416 кВт*г на суму 1 943 556,11 грн.

З урахуванням спожитих обсягів електричної енергії постачальником був сформований та направлений на адресу споживача рахунок № 42 від 30.09.2024 про сплату заборгованості за вересень 2024 року в сумі 1 943 556,11 грн. Кінцева дата сплати рахунку 21.10.2024.

Однак відповідачем сума боргу була сплачена лише частково у розмірі 885 925,00 грн. Отже, станом на сьогоднішній день сума заборгованості складає: 1 943 556,11 грн - 885 925,00 грн = 1 057 631,11 грн.

З метою врегулювання питання щодо погашення виниклої заборгованості позивачем була направлена на адресу відповідача вимога про сплату заборгованості за спожиту електричну енергію. Однак відповідь на вимогу не отримана, сума боргу не сплачена, що і стало причиною звернення до суду.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд дійшов висновку про порушення відповідачем умов договору в частині повної та своєчасної оплати за спожиту електричну енергію, у зв`язку з чим визнав обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача сум основного боргу, процентів річних та інфляційних втрат.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір, та обставини справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з купівлі-продажу електричної енергії.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Умовами укладеного між сторонами договору передбачені строки, розмір та порядок оплати поставленої електричної енергії. Відповідно до пункту 5.5 договору та пункту 5.1 Комерційної пропозиції, строк оплати поставленої електричної енергії є таким, що настав.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем умов договору в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленої енергетичної енергії.

Доказів на підтвердження повної оплати спожитої за вересень 2024 року електроенергії в сумі 1 057 631,11 грн, відповідач до суду першої інстанції не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, судова колегія, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість та доведеність належними доказами вимог позивача, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлені строки.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 1 057 631,11 грн.

Окрім цього позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Щодо індексу інфляції слід також зазначити, що показники індексу споживчих цін (індексу інфляції за окремі місяці та сукупного індексу інфляції за певний період часу) обчислюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, та публікується в офіційних періодичних виданнях десятковим дробом, з одним числовим знаком після коми (тобто округленими до десятих). Отже, застосування у розрахунку індексу інфляції (сукупного індексу інфляції) з округленням до сотих є неправомірним.

Так, позивач нарахував та заявив вимогу про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 7 485,29 грн за період з 22.04.2024 по 13.01.2025 та інфляційні втрати у розмірі 34 930,33 грн за період з листопада по грудень 2024 року.

Судом першої інстанції перевірено наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних витрат та встановлено, що заявлені до стягнення суми вказаних нарахувань є арифметично правильними, з чим погоджується і судова колегія апеляційного суду.

За таких обставин, судова колегія констатує, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення у повному обсягу позовних вимог позивача про стягнення з відповідача сум основного боргу, 3 % річних та інфляційних втрат.

Товариство з обмеженою відповідальністю "СИНТИЗ" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, обґрунтовуючи її тим, що на день подання апеляційної скарги відповідач здійснив часткову оплату в розмірі 1 000 грн, у зв`язку з чим просить суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідач в апеляційній скарзі не зазначає конкретних вимог щодо того, яке саме рішення, на його думку, має ухвалити суд апеляційної інстанції, та не посилається на норми матеріального права в обґрунтування цих вимог.

Однак, із суті доводів апелянта можливо дійти висновку, що з урахуванням сплати відповідачем частини боргу у сумі 1 000,00 грн, на переконання останнього в цій частині позовних вимог провадження у справі має бути закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України.

З цього приводу колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на висновки Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду щодо закриття апеляційним судом провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України, зроблені у постанові від 30.08.2024 р. у справі № 916/3006/23.

Так, статтею 231 ГПК України визначено підстави для закриття провадження у справі. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення по суті спору у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Від підстав позову слід відрізняти правові підстави позову (правове обґрунтування позову) правову кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої позиції (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 95)).

З урахуванням наведеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Отже, суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору існував на момент виникнення останнього, але припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

При цьому протилежне, зокрема скасування рішення суду з тих підстав, що сторона спору на стадії апеляційного перегляду рішення вчинила дії, які направлені, по суті, на вирішення питання шляхом фактично позапримусового виконання зобов`язання, хоча і за наслідками встановлення судом першої інстанції обставин та ухвалення рішення про зобов`язання вчинення дій на користь позивача, означало б скасування законного та обґрунтованого рішення, яке ухвалене за результатами встановлення фактичних обставин справи, надання оцінки доказам, правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

За статтею 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право:

1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення;

2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення;

3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;

4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;

5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;

7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-6 частини першої цієї статті.

Статтею 278 ГПК України визначені підстави для скасування судового рішення повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині. Відповідно до наведеної статті судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

Разом з тим статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, у розумінні статті 278 ГПК України підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі є порушення судом процесуального законодавства, зокрема, й коли суд першої інстанції не врахував обставини того, що предмет спору припинив існувати до ухвалення рішення.

Подібна конструкція, до прикладу, передбачена процесуальним кодексом для подібного випадку, коли після ухвалення оскаржуваних рішень настали інші обставини, які також є підставою для закриття провадження у справі за правилами пункту 6 частини першої статті 231 ГПК України. Так, за частиною третьою статті 278 ГПК України якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Водночас, коли порушення ГПК України судом першої інстанції не допущено та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, встановлення апеляційним судом обставин припинення існування предмету спору, які (обставини) виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, саме по собі не може бути підставою для скасування судового рішення згідно зі статтею 278 ГПК України та закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України.

При цьому доцільно зазначити про те, що ГПК України передбачає спеціальні процесуальні механізми та процедуру для випадку припинення існування предмета спору, які виникли після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Так, у разі, коли боржник добровільно виконав рішення суду (повністю чи частково), яке підлягає виконанню на підставі виконавчого документа (наказу), то боржник відповідно до частини другої статті 328 ГПК України наділений правом звернутися до суду із відповідною заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково (якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою).

Судове рішення також може бути переглянуто за правилами глави 3 ГПК України за наявності для цього відповідних підстав.

У постанові від 30.08.2024 р. у справі № 916/3006/23 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов висновку про необхідність відступити від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 09.03.2021 у справі № 914/1034/18, від 10.09.2021 у справі № 910/13848/20, від 27.09.2022 у справі № 910/14363/21, від 25.07.2019 у справі № 916/144/18 про те, що закриття апеляційним судом провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України може бути здійснено, якщо предмет спору припинив існування після ухвалення судом першої інстанції рішення у справі, позаяк відсутні підстави для скасування рішення лише з цих мотивів, якщо його законність та обґрунтованість не спростована за наслідками апеляційного розгляду.

Таким чином, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду виснував, що суд закриває провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору існував на момент виникнення останнього, але припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору. У випадку виникнення обставин припинення існування предмета спору на стадії апеляційного (касаційного) перегляду справи, відсутні підстави для застосування пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України та скасування судового рішення по суті спору лише з мотивів виникнення зазначених обставин, якщо законність та обґрунтованість судового рішення не спростована за наслідками апеляційного (касаційного) розгляду справи.

Водночас у разі, якщо при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції встановлено наявність підстав, за яких судове рішення підлягає скасуванню, оскільки є незаконним і необґрунтованим, то, у разі встановлення також і обставин припинення існування предмета спору, які (обставини) виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, таке рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України. Подібний підхід застосовний відповідно до частини третьої статті 278 ГПК України, згідно із якою у разі, якщо настала смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництво (пункт 6 частини першої статті 231 ГПК України) після ухвалення судового рішення, застосуванню підлягають положення статті 231 ГПК України у разі, якщо судом першої інстанції ухвалено, відповідно, незаконне і необґрунтоване рішення.

Отже, при застосуванні пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України слід враховувати, що закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми процесуального законодавства можливе у разі, коли:

- предмет спору існував на момент порушення провадження у справі та припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції судового рішення і ці обставини не були взяті до уваги судом першої інстанції при ухваленні судового рішення;

- при апеляційному перегляді судового рішення першої інстанції встановлено, що судове рішення підлягає скасуванню, оскільки є незаконним і необґрунтованим то, у разі встановлення також і обставин припинення існування предмета спору, які (обставини) виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, таке рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України.

У тому разі, коли суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, то встановлені апеляційним судом обставини припинення існування предмету спору, які (обставини) виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, не можуть бути підставою для скасування судового рішення згідно зі статтею 278 ГПК України та закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України.

З огляду на наведені висновки Верховного Суду та враховуючи, що Товариством з обмеженою відповідальністю "СИНТИЗ" здійснено часткову оплату суми боргу в розмірі 1 000 грн (виникнення обставин припинення існування предмета спору у відповідній частині) вже після ухвалення рішення судом першої інстанції (на стадії апеляційного провадження), а також з урахуванням того, що законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції не спростована за наслідками апеляційного розгляду справи, судова колегія апеляційного господарського суду констатує відсутність підстав для застосування в цьому випадку пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2025 р. у справі № 904/581/25.

Щодо зауважень апелянта про власне важке фінансове становище, що спричинено відсутністю замовлень на товар, що виробляється підприємством відповідача, військовим станом в Україні, відправленням працівників товариства у безстрокову відпустку та фактичним припиненням виробництва, судова колегія знову звертає увагу, що наведені доводи апелянта не містять конкретних процесуальних вимог.

Зазвичай важке фінансове становище є підставою для звернення до суду із заявою щодо відстрочення або розстрочення судового рішення, проте відповідач не звертався ні до місцевого господарського суду, ані до суду апеляційної інстанції із такою заявою з посиланням на відповідні норми законодавства та доданням до цієї заяви необхідних підтверджувальних доказів.

За таких обставин судова колегія не приймає до уваги наведені доводи апелянта.

З урахуванням усього вищенаведеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, оскаржуване рішення відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2025 р. у цій справі відсутні.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 19 800,84 грн слід покласти на останнього.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СИНТИЗ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2025 р. у справі № 904/581/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2025 р. у справі № 904/581/25 залишити без змін.

Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "СИНТИЗ".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 22.10.2025 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд