ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/2725/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідертул", м. Київ
до Фабрики "Варіант" товариство з обмеженою відповідальністю, м. Харків
про стягнення коштів
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лідертул", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Фабрики "Варіант" товариство з обмеженою відповідальністю, відповідач, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальному розмірі 66 861,53 грн, з яких: 65 909,90 грн заборгованість за договором про реструктуризацію заборгованості за поставлений товар від 11.11.2024, 867,66 грн пеня, 83,97 грн три проценти річних. Судові витрати, які складаються з витрат по оплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн, позивач просить суд покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором реструктуризації заборгованості за поставлений товар від 11.11.2024, що був укладений між сторонами та яким сторони домовились про реструктуризацію заборгованості за поставлений товар, що виникла у боржника перед кредитором та не погашена згідно з договором поставки №537/19 від 15.08.2019.

Ухвалою суду від 18.08.2025 позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

01.09.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує на те, що 21.08.2025 Фабрика "Варіант" ТОВ сплатило на користь відповідача суму основного боргу у розмірі 65 909,90 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 2635 від 21.08.2025. Нарахування суми пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та трьох процентів річних відповідач вважає необґрунтованим. У зв`язку з вищевикладеним, просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

01.09.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому він просить суд зменшити витрати на правничу допомогу до 1 000,00 грн або відмовити повністю у відшкодуванні таких витрат на користь позивача. В обґрунтування поданого клопотання вказує на те, що у даному випадку, заявлені позивачем витрати на правничу допомогу є необґрунтованими, попередній розрахунок таких витрат не подавався, підготовка позовної заяви не потребувала багато часу. Для підготовки матеріалів до суду адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи, доводи та інші обставини. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин докорінно не змінювалось, а тому цитування великої кількості норм права, законів та іншої нормативно-правової бази, яка підлягає дослідженню і застосуванню, спірні правовідносини у даному разі не передбачають. Крім того, Фабрика "Варіант" ТОВ сплатила на користь позивача суму основного боргу у добровільному порядку. Дана справа розглядається у спрощеному провадженні без виклику сторін, а тому участь адвоката у даній справі у судових засіданнях також не передбачається. Отже, вартість послуг на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн є завищеною, такий розмір судових витрат не має характеру необхідних, він є неспівмірним з обсягом наданих адвокатом послуг, не у повній мірі відповідає критеріям реальності таких витрат, обґрунтованості та пропорційності у розумінні приписів ч. 5 ст. 129 ГПК України, що не узгоджується із принципом розподілу таких витрат.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Будь-яких заяв або клопотань, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.08.2025, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.

Частиною 4 статті 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

11.11.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лідертул" (кредитор за договором, позивач) та Фабрикою "Варіант" товариство з обмеженою відповідальністю (боржник за договором, відповідач) був укладений договір про реструктуризацію заборгованості за поставлений товар, відповідно до розділу 1 якого, у порядку та на умовах, визначених договором, кредитор та боржник домовилися про реструктуризацію заборгованості за поставлений товар, що виникла у боржника перед кредитором та не погашена згідно з договором поставки №537/39 від 15 серпня 2019 року, шляхом розстрочення на 6 календарних місяців без відстрочення її погашення. До складу заборгованості, реструктуризація якої здійснюється згідно з даним договором, не включаються суми неустойки (штрафів, пені), процентів річних, інфляційних нарахувань. Боржник визнає, що його загальна заборгованість перед кредитором на момент укладення цього договору складає - 215 909,90 грн.

Згідно п.п. 2.1, 2.2 договору, сума заборгованості, що підлягає реструктуризації відповідно до пункту 1 договору, становить 215 909,90 грн. Сторони узгодили наступний графік погашення суми заборгованості визначеної в п. 1.3 даного договору, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на банківський рахунок кредитора, визначений у реквізитах даного договору, згідно наступного графіку погашення реструктуризованої заборгованості: до 31.01.2025 30 000,00 грн, до 28.02.205 30 000,00 грн, до 31.03.2025 30 000,00 грн, до 30.04.2025 30 000,00 грн, до 30.05.2025 30 000,00 грн, до 30.06.2025 32 954,95 грн, до 31.07.2025 32 954,95 грн.

Зобов`язання боржника зі сплати чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок кредитора коштів у строк та сумі, що встановлені графіком погашення заборгованості на відповідний місяць. Боржник має право на дострокове погашення заборгованості (п.п. 2.3, 2.4 договору).

Згідно п. 3.1 договору, у разі прострочення боржником графіку погашення рекструктуризованої заборгованості за цим договором, боржник зобов`язується сплатити кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно п. 6.1 договору він набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.07.2025, але у будь-якому випадку до дати погашення останнього чергового платежу боржника.

В рамках зазначеного графіку оплат відповідачем здійснено часткову оплату. Так, згідно графіку сплачено суми заборгованості з 31.01.2025 по 30.05.2025, проте за інші періоди жодних платежів не надходило. Так, відповідачем не сплачено заборгованість у розмірі 65 909,90 грн, а саме, не здійснено платежі: до 30.06.2025 у розмірі 32 954,95 грн; до 31.07.2025 у розмірі 32 954,95 грн.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивачем останньому до стягнення також нараховані 867,66 грн пені та 83,97 грн три проценти річних.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За статтями 626-629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як зазначалося вище по тексту рішення, 01.09.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує на те, що 21.08.2025 Фабрика "Варіант" ТОВ сплатило на користь позивача суму основного боргу у розмірі 65 909,90 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 2635 від 21.08.2025, яка надана до суду.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основної заборгованості у розмірі 65 909,90 грн, згідно із п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

При цьому, суд роз`яснює, що частиною 3 ст. 231 ГПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 3.1 договору, у разі прострочення боржником графіку погашення рекструктуризованої заборгованості за цим договором, боржник зобов`язується сплатити кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку заборгованості за кожен день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд зазначає, що він є вірним та таким, що відповідає умовам договору та нормам законодавства.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши правильність нарахування трьох процентів річних, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам договору, та є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 867,66 грн пені та 83,97 грн трьох процентів річних. Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 65 909,90 грн суд закриває за відсутністю предмету спору.

Відповідно до ч. ч. 1, 9 ст. 129 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1, 2 ст. 124 ГПК України унормовано, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

У позовній заяві позивачем було зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правову допомогу становить 20 000,00 грн.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір №04-10/23 від 04.10.2024 про надання правової (правничої) допомоги, укладений між ТОВ "Лідертул" (замовник) та адвокатським рієлтерським об`єднанням України (виконавець), додаток №1-з від 31.07.2025 до договору №04-10/23 від 04.10.2024 про надання правової (правничої) допомоги, ордер серії АА № 1609413 від 31.07.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №001312 від 04.10.2021.

Згідно п. 1.1 договору №04-10/23 від 04.10.2023 про надання правової (правничої) допомоги, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу замовнику на території України (юридичні послуги), а саме: здійснювати представництво та захист інтересів замовника з правом підпису перед фізичними та юридичними особами незалежно від форми власності, у органах державної влади та місцевого самоврядування, в тому числі в ПАТ "Укрпошта", органах та управліннях Міністерства юстиції України, Національного антикорупційного бюро України, Міністерства внутрішніх справ та Національної поліції України, органах Прокуратури, Служби безпеки України, підпорядкованих їм установам та організаціям, органах нотаріату, перед державними та приватними виконавцями, у судах загальної, адміністративної, господарської юрисдикції, Вищому суді з питань інтелектуальної власності, Вищому антикорупційному суді, Верховному суді, на всіх стадіях судового процесу (в першій, апеляційній, касаційній інстанціях, за нововиявленими або виключними обставинами, виконавчому провадженні) у будь-яких формах судового провадження (позовному, наказному, окремому, спрощеному, загальному, письмовому, у справах про оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів, про видачу наказів та виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів та міжнародних комерційних арбітражів, у справах за участю іноземних осіб тощо) зі всіма процесуальними правами без обмежень, що надаються стороні та іншим учасникам процесу Цивільним процесуальним, Господарським процесуальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, Кодексом адміністративного судочинства України: особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілому Кодексом України про адміністративні правопорушення: стороні виконавчого провадження Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно п. 1 додатку №1-з до договору №04-10/23 про надання правової (правничої) допомоги, виконавець зобов`язується за допомогою адвокатів та представників за довіреністю надавати замовнику правову допомогу в обсязі, що передбачений договором, під час розгляду справи в суді господарської юрисдикції на всіх стадіях судового процесу (в першій, апеляційній, касаційній інстанціях, за нововиявленими або виключними обставинами, виконавчому провадженні), зокрема: ознайомлюватися із матеріалами судової справи; здійснити аналіз матеріалів справи на предмет перспективності; готувати та направляти до юридичних, фізичних осіб, органів державної влади заяви з метою отримання інформації та необхідних доказів для справи; брати участь у судових засіданнях; здійснювати підготовку та подавати процесуальні документи (заяви, клопотання, заперечення тощо) позивача у справі; отримувати судові рішення у спорі проти Фабрика "Варіант" товариство з обмеженою відповідальністю, .

У п. 2 додатку №1-з до договору №04-10/23 про надання правової (правничої) допомоги, сторони погодили, що вартість послуг, що надаються виконавцем згідно даного додатку складає 20 000,00 грн, із розрахунку 1 000,00 грн за 1 годину, за юридичний супровід судового спору у першій інстанції.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Разом з цим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України). Така правова позиція викладена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 05.11.2019 у справі № 908/2348/18.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі East/West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Отже, для встановлення розумного розміру наданих послуг адвоката слід надати належну правову оцінку договору у сукупності з іншими доказами, складністю справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим часом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконання робіт, ціною позову та (або) значення справи. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 ГПК України).

Відповідачем до суду подано заяву в якій він вказав, що вважає заявлену суму витрат на професійну правничу допомогу завищеною та такою, яка не відповідає принципу співмірності, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Суд, беручи до уваги характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу у цій справі в сумі 20 000,00 грн не відповідає наведеним вище вимогам та критеріям щодо реальності, розумності їх розміру, співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмету спору, та справедливості.

Отже, з метою дотримання критерію розумності, співмірності між обсягом роботи, проведеної адвокатом та заявленими витратами, здійсненими на оплату адвокатських послуг, суд вважає за доцільне встановити розмір судових витрат ТОВ "Лудертул" на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 610 - 612, 625 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 231, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Закрити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 65 909,90 грн.

Стягнути з Фабрики "Варіант" Товариство з обмеженою відповідальністю (61033, м. Харків, вул. Шевченка, 325, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідертул" (04074, м. Київ, вул. Бережанська, 9, ) - 867,66 грн пені, 83,97 грн три проценти річних, 3 028,00 грн судового збору та 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Лідертул" (04074, м. Київ, вул. Бережанська, 9, ).

Відповідач - Фабрика "Варіант" Товариство з обмеженою відповідальністю (61033, м. Харків, вул. Шевченка, 325, ).

Рішення підписано 16 жовтня 2025 року.

Суддя О.В. Погорелова