ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" жовтня 2025 р. Справа №924/559/25

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., за участю секретаря судового засідання Нечаюк А.О., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ''Газопостачальна компанія ''Нафтогаз Трейдинг'', м. Київ

до комунального підприємства по експлуатації теплового господарства ''Тепловик'' Старокостянтинівської міської ради, м. Старокостянтинів

про стягнення 29 928 158,99 грн. основного боргу

За участю представників:

від позивача: Пясецький Д.В. - за довіреністю №143 від 12.12.2024р.

від відповідача: Григорук С.В. - згідно ордеру від 19.06.2025р.

У судовому засіданні, згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення. Скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення проголошено 13.10.2025р., оскільки у судовому засіданні оголошувалась перерва.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою суду від 09.06.2025р. відкрито провадження у справі №924/559/25 за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження та призначено підготовче засідання.

08.07.2025р. постановлено ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання про продовження строку підготовчого засідання на тридцять днів та відкладення підготовчого засідання на іншу дату.

Ухвалою суду від 27.08.2025р. відмовлено у клопотанні відповідача про зупинення провадження у справі №924/559/25 до набрання законної сили судовим рішенням у справі Господарського суду міста Києва №910/7846/25. Окрім того, згідно ухвали Господарського суду міста Києва від 23.09.2025р. по справі №910/7846/25 позовна заява залишена без розгляду.

27.08.2025р. постановлено ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Виклад позицій учасників судового процесу.

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача коштів в розмірі 29928158,99 грн., посилаючись на наявність заборгованості, що утворилась внаслідок не оплати в повному обсязі спожитого у період вересень 2023 року квітень 2024 року газу згідно договору №6285-ТКЕ(23)-34 постачання природного газу від 04.09.2023р.

Відповідач у відзиві, поданому 26.06.2025р., не заперечує проти наявної у нього заборгованості за договором від 04.09.2023р., стверджуючи, що ним вживаються всі заходи, спрямовані на її погашення. Поміж іншого, відмічає, що на виконання умов договору від 04.09.2023р., зокрема, його п. 5.2, між споживачем, постачальником та банком укладено договір №2 від 13.12.2023р. про договірне списання.

Вважає, що у разі порушення споживачем умов розрахунків за поставлений газ оплата здійснюється шляхом щоденного договірного списання банку залишку коштів. Тому, на думку відповідача, його вини у тому, що по договору не надходили кошти, не має.

Також, звертає увагу, що договір укладено в умовах повномасштабної війни, укладенню договору передувало встановлення мораторію на підвищення тарифів на теплову енергію. Зазначає, що Законом України ''Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення'' встановлено гарантії компенсації теплопостачальним організаціям заборгованості з різниці в тарифах за рахунок видатків державного бюджету, проте Законами про Державний бюджет на відповідні роки не було передбачено субвенцію для реалізації вказаної гарантії.

Тому, відповідач вважає, що договір укладено під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах. На переконання відповідача, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, виконання грошового зобов`язання за цим договором в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюється відповідними актами законодавства. Розрахунок за послуги з постачання природного газу на підставі Закону фактично визначено інший порядок розрахунків, ніж передбачений сторонами договору. Відзначає, що відповідач позбавлений можливості впливати на своєчасність розрахунків у частині, яка сплачується за рахунок субвенцій.

Позивач надав відповідь на відзив від 04.07.2025р., згідно якої відмічає, що підставою для проведення розрахунків мав стати відповідний договір про організацію взаєморозрахунків, укладений згідно з примірним договором. Звертає увагу, що відповідно до п. 6 Порядку взаєморозрахунки можуть проводитись між субєктами господарювання, але їх проведення не є обовязковим. Зауважує, що дію постанови КМУ №1430 не продовжено на 2023 рік.

Відмічає, що виділення бюджетних коштів здійснюється лише на конкретні цілі та у визначений строк. Зі змісту Порядку №1403 вбачається, що він визначав механізм надання субвенцій саме у 2022 році і укладенню договору про організацію взаєморозрахунків мало передувати надходження таких коштів. Оскільки, наявність чи відсутність некомпенсованої різниці в тарифах не впливає на обов`язок відповідача оплатити вартість отриманого газу в строки, що встановлені договором, дана обставина, на переконання позивача, не має значення для вирішення даної справи. Договір про договірне списання коштів не змінює строк виконання зобов`язань по договору укладеному з відповідачем.

Відповідачем 05.09.2025р. подано заяву про поновлення строку для подання клопотання про відстрочку виконання рішення по справі на один рік, пояснюючи, що пропустив строк у зв`язку з поданням клопотання про зупинення провадження, вважаючи, що воно буде задоволено. Відповідач не заперечує про наявність боргу, який необхідно погасити, вважаючи що його вини в наявності боргу не має.

Пояснює, що виконав усі вимоги закону для безперебійного і якісного постачання теплової енергії до споживачів. Щодо неспроможності подальшого виконання рішення суду вказує про те, що КП ''Тепловик'' надавались договори про безспірне списання, що свідчать про те, що вільні кошти, якими можна було б проводити розрахунки, відсутні. Усе майно, яким користується КП ''Тепловик'' є майном Старокостянтинівської міської територіальної громади і передано у господарське відання. Також, надано баланс підприємства, який свідчить про збитки підприємства. Тому, робить висновки, що вини підприємства не має.

Позивач 10.09.2025р. подав заперечення на відстрочення виконання рішення суду. Свою позицію обгрунтував тим, що відповідачем порушено строки подання доказів у справу. Також, вважає, що відповідач передчасно подав вказану заяву з посиланням на ст. 331 ГПК України, оскільки справа ще не розглянута.

З приводу надання відстрочки вважає, що обставини, на які посилається відповідач, не є тими виключними обставинами (в розумінні ст. 331 ГПК України) для відстрочення виконання рішення суду. Посилання відповідача на наявність боргу у кінцевих споживачів та, як наслідок, важкий фінансовий стан, не може слугувати підставою для відстрочки виконання рішення. Відповідачем не надано належні та допустимі докази виключних обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а саме: відсутність коштів на рахунках, відсутність майна, на яке можливо звернути стягнення; наявність реальної загрози банкрутства.

Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав позицію, подану у відзиві та просив відстрочити виконання рішення суду.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

04.09.2023р. між товариством з обмеженою відповідальністю ''Газопостачальна компанія ''Нафтогаз Трейдинг'', як постачальником, та комунальним підприємством по експлуатації теплового господарства ''Тепловик'' Старокостянтинівської міської ради, як споживачем, укладено договір постачання природного газу №6285-ТКЕ(23)-34, згідно умов якого (п. 1.1) постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Згідно п. 2.1 договору, постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з 01 вересня 2023 року по 15 квітня 2024 року (включно) в кількості 7306,995 тис.куб.м.

Порядок передачі та оформлення поставки природного газу сторони встановили в розділі 3 договору. Так, згідно п. 3.5 приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

У п. 4.1 договору сторони погодили, що ціна природного газу за 1000 куб.м. з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 7583,89 грн.

Порядок та умови проведення розрахунків сторонами встановлено у розділі 5, поміж іншого, згідно п. 5.1, споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:

- 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.3. п. 3.5. цього договору.

На виконання умов договору, позивач, у період вересень 2023 року - квітень 2024 року, поставив відповідачу природний газ на загальну суму 59757915,72 грн., про що сторонами складено акти приймання-передачі природного газу, а саме: від 30.09.2023р. на суму 665916,48 грн., від 31.10.2023р. на суму 2547698,69 грн., від 31.10.2023р. на суму 106034,00 грн., від 31.10.2023р. на суму 675564,14 грн., від 30.11.2023р. на суму 5146025,95 грн., від 30.11.2023р. на суму 2299025,45 грн., від 30.11.2023р. на суму 3267406,26 грн., від 31.12.2023р. на суму 6612067,64 грн., від 31.12.2023р. на суму 1902375,38 грн., від 31.12.2023р. на суму 3846130,15 грн., від 31.01.2024р. на суму 7730599,69 грн., від 31.01.2024р. на суму 2671183,33 грн., від 31.01.2024р. на суму 3564051,91 грн., від 29.02.2024р. на суму 6285259,51 грн., від 29.02.2024р. на суму 315795,49 грн., від 29.02.2024р. на суму 1858369,50 грн., від 31.03.2024р. на суму 6856120,55 грн., від 31.03.2024р. на суму 1086790,33 грн., від 31.03.2024р. на суму 968008,25 грн., від 30.04.2024р. на суму 913377,66 грн., від 30.04.2024р. на суму 180467,64 грн., від 30.04.2024р. на суму 259647,72 грн.

Акти підписані сторонами та скріплені відтиском печаток.

Відповідачем за вказаний період оплату за спожитий газ у строки, передбачені у договорі, здійснено лише частково на суму 29829756,73 грн., про що свідчать банківські виписки по рахунку за січень 2024 року травень 2025 року.

Борг відповідача перед позивачем за спожитий природний газ склав 29928158,99 грн.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд приймає до уваги наступне.

У відповідності до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору постачання природного газу №6285-ТКЕ(23)-34 від 04.09.2023р. і кожна із сторін прийняла на себе певні зобов`язання щодо його виконання. Так, позивач згідно п. 1.1 договору постачання природного газу від 04.09.2023р. зобов`язався поставити відповідачеві природний газ, а відповідач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Порядок оформлення поставки природного газу сторони встановили в розділі 3 договору, який передбачає (п. 3.5) оформлення акту приймання-передачі газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді.

Факт належного виконання позивачем умов договору від 04.09.2023р. в частині поставки природного газу підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими печатками юридичних осіб, як це передбачено п. 3.5 договору.

Так, зокрема, за період вересень 2023 року - квітень 2024 року, відповідачу поставлено природний газ на загальну суму 59757915,72 грн.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Строк виконання відповідачем обов`язку з оплати за фактично переданий природний газ сторони погодили у пункті 5.1 договору, а саме:

- 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

Станом на день подання позову відповідач оплату спожитого газу в повному обсязі не здійснив, лише частково розрахувавшись з позивачем на суму 29829756,73 грн., про що свідчать банківські виписки по рахунку за січень 2024 року травень 2025 року.

Борг відповідача перед позивачем за спожитий природний газ склав 29928158,99 грн.

Відтак, відповідач, являючись боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний був сплатити суму основного боргу в розмірі 29928158,99 грн.

Наявність укладеного між позивачем, відповідачем та банком договору про договірне списання коштів, на який посилається відповідач, не змінює строк виконання зобов`язань по договору постачання природного газу №6285-ТКЕ(23)-34 від 04.09.2023р., а лише погоджує спосіб оплати коштів відповідачем позивачу.

Посилання відповідача на те, що договір укладено під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах, судом до уваги не приймаються, оскільки вказаний договір у судовому порядку недійсним не визнано. Позовна заява комунального підприємства по експлуатації теплового господарства ''Тепловик'' Старокостянтинівської міської ради у справі №910/7846/25, яка розглядалася в Господарському суді міста Києва, до товариства з обмеженою відповідальністю ''Газопостачальна компанія ''Нафтогаз Трейдинг'' про визнання недійсними пунктів договору купівлі-продажу природного газу №6285-ТКЕ(23)-34 від 04.09.2023р., залишена без розгляду.

Судом відмічається, що в силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України, умови цього договору є чинними для учасників справи, що розглядається.

Також, не беруться до уваги посилання відповідача на наявність невідшкодованої різниці в тарифах за надані послуги з постачання теплової енергії, запровадженням мораторію на підвищення тарифів на теплову енергію, відсутність коштів у бюджеті, оскільки вказані обставини не звільняють відповідача від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання згідно ч. 1 статті 625 Цивільного кодексу України.

Так само, не звільняє від відповідальності і посилання відповідача на наявність узгодженої, але не відшкодованої різниці в тарифах за надані послуги з постачання теплової енергії. Сам лише факт участі відповідача у процедурі врегулювання заборгованості згідно із Законом України ''Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств центрального водопостачання і водовідведення'' без фактичного врегулювання заборгованості (шляхом проведення розрахунків та реструктуризації), тобто без вчинення юридично значимих дій, не можуть свідчити про відсутність заборгованості, стягнення якої є предметом позову у цій справі.

Така заборгованість може вважатися відсутньою лише у разі фактичного врегулювання заборгованості за поставлений газ та здійснення взаєморозрахунків і реструктуризації залишків заборгованості згідно зі ст. 5 Закону України ''Про особливості регулювання відносин на ринку природнього газу та у сфері теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення'', за якою реструктуризації підлягають кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 01 червня 2021 року, для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за договором постачання природного газу №6285-ТКЕ(23)-34 від 04.09.2023р. відповідачем не погашена, договір про організацію взаєморозрахунків з приводу зазначеної заборгованості не укладався (відповідачем не було здійснено проведення взаєморозрахунків заборгованості або реструктуризації заборгованості за договором).

Судом враховується, що Закон України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" встановлює єдину підставу для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах це договір про організацію взаєморозрахунків, і не встановлює можливість проведення таких взаєморозрахунків за рішенням суду при вирішенні спору про стягнення заборгованості за спожитий газ.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.04.2024р. у справі №925/636/23.

З врахуванням викладеного вище, позовні вимоги про стягнення основного боргу за поставлений природний газ є обгрунтованими та підтвердженими належними доказами.

З приводу поданої відповідачем заяви від 05.09.2025р. про відстрочку виконання рішення по справі на один рік, судом відмічається наступне.

Як передбачено у п. 2 ч. 6 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, у разі необхідності у резолютивній частині рішення вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Частиною першою статті 239 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може, зокрема відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою відстрочки та розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, підставами для задоволення заяви про відстрочку, розстрочку виконання рішення можуть бути обставини, якими його виконання ускладнюється чи видається неможливим. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Таким чином, відстрочити виконання судового рішення суд може лише у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим. При цьому, такі виняткові обставини визначаються судом з огляду на матеріали справи, у тому числі подані стороною докази на обґрунтування такої заяви.

Суд враховує, що Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд має право відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

В обґрунтування неможливості виконання зобов`язань перед позивачем, відповідач посилається, зокрема на свій важкий фінансовий стан, наявність значної заборгованості контрагентів перед відповідачем, належність відповідача до підприємств, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, введення в Україні воєнного стану.

З приводу наведеного суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Стаття 42 Господарського кодексу України передбачає, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Як вказано у частині 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Тобто юридична особа самостійно, на власний ризик здійснює свою господарську діяльність, в тому числі укладає господарські договори і відповідає за наслідки їх невиконання.

Також суд звертає увагу на те, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, а частиною 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Необхідність відстрочення виконання рішення суду повинно обґрунтовуватися належними та допустимими доказами, що подаються стороною.

Скрутне фінансове становище відповідача, наявність у нього кредиторської заборгованості в істотному розмірі є результатом господарської діяльності відповідача як самостійного суб`єкта господарювання, а тому вказані обставини не є безумовними самостійними та достатніми підставами для відстрочення виконання судового рішення.

Щодо посилання на введення в Україні воєнного стану як підставу для відстрочення виконання рішення суд зауважує, що будь-яких доказів впливу вказаної обставини на неможливість виконання рішення суду (спрямування майже всіх грошових надходжень на вжиття заходів, спрямованих на забезпечення роботи підприємства в умовах воєнного стану, як зазначає відповідач) відповідачем не надано. Належність відповідача до підприємств, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, не підтверджує наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим, що є необхідним для відстрочення виконання рішення та підлягає доказуванню з урахуванням положень ст. ст. 73-80 ГПК України.

Крім того, відповідачем не обґрунтовано доцільності відстрочення рішення суду на один рік та не надано доказів на підтвердження наявності у нього реальної можливості в майбутньому (через один рік) виконати рішення у цій справі.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012).

З огляду на вищевикладене, враховуючи заперечення позивача, вину відповідача у простроченні зобов`язань з оплати товару за укладеним із позивачем договором, матеріальні інтереси обох сторін та беручи до уваги, що відповідачем всупереч ч. 3 ст. 13 ГПК України не надано належних та достатніх доказів неможливості чи утруднення на даний час виконання рішення суду, винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов`язує можливість надання відстрочення виконання судового рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду на один рік у справі №924/559/25.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідач не позбавлений права на звернення до суду із заявою про відстрочення, розстрочення виконання рішення суду за наявності доказів існування підстав для відстрочення, розстрочення виконання рішення.

Отже, враховуючи обставини справи та вищенаведені законодавчі положення у їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 29928158,99 грн.

Згідно ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з комунального підприємства по експлуатації теплового господарства ''Тепловик'' Старокостянтинівської міської ради (м. Старокостянтинів, вул. Ессенська, 2, блок 4; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю ''Газопостачальна компанія ''Нафтогаз Трейдинг'' (м. Київ, вул. Шолуденка, 1; код ЄДРПОУ 423998,99 грн. (двадцять дев`ять мільйонів дев`ятсот двадцять вісім тисяч сто п`ятдесят вісім гривень дев`яносто дев`ять копійок) - основного боргу, 359137,91 грн. (триста п`ятдесят дев`ять тисяч сто тридцять сім гривень дев`яносто одну копійку) - витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 15 жовтня 2025 року.

Суддя В.В. Димбовський