СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Харків Справа №917/1016/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Медуниця О.Є., суддя Білоусова Я.О.

секретар судового засідання Гаркуші О.Л.

за участю представників сторін:

позивача - адвокат Данілова Н.Н. (поза межами приміщення суду) - довіреність №29-14/78 від 25.08.22025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ №1628 від 21.03.2017,

відповідача - адвокат Бублик Олег Іванович (в приміщенні Крюківського районного суду м.Кременчука) - ордер серія ВІ №1326067 від 14.08.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2470 від 10.01.2019

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мельника Олександра Олександровича (вх.№1730 П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 15.07.2025

у справі №917/1016/25 (суддя Пушко І.І., дату підписання повного тексту рішення не зазначено)

за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", м. Полтава

до ФО-П Мельника Олександра Олександровича, м.Кременчук, Полтавської області,

про стягнення 129.983,04 грн,

ВСТАНОВИВ:

Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства Полтаватеплоенерго звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Мельника Олександра Олександровича про стягнення з відповідача 129.983,04 грн заборгованості за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії, що утворилася за період з 01.11.2022 по 31.03.2025, з яких: 112.802,94 грн основного боргу, 236,94 грн пені, 3.455,64 грн 3% річних та 13.711,52 грн інфляційних втрат, а також 3.028,00 грн судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовною заявою до суду. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов індивідуального договору в частині оплати отриманої теплової енергії у встановлений строк.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 15.07.2025 позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Мельника Олександра Олександровича на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго 112.802,94 грн заборгованості за постачання теплової енергії; 236,94 грн пені; 3.455,64 грн 3% річних; 13.711,52 грн інфляційних втрат; 2.422,40 грн витрат зі сплати судового збору.

Відповідач ФО-П Мельник Олександр Олександрович, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення повністю та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що судом першої інстанції при прийняті оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права та процесуального права, невірно встановлено фактичні обставини справи.

Також в апеляційній скарзі відповідач просить суд провести розгляд апеляційної скарги у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції через Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області, з викликом представників сторін.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- суд першої інстанції, на думку скаржника, безпідставно розширив предмет позову й визначив період стягнення з 01.11.2022 по 31.03.2025, тоді як у позовній заяві нібито заявлено лише 01.02.2025 31.03.2025;

- суд фактично виправив недоліки позову замість позивача, чим порушив принцип змагальності та рівності сторін, про що скаржник вказував у клопотаннях до місцевого суду;

- апелянт наполягає, що справа неправомірно розглянута у спрощеному провадженні без виклику сторін, попри клопотання відповідача, що порушує ст.247 ГПК та стандарти ст. 6 Конвенції (посилання на рішення ЄСПЛ);

- нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат здійснене за відсутності укладеного між сторонами письмового договору, з охопленням періодів 2022 2024 років та всупереч постанові КМУ № 206 від 05.03.2022 (заборона нараховувати санкції під час воєнного стану для населення) і за межами позовної давності (загальної трирічної та спеціальної для неустойки; посилання на ч. 6 ст. 232 ГК) ;

- скаржник зазначає про неналежність юрисдикції та відповідача: приміщення не використовується в господарській діяльності, рахунки просив виставляти «як звичайній особі», отже спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства із закриттям провадження за п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК . Також апелянт посилається на рішення адмінколегії АМКУ від 12.06.2025 щодо «умовно-постійнoї» складової в літні періоди та просить врахувати його як підтвердження безпідставності нарахувань.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2025 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Медуниця О.Є., суддя Білоусова Я.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.08.2025 апеляційну скаргу відповідача залишено без руху, в зв`язку з несплатою судового збору у відповідному розмірі.

Після усунення недоліків апеляційної скарги ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Мельника Олександра Олександровича; встановлено строк до 15.09.2025 (включно) для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 ГПК України; запропоновано учасникам справи до 15.09.2025 (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів інших учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 ГПК України; призначено справу до розгляду на 16.09.2025. Явку учасників справи визнано не обов`язковою. Доручено Крюківському районному суду міста Кременчука Полтавської області забезпечити проведення відеоконференції у справі №917/1016/25.

02.09.2025 через систему "Електронний суд" від Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивача просив апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мельника Олександра Олександровича залишити без задоволення, рішення Господарського суду Полтавської області від 15.07.2025 у справі №917/1016/25 залишити без змін.

Також 02.09.2025 через систему "Електронний суд" від представника позивача - адвоката Данілової Н.Н. надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Аргументуючи свою позицію у справі, відповідач зазначає, що суд першої інстанції помилково визначив період стягнення та фактично «розширив» предмет позову, розглянув справу у спрощеному провадженні без виклику сторін всупереч його клопотанням, а також безпідставно нарахував пеню, 3% річних та інфляційні втрати за відсутності належно укладеного між сторонами письмового договору; додатково посилається на дію під час воєнного стану заборон, передбачених постановою КМУ №206, та на сплив спеціальної/загальної позовної давності; стверджує, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки приміщення нібито не використовується у підприємницькій діяльності й рахунки він просив виставляти «як звичайній особі», а також покликається на рішення адмінколегії АМКУ від 12.06.2025 щодо «умовно-постійної» складової як підтвердження безпідставності нарахувань.

11.09.2025 через систему "Електронний суд" від представника Фізичної особи-підприємця Мельника Олександра Олек0сандровича - адвоката Бублика О.І. надійшло клопотання, в якому представник відповідача просить зупинити розгляд апеляційного провадження у справі №917/1016/25, до набрання законної сили рішень судів за аналогічними (схожими) предметами позовів у Верховному Суді у справах №524/8237/24, №524/6580/24, №524/9547/24, №524/8141/23.

16.09.2025 у судовому засіданні апеляційної інстанції колегія суддів, порадившись на місці, відмовила у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення апеляційного провадження. Колегія виходила з того, що відповідач не довів наявності жодної з передбачених ст.228, 229 ГПК України підстав для зупинення, а також не встановлено обставин, які б унеможливлювали розгляд цієї справи. Посилання на очікування рішень Верховного Суду саме по собі не створює правових підстав для зупинення, оскільки зазначені провадження не мають преюдиційного значення для даного спору і не перешкоджають його розгляду апеляційним судом у розумний строк. У зв`язку з необхідністю забезпечення змагальності та впорядкування подальшого розгляду суд одночасно оголосив перерву до 14.10.2025.

В судовому засіданні 14.10.2025 приймають участь представник позивача - адвокат Бублик Олег Іванович, який підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції; представник позивача - адвокат Данілова Н.Н., яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення господарського суду залишити без змін, як таке що прийняте у відповідності до норм чинного законодавства.

Судова колегія зауважує, що в матеріалах справи наявні процесуальні документи сторін, в яких останні висловили свою правову позицію, а також інші документи, необхідні для прийняття обґрунтованого рішення зі спору.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч.1 ст.273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

ПОКВПТГ Полтаватеплоенерго є суб`єктом природної монополії (суміжного ринку) та діє на підставі виданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг ліцензій на провадження господарської діяльності з виробництва, транспортування і постачання теплової енергії.

Як свідчать матеріали справи, основним напрямком діяльності Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго є забезпечення тепловою енергією для потреб опалення та приготування гарячої води житлового фонду, комунально-побутових та інших об`єктів на території м.Полтави та районів Полтавської області, зокрема в м.Кременчук.

ПОКВПТГ Полтаватеплоенерго забезпечує послугою з постачання теплової енергії житловий багатоквартирний будинок №101 по провулку Героїв Маріуполя (раніше Героїв Бреста) у місті Кременчуці, на першому поверсі якого розташоване нежитлового приміщення (майстерня обладнання кабельного телебачення), площею 50,5 кв.м.

Матеріалами справи підтверджується, що з листопада 2014 власником нежитлового приміщення (майстерня обладнання кабельного телебачення) площею 50,5 кв.м. у багатоквартирному будинку №101 по провулку Героїв Маріуполя (раніше Героїв Бреста) у місті Кременчуці є Фізична особа-підприємець Мельник О.О. на підставі Договору купівлі-продажу НАЕ№354337 від 28.11.2014, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О.Е. (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.09.2024).

З 01.10.2021 набрали чинності постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022 та №1023, якими внесено зміни до нормативного регулювання у сфері житлово-комунальних послуг і затверджено типові індивідуальні публічні договори приєднання:

- постанова №1022 внесла зміни до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 №830, і передбачила типову форму індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії;

- постанова №1023 внесла аналогічні зміни до Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою КМУ від 11.12.2019 №1182, затвердивши типову форму індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води.

Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якщо співвласники багатоквартирного будинку не визначили модель договірних відносин і не уклали з виконавцем комунальної послуги окремий договір, з ними вважається укладеним індивідуальний договір про надання відповідної послуги, що має характер публічного договору приєднання.

На виконання зазначених нормативних приписів ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 01.12.2021 оприлюднило на своєму офіційному веб-сайті текст індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії та порядок приєднання споживачів. Такий договір вважається укладеним після спливу 30 днів із дня оприлюднення, якщо протягом цього строку співвласники не обрали іншу модель договірних відносин і не уклали інший договір з виконавцем послуги.

Багатоквартирний житловий будинок №101 по провулку Героїв Маріуполя в місті Кременчуці, у якому розташоване нежитлове приміщення відповідача, у спірний період був підключений до системи централізованого теплопостачання, що перебуває на обслуговуванні ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».

Факт подачі та припинення подачі теплоносія протягом опалювальних сезонів 2022 2025 років підтверджено низкою актів, складених комісією за участю представників позивача та обслуговуючої організації ТОВ «Житлорембудсервіс».

Так, актом від 31.03.2023 зафіксовано припинення подачі теплоносія у зв`язку із завершенням опалювального сезону 2022/2023 року.

Актом перевірки системи теплопостачання від 31.10.2023 №1496 задокументовано початок подачі теплоносія в будинок №101 у зв`язку з відкриттям сезону 2023/2024, а актом від 28.03.2024 №1720 припинення подачі у зв`язку із його завершенням.

Актом від 05.11.2024 підтверджено подачу теплоносія під час початку опалювального сезону 2024/2025 року, а актом від 31.03.2025 його завершення.

Нежитлове приміщення відповідача технічно підключене до внутрішньобудинкової системи опалення житлового будинку №101, що підтверджується його оснащенням вузлом розподільного обліку теплової енергії та прийняттям на абонентський облік підприємства. Ці обставини підтверджуються Актом про прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік від 12.08.2024 та Актом технічного огляду вузла комерційного/розподільного обліку теплової енергії і гарячого водопостачання від 15.12.2023 щодо будинку за цією адресою.

Облік спожитої теплової енергії у спірний період опалювальні сезони 2022/2023, 2023/2024 та 2024/2025 років здійснювався за показниками комерційного приладу обліку, установленого у будинку №101 по пров. Героїв Маріуполя в м.Кременчуці.

22.01.2025 Мельник О.О. звернувся до позивача із письмовою заявою з проханням надалі виставляти рахунки за опалення приміщення за адресою по пров. Героїв Маріуполя (Героїв Бресту) на його ім`я як на власника. У зв`язку з цим позивач здійснив перерозподіл нарахувань за послугу з постачання теплової енергії за період листопад 2022 січень 2025 з ПП «ПТК «Візит» на ФОП Мельника О.О. як на актуального власника приміщення. При цьому з матеріалів вбачається, що за договором купівлі-продажу від 28.11.2014 нежитлового приміщення (майстерня обладнання кабельного телебачення) ПП «ПТК «Візит» виступало продавцем (попереднім власником).

Зокрема, у лютому 2025 проведено нарахування: за 01.11.2022 31.01.2025 62.784,98 грн з ПДВ; за 01.02.2025 28.02.2025 41.620,02 грн з ПДВ. У березні 2025 нараховано за 01.03.2025 31.03.2025 8.397,94 грн з ПДВ. Сукупно за спірний період утворилася заборгованість у розмірі 112.802,94 грн.

Відповідні суми були виставлені до сплати у вигляді рахунків, надісланих на адресу реєстрації ФОП Мельника О.О.: рахунок №5736 від 28.02.2025 за 01.02.2025 28.02.2025 на 41.620,02 грн з ПДВ; рахунок №5736 від 28.02.2025 за 01.11.2022 31.01.2025 на 62.784,98 грн з ПДВ; рахунок №5736 від 31.03.2025 за 01.03.2025 31.03.2025 на 8.397,94 грн з ПДВ (з урахуванням боргу станом на 01.03.2025 за попередні періоди).

Факт направлення зазначених рахунків підтверджують реєстри відправлення: «Реєстр листів відділення збуту м.Кременчук ПОКВПТГ Полтаватеплоенерго» від 19.03.2025 (рахунки за лютий, п.49) та від 17.04.2025 (рахунки за березень, п.36). Доказів, які б спростовували наведені обставини, а також доказів сплати заборгованості за спірний період ПП «ПТК «Візит», на що посилається відповідач, суду не подано. Обсяги теплової енергії, що відносяться на нежитлове приміщення відповідача за період 01.11.2022 31.03.2025, відображено позивачем у таблиці «Інформація щодо обсягів теплової енергії, відпущеної на потреби опалення приміщення», доданій до позовної заяви. На підставі цих даних сформовано Розрахунок заборгованості за договором №5736 від 01.02.2025 за період 01.02.2025 31.03.2025, з урахуванням перенесення нарахувань із 11.2022.

Отже, за листопад 2022 березень 2025 позивачем виставлено відповідачу рахунки за надану послугу з постачання теплової енергії на загальну суму 112.802,94 грн.

Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», за відсутності рішення співвласників про обрання моделі договірних відносин та укладення окремого договору з виконавцем, з кожним співвласником вважається укладеним індивідуальний договір про надання відповідної послуги у формі публічного договору приєднання (оприлюдненого виконавцем).

У даних правовідносинах індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії застосовується з 01.11.2022; за внутрішнім обліком виконавця йому присвоєно №5736 від 01.02.2025. Згідно з п.1 договору він є публічним договором приєднання, укладеним з урахуванням ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України і таким, що визначає порядок та умови надання послуги; за п. 2 договір набуває чинності через 30 днів від моменту його оприлюднення на офіційному веб-сайті виконавця; відповідно до п.4 фактом приєднання є вчинення споживачем дій, що свідчать про акцепт умов (зокрема, подання заяви-приєднання, оплата рахунку або фактичне отримання послуги).

Іншими умовами Індивідуального Договору визначено таке:

- виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу з постачання теплової енергії належної якості та в обсязі, що відповідає тепловому навантаженню будинку, а споживач своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу у строки та на умовах, передбачених договором. Обсяг спожитої послуги визначається як частина теплової енергії, спожитої у будинку, розподілена відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (п. 5 Індивідуального Договору);

- обсяг споживання складається з трьох складових:

теплової енергії, що витрачається безпосередньо на опалення приміщення споживача;

частки теплової енергії на загальнобудинкові потреби (опалення місць загального користування і допоміжних приміщень);

теплової енергії, необхідної для забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення;

Частка на загальнобудинкові потреби розподіляється також на власників приміщень із індивідуальним опаленням (п. 5 Індивідуального Договору);

- обсяг спожитої у будинку теплової енергії визначається за показаннями приладів комерційного обліку, а у разі їх відсутності розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315 (п.11 Індивідуального Договору);

- зняття показань приладів обліку теплової енергії здійснює виконавець щомісяця (п.17);

Повірка засобів вимірювальної техніки, які входять до складу вузла обліку, здійснюється відповідно до Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого постановою КМУ від 08.07.2015 №474 (п.19 Індивідуального Договору);

- споживач сплачує виконавцю єдиною сумою, що включає:

плату за послугу, визначену відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 №830 (у редакції постанови КМУ від 08.09.2021 №1022), та Методики розподілу;

плату за абонентське обслуговування у розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного, встановленого КМУ (п.30 Індивідуального Договору);

- у разі застосування двоставкового тарифу плата за послугу складається із двох частин: умовно-змінної (нараховується протягом опалювального періоду) та умовно-постійної (нараховується протягом року) (п.30 Індивідуального Договору);

- вартістю послуги є тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на її виробництво, транспортування та постачання; інформація про діючі тарифи розміщується на офіційному сайті підприємства. У разі зміни тарифу новий розмір застосовується автоматично з моменту набрання ним чинності без додаткового погодження сторін. Виконавець повідомляє споживача про зміну тарифу протягом 15 днів із дати введення його в дію (пп. 30, 31 Індивідуального Договору);

- розрахунковим періодом для оплати є календарний місяць; абонентська плата нараховується щомісяця, а при двоставковому тарифі умовно-постійна частина також нараховується щомісячно (п. 32 Індивідуального Договору);

- виконавець формує та надає рахунок на оплату не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати; рахунок надається у паперовій формі, а за згодою споживача в електронній (п. 33 Індивідуального Договору);

- споживач здійснює оплату щомісяця, не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, який є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (п. 34 Індивідуального Договору);

- договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.11.2022 і діє в частині постачання Т/Е (опалення) по 31.12.2022 (згідно частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України), а в частині розрахунків до їх повного здійснення. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. Припинення дії цього договору не звільняє сторони від обов`язку виконання зобов`язань, які на дату такого припинення залишилися невиконаними (п.п.51, 52, 55 Індивідуального договору).

У спірний період застосовувалися тарифи, встановлені рішеннями Полтавської обласної ради, відомості про які є загальнодоступними і оприлюднюються на офіційному сайті Полтавської обласної ради та на сайті ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у розділі «Тарифи» (підрозділ «для потреб інших споживачів»).

№ 286 від 21.10.2021 (зі змінами № 326 від 09.12.2021);

№ 477 від 30.09.2022;

№ 669 від 28.07.2023 (зі змінами № 687 від 26.09.2023);

№ 854 від 30.08.2024.

Спірне нежитлове приміщення ФОП Мельника О.О. по пров.Героїв Маріуполя (Героїв Бресту), 101 у м.Кременчуці, підключене до внутрішньобудинкової системи централізованого опалення; будинок обладнано вузлом комерційного обліку теплової енергії (ВКО/ТЕ). Індивідуального (квартирного/приміщеневого) приладу обліку у відповідача немає. Облік та розподіл здійснювалися на підставі показань будинкового ВКО.

За таких умов обсяг послуги, віднесений на приміщення відповідача, визначався відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів, спожитих у будівлі, комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315 (далі Методика №315).

Полтаватеплоенерго застосовує Методику з 01.12.2021 на виконання Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Правил, затверджених постановою КМУ №830 (у редакції №1022 від 08.09.2021).

Загальний місячний обсяг теплової енергії на опалення, спожитий будинком, фіксується комерційним вузлом обліку й розподіляється між усіма споживачами будівлі (житлові та нежитлові приміщення, у т.ч. з індивідуальним опаленням, вбудовані/прибудовані, з окремим входом) за правилами Методики №315.

Починаючи з 01.11.2022, відповідно до Методики, загальний обсяг поділяється на дві частини: на загальнобудинкові потреби (опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, забезпечення роботи внутрішньобудинкових систем) за спрощеним підходом це 25% від загального обсягу будинку; ця частина розподіляється між усіма співвласниками пропорційно їхнім опалюваним площам; на безпосереднє опалення приміщень решта обсягу, яка далі розподіляється пропорційно площам приміщень, підключених до централізованого опалення.

З огляду на відсутність індивідуального лічильника у відповідача, нарахування за його приміщення складаються з двох компонентів: частки загальнобудинкових потреб (25 %) та частки індивідуального опалення, обчислених і розподілених за Методикою №315 із застосуванням чинних тарифів Полтавської обласної ради.

Вважаючи, що відповідач споживав теплову енергію на підставі індивідуального публічного договору, однак не виконав обов`язок щодо своєчасної оплати, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з ФОП Мельника О.О. 112.802,94 грн заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2022 по 31.03.2025, а також 236,94 грн пені (за період з 01.03.2025 по 14.05.2025), 3.455,64 грн 3% річних (за період з 01.03.2025 по 01.07.2025) та 13.711,52 грн інфляційних втрат (за період березень травень 2025 року).

Господарський суд, задовольняючи позов, виходив із встановлених доказами обставин фактичного надання відповідачу послуги з постачання теплової енергії та належності розрахунків: нежитлове приміщення ФОП Мельника підключене до внутрішньобудинкової системи опалення будинку, оснащеного ВКО/ТЕ; індивідуального приладу обліку у приміщенні немає, тому обсяг споживання визначено і розподілено за Методикою №315 з урахуванням частки на загальнобудинкові потреби та чинних тарифів облради (рішення №286, №477, №669). Розмір заборгованості підтверджено рахунками №5736 від 28.02.2025 (за листопад 2022 січень 2025 і за лютий 2025) та від 31.03.2025 (за 03.2025) на загальну суму 112.802,94 грн, а факт їх направлення реєстрами від 19.03.2025 і 17.04.2025; доводів і доказів сплати чи спростування нарахувань не подано. Суд також зазначив, що відповідач є ФОП і власником спірного приміщення (майстерня), використовуваного для підприємницької діяльності, отже спір належить до господарської юрисдикції; заперечення про неналежного відповідача відхилено. Нараховані 236,94 грн пені, 3% річних 3.455,64 грн та інфляційні втрати 13.711,52 грн обґрунтовані умовами індивідуального (публічного) договору та ст.625 ЦК України; періоди нарахування і підстави відповідальності суд навів у мотивувальній частині. Доводи про сплив позовної давності відхилено з огляду на дію під час воєнного стану норм про зупинення/продовження перебігу та відкладене поновлення з 04.09.2025 (Закон №3450-ІХ, Закон №4434-ІХ), що охоплює спірні нарахування. У підсумку суд дійшов висновку про наявність простроченого грошового зобов`язання, правомірність способу визначення обсягу/вартості послуги та підставність заявлених до стягнення сум.

Колегія суддів погоджується з наведеними вище висновками місцевого господарського суду та вважає за необхідне зазначити наступне.

Предметом спору у цій справі є вимога ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про стягнення з ФОП Мельника О.О. вартості наданих послуг з постачання теплової енергії на підставі індивідуального публічного договору приєднання, що набрав чинності з 01.11.2022.

Відповідно до статей 626 628, 630, 633, 634, 638 Цивільного кодексу України, договір є домовленістю сторін, спрямованою на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов`язків. Публічним є договір, в якому підприємець бере на себе обов`язок надавати послуги кожному, хто звернеться, на однакових умовах, без можливості індивідуальної зміни змісту. Договір приєднання це договір, умови якого встановлені однією стороною і приймаються іншою без права їх коригування.

Правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017, який визначає організаційні та господарські засади надання і споживання комунальних послуг. Відповідно до ч.1 ст.4 цього Закону, законодавство у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з цього Закону, актів цивільного та житлового законодавства, а також нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України.

На виконання цих приписів постановою КМУ від 21.08.2019 №830 затверджено Правила надання послуги з постачання теплової енергії та типові договори, а постановами КМУ від 08.09.2021 №1022 та №1023 їх оновлені редакції (типові індивідуальні публічні договори приєднання).

Згідно з ч.5 ст.13 Закону №2189-VIII, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не визначили модель договірних відносин та не уклали окремого договору, з кожним із них вважається укладеним індивідуальний договір, який є публічним договором приєднання. Такий договір набирає чинності через 30 днів з дня його оприлюднення на офіційному вебсайті виконавця або органу місцевого самоврядування.

Фактом приєднання є вчинення споживачем дій, що свідчать про прийняття умов договору зокрема, отримання послуги або оплата рахунку.

Відповідно до п.13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою №830, послуга надається виключно на договірних засадах; договір укладається на основі типових умов, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Положення Закону №2189-VIII передбачають, що раніше укладені договори залишаються чинними до моменту укладення нових за визначеною моделлю. Якщо співвласники не обрали модель договірних відносин, виконавець зобов`язаний ініціювати укладення індивідуальних договорів напряму з кожним споживачем.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 18.11.2021 у справі №908/3233/20, від 14.12.2023 у справі №908/2078/22 та від 09.04.2024 у справі №908/710/23, де наголошено, що відсутність волевиявлення співвласників будинку не звільняє їх від обов`язку оплачувати отримані комунальні послуги за умовами публічного договору приєднання.

Розміщення позивачем на своєму офіційному вебсайті тексту типового договору та форми заяви-приєднання відповідає вимогам законодавства і є офертою, яка підлягає акцептування споживачем.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач протягом 30 днів з моменту опублікування такої оферти не скористався правом вибору іншої моделі договірних відносин, чим висловив мовчазну згоду на укладення індивідуального договору відповідно до ч.5 ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Факт отримання відповідачем послуг з постачання теплової енергії підтверджено належними доказами, зокрема показами засобів обліку, актами перевірок, рішеннями органів місцевого самоврядування, документами щодо підключення системи теплопостачання, а тому відсутність письмового договору не впливає на обов`язок відповідача оплатити фактично спожиту теплову енергію.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про укладення між сторонами індивідуального договору в силу закону є правильним, а доводи апеляційної скарги щодо відсутності договірних зобов`язань між сторонами безпідставними.

У своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що між сторонами відсутній укладений договір про надання послуг з постачання теплової енергії, а тому у нього не виникло обов`язку щодо оплати спожитої теплової енергії. Проте такі доводи не ґрунтуються на доказах.

Відповідач не надав жодних належних чи допустимих доказів, які б підтверджували факт укладення договору в інший спосіб або на інших умовах, ніж визначено індивідуальним публічним договором, оприлюдненим на офіційному сайті ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго». Водночас відповідач не спростував і того, що саме це підприємство є єдиним виконавцем послуг з постачання теплової енергії у житловому будинку №101 по пров.Героїв Маріуполя в м.Кременчуці у спірний період з 01.11.2022 по 31.03.2025.

Натомість матеріали справи містять належні докази фактичного надання позивачем комунальних послуг відповідачу, а саме: відомості будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії; акти початку та завершення опалювальних сезонів; документи щодо прийняття вузла обліку на абонентський облік; акти технічного огляду; рішення органів місцевого самоврядування про початок і завершення опалювального сезону в м. Кременчуці.

З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що послуги з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення відповідача за адресою: м.Кременчук, пров. Героїв Маріуполя, 101, надавалися позивачем на підставі укладеного в силу закону індивідуального публічного договору, умови якого були публічно розміщені на вебсайті підприємства.

Доводи відповідача про відсутність договірних зобов`язань є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо виникнення у відповідача обов`язку сплатити вартість фактично отриманих послуг.

Стосовно доводів апеляційної скарги про відсутність фактичного споживання теплової енергії у спірний період, колегія суддів зазначає таке.

Нежитлове приміщення відповідача розташоване у житловому будинку №101 по пров. Героїв Маріуполя в місті Кременчуці, який є об`єктом централізованого теплопостачання. Надходження теплової енергії до цього будинку здійснюється для забезпечення нормативного температурного режиму у всіх приміщеннях житлових і нежитлових незалежно від наявності у конкретному приміщенні приладів опалення чи фактичного використання його власником. Теплова енергія передається через конструкції будинку та внутрішньобудинкові комунікації, що унеможливлює повне відокремлення окремих приміщень від системи опалення.

Факт подачі теплоносія до будинку підтверджується актами початку та завершення опалювальних сезонів: підтверджено актом 31.03.2023 (завершення 2022/2023), актом 31.10.2023 № 1496 (початок 2023/2024), актом 28.03.2024 № 1720 (завершення 2023/2024), актом 05.11.2024 (початок 2024/2025) та актом 31.03.2025 (завершення 2024/2025); актом прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік від 12.08.2024, а також актом технічного огляду від 15.12.2023. Нежитлове приміщення відповідача підключене до внутрішньобудинкової системи опалення, а тому належить до споживачів теплової енергії у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Посилання відповідача на відсутність фактичного споживання теплової енергії спростовуються зазначеними доказами, а також самими діями відповідача, який у січні 2025 року звернувся до позивача із заявою про виставлення рахунків на його ім`я як власника приміщення, чим фактично визнав себе споживачем послуги. Подальше заперечення цього факту свідчить про суперечливу поведінку, що порушує принцип добросовісності (стаття 3 ЦК України) та доктрину venire contra factum proprium.

Доводи апелянта щодо ненадання рахунків або актів приймання-передачі послуг не впливають на наявність грошового зобов`язання. Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, обов`язок споживача оплатити послугу виникає з моменту її фактичного надання на підставі укладеного договору, а не з моменту отримання рахунку; ненадання рахунку не звільняє від виконання грошового зобов`язання.

Доказів звернення відповідача до позивача з претензіями щодо ненадання послуги, її неповного обсягу або неналежної якості матеріали справи не містять. Враховуючи підтверджений факт отримання теплової енергії у період з 01.11.2022 по 31.03.2025, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про наявність у відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію.

З огляду на доводи апеляційної скарги щодо неправомірності нарахувань та перевіривши висновки місцевого суду в цій частині, колегія суддів погоджується з рішенням першої інстанції та відхиляє відповідні аргументи апелянта з таких підстав.

Як вже було встановлено, об`єкт відповідача нежитлове приміщення у будинку №101 по пров. Героїв Маріуполя в м. Кременчуці підключений до централізованої системи опалення; будинок обладнано вузлом комерційного обліку (ВКО), а індивідуального приладу обліку у приміщенні відповідача немає. Відтак обсяг теплової енергії будинку визначався за показаннями ВКО і розподілявся між усіма власниками приміщень відповідно до Методики №315 (наказ Мінрегіону від 22.11.2018): загальні положення розд. II; за п.8 розд. IV частка на загальнобудинкові потреби визначена у 25% від загального обсягу та розподілена пропорційно опалюваним площам (п. 12 розд. IV), а решта віднесена на приміщення, підключені до ЦСО, також пропорційно площі. Зняття показань ВКО здійснюється щомісячно, що кореспондує умовам індивідуального договору (зокрема п. 17) і підтверджує регулярність обліку.

Саме цей алгоритм позивач і застосував: нарахування за період 01.11.2022 31.03.2025 виконано від будинкового ВКО з розподілом за Методикою №315, урахуванням площі приміщення відповідача та віднесенням частки до загальнобудинкових потреб. Апелянт не подав жодного контррозрахунку, не довів помилок у вихідних даних (площах, обсягах ВКО) чи у самому алгоритмі Методики, а також не навів доказів, які б спростовували щомісячний облік і фактичну подачу теплоносія у відповідні опалювальні сезони.

За таких обставин доводи скарги про неправомірність нарахувань є необґрунтованими, тоді як висновок суду першої інстанції про правомірність розрахунку та застосування Методики №315 правильний і підлягає залишенню без змін.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірність застосування до відповідача двоставкового тарифу на послуги з постачання теплової енергії, слід зазначити, що відповідно до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, укладеного між сторонами в силу закону та розміщеного на офіційному сайті ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», плата за послугу складається з умовно-змінної та умовно-постійної частин тарифу, а також плати за абонентське обслуговування. Така структура тарифу прямо передбачена Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 (у редакції постанови №1022 від 08.09.2021), і застосовується до всіх споживачів відповідної категорії без необхідності індивідуального погодження.

Протягом спірного періоду тарифи на теплову енергію для ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» встановлювалися рішеннями Полтавської обласної ради №477 від 30.09.2022, №669 від 28.07.2023, №687 від 26.09.2023 та №854 від 30.08.2024. Вказані рішення є чинними, не оскаржувалися у судовому порядку та є обов`язковими для виконання підприємством. Інформація про відповідні тарифи оприлюднена на офіційних вебресурсах Полтавської обласної ради та ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» і є відкритою для необмеженого кола споживачів.

Позивач, як ліцензований виконавець послуг, зобов`язаний постачати теплову енергію виключно за тарифами, встановленими уповноваженим органом. Відповідно до статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження щодо встановлення тарифів належать до виключної компетенції обласної ради, яка є засновником підприємства. Повноваження щодо встановлення тарифів у виконавчого комітету Кременчуцької міської ради відсутні. Таким чином, застосування позивачем саме двоставкового тарифу є законним і обов`язковим, а доводи відповідача про необхідність його індивідуального погодження не ґрунтуються на вимогах законодавства.

Крім того, твердження апелянта про ненадання рахунків чи актів приймання-передачі не мають правового значення для вирішення спору. Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, обов`язок сплатити грошове зобов`язання виникає з моменту надання послуги відповідно до умов договору, а не з моменту отримання рахунку чи підписання акту. Як слушно зазначив суд першої інстанції, рахунок має інформаційний характер і не є первинним документом, що засвідчує факт господарської операції. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №920/1343/21: ненадання рахунку або непідписання акту не є підставою для звільнення споживача від оплати фактично отриманої послуги, оскільки не є відкладальною умовою (ст. 212 ЦК України) і не свідчить про прострочення кредитора (ст. 613 ЦК України).

Також, згідно з постановою Верховного Суду від 22.08.2023 у справі №910/14570/21, факт здійснення господарської операції може підтверджуватися не лише первинними документами, а й іншими належними доказами, які свідчать про її реальність. Саме реальне надання послуги, а не формальне оформлення акту, створює господарсько-правові наслідки.

З огляду на встановлені судом обставини фактичного надання відповідачу послуг з постачання теплової енергії у період з 01.11.2022 по 31.03.2025, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги щодо неправомірності застосування двоставкового тарифу, а також щодо ненаправлення рахунків та актів є безпідставними і не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем.

Враховуючи, що тарифи застосовувалися відповідно до рішень Полтавської обласної ради та умов індивідуального договору, колегія суддів переходить до оцінки доводів, пов`язаних із визначенням належного боржника.

Суд звертає увагу, що згідно з матеріалами справи, нежитлове приміщення за адресою: м.Кременчук, пров. Героїв Маріуполя (Героїв Бресту), 101, раніше належало ПП «ПТК «Візит», яке було зареєстроване споживачем послуг ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».

28.11.2014 між ПП «ПТК «Візит» та ФОП Мельником О.О. укладено договір купівлі-продажу, за яким останній набув право власності на зазначене приміщення.

22.01.2025, тобто більше ніж через 10 років, Мельник О.О. звернувся до позивача із заявою про перереєстрацію особового рахунку та просив виставляти рахунки на оплату теплової енергії на його ім`я як власника приміщення. На підставі цієї заяви позивач провів перерозподіл нарахувань за послугу з постачання теплової енергії за період з листопада 2022 по січень 2025 року з ПП «ПТК «Візит» на ФОП Мельника О.О.

Таким чином, саме ФОП Мельник О.О., як власник приміщення, у спірний період є належним споживачем послуг і несе обов`язок з оплати вартості спожитої теплової енергії відповідно до положень індивідуального договору та статті 322 Цивільного кодексу України (обов`язок власника утримувати належне йому майно).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ПП «ПТК «Візит» не є належним боржником, оскільки у спірний період не володіло приміщенням і не було споживачем послуг. Нарахування, проведені позивачем на ім`я ФОП Мельника О.О., є правомірними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються матеріалами судового розгляду.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги у сукупності з матеріалами справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність нарахувань та правову обґрунтованість позовних вимог. Позивач діяв у межах чинного законодавства, застосувавши до відповідача затверджений двоставковий тариф, установлені рішеннями Полтавської обласної ради №477 від 30.09.2022, №669 від 28.07.2023, №687 від 26.09.2023 та №854 від 30.08.2024, а розрахунок вартості фактично спожитої теплової енергії здійснено відповідно до Методики №315, з урахуванням площі приміщення відповідача, частки на загальнобудинкові потреби та даних будинкового вузла комерційного обліку.

Матеріалами справи підтверджується, що за період з 01.11.2022 по 31.03.2025 відповідачу правомірно виставлено рахунки за надані послуги на загальну суму 112.802,94 грн, яка включає вартість спожитої теплової енергії за відповідними тарифами. Доказів сплати цієї заборгованості відповідач суду не надав, як і не надав жодних належних доказів неправомірності розрахунків чи помилок у визначенні обсягів.

Відповідно до статей 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлені строки, а одностороння відмова від їх виконання не допускається. З моменту укладення (приєднання до) індивідуального договору між сторонами виникли господарсько-договірні правовідносини, у межах яких відповідач зобов`язаний своєчасно оплачувати надані послуги.

Колегія суддів зазначає, що позивач надав суду повний комплекс належних доказів розрахунки, копії рахунків, акти щодо функціонування системи теплопостачання, рішення про тарифи, а також підтвердження подачі теплоносія протягом опалювальних сезонів. Ці матеріали свідчать про реальне надання послуг відповідачу та виникнення у нього грошового зобов`язання щодо оплати їх вартості.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність у ФОП Мельника О.О. заборгованості перед ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» є законним і обґрунтованим, а нарахована до сплати сума відповідає фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання за індивідуальним договором є підставою для застосування передбачених законом та договором наслідків: стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних як способів захисту майнового інтересу кредитора (статті 610, 611, 625 ЦК України). Ці нарахування мають компенсаторний, а не штрафний характер і здійснюються незалежно від вини боржника. Позивач обґрунтував вимоги щодо стягнення 3.455,64 грн 3% річних (за період з 01.03.2025 по 01.07.2025) та 13.711,52 грн інфляційних втрат (за період березень травень 2025 року) відповідними розрахунками; колегія суддів перевірила їх і визнала правильними.

Крім того, умовами індивідуального договору передбачена пеня у разі прострочення оплати; така відповідальність відповідає вимогам статей 546, 549 ЦК України. Позивач заявив до стягнення 236,94 грн пені за період з 01.03.2025 по 14.05.2025; перевіркою суду арифметична правильність і відповідність договору підтверджені, підстав для відхилення не встановлено.

Відповідач не подав контррозрахунку суми позову, не навів заперечень щодо арифметики чи періодів нарахувань (ч. 4 ст. 165, ст. 161 ГПК України), що свідчить про відсутність спростування наведених позивачем розрахунків. Відтак заявлені до стягнення суми 3% річних, інфляційних втрат і пені є правомірними.

Щодо доводів апеляційної скарги про сплив позовної давності, то такі апеляційним судом відхиляються. Заявлені вимоги стосуються періодичних платежів за послугу за період 01.11.2022 31.03.2025 і подані у межах загального трирічного строку (статті 256, 257 ЦК України). Нарахування за статтею 625 ЦК України (3% річних та інфляційні) мають компенсаційний характер і також підлягають стягненню в межах загального строку. Зауваження апелянта щодо спеціальних обмежень на пеню не змінюють висновку, оскільки заявлена пеня визначена за короткий період і не виходить за межі допустимих строків.

Щодо посилання апелянта на необхідність розгляду справи в загальному провадженні, то такі твердження є необґрунтованими. Спір має майновий характер (стягнення заборгованості) і вирішується на підставі письмових доказів: публічного індивідуального договору (приєднання), даних будинкового ВКО, розрахунків за Методикою №315, рішень про тарифи та виставлених рахунків. Ознак «особливої складності» не наведено. Тому висновок суду першої інстанції про розгляд за правилами спрощеного позовного провадження відповідає статтям 247, 250 ГПК України і прав сторін не порушує.

Стосовно юрисдикції та посилання апелянта на статус фізичної особи, колегія суддів зазначає, що заперечення про підвідомчість спору судам загальної юрисдикції не приймаються з огляду на таке.

Мельник Олександр Олександрович зареєструвався як фізична особа-підприємець 06.06.2014, про що 06.06.2014 зроблено запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за № 0022582.

Види діяльності ФОП Мельника О.О. згідно з витягом: 62.09 Інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем (основний); 62.03 Діяльність із керування комп`ютерним устаткуванням; 73.12 Посередництво в розміщенні реклами в засобах масової інформації; 77.21 Прокат товарів для спорту та відпочинку; 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 63.11 Оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність; 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.; 43.21 Електромонтажні роботи.

Відповідач на момент укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення в житловому будинку по провул. Героїв Маріуполя, 101 у м.Кременчуці (28.11.2014 року) мав статус суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи, який має також на момент розгляду справи в суді.

Отже, колегія суддів констатує, що відповідач фізична особа підприємець Мельник О.О., приміщення яке він використовує нежитлове, правовідносини пов`язані зі сплатою комунальної послуги - у сфері господарської діяльності; отже, спір належить до господарської юрисдикції (стаття 20 ГПК України). Саме по собі посилання на статус фізичної особи не змінює характеру спірних відносин і не спростовує висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів і вимог

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду Полтавської області від 15.07.2025 у справі №917/1016/25 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені позивачем, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мельника Олександра Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 15.07.2025 у справі №917/1016/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України

Повна постанова складена 20.10.2025.

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя О.Є. Медуниця

Суддя Я.О. Білоусова