ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" жовтня 2025 р. Справа № 924/716/25

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., за участю секретаря судового засідання Тлустої У.О., розглянувши у залі судового засідання № 201 справу

за позовом приватного акціонерного товариства "Інвестиційний фонд "Київська Русь - МДС", м. Київ

до акціонерного товариства "Хмельницькобленерго", м. Хмельницький

про стягнення 860345,3 грн., з яких: 488416,47 грн. - заборгованість з виплати частини чистого прибутку за 2020р.; 59011,41 грн. - 3% річних з виплати частини чистого прибутку за 2020р.; 312917,42 грн. - інфляційні втрати по заборгованості з виплати частини чистого прибутку за 2020р.

Представники сторін:

позивача: Тарасун О.І. за ордером від 11.07.2025р.;

відповідача: Соколовська В.О. за довіреністю від 02.09.2025р.

У судовому засіданні 21.10.2025р. відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Процесуальні дії по справі.

16.07.2025р. ухвалою Господарського суду Хмельницької області прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

07.10.2025р. постановлено ухвалу суду про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач просить суд задовольнити позовні вимоги до акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" про стягнення 860345,3 грн., з яких: 488416,47 грн. - заборгованість з виплати частини чистого прибутку за 2020р.; 59011,41 грн. - 3% річних з виплати частини чистого прибутку за 2020р.; 312917,42 грн. - інфляційні втрати по заборгованості з виплати частини чистого прибутку за 2020р.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач, зокрема, відзначає, що згідно з випискою про операції приватного акціонерного товариства «Інвестиційний фонд «Київська Русь-МДС» з цінними паперами за період з 27.09.2019р. по 09.07.2025р. (вих. № 25071001 від 10.07.2025 р.), позивач є акціонером акціонерного товариства «Хмельницькобленерго», якому належить 500000 штук простих іменних акцій. Як вказано у листі акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» від 11.12.2023р. «Про надання інформації на адвокатський запит про виплату дивідендів ПрАТ «ІФ «Київська Русь-МДС» за 2020 рік», у 2021 році та у подальших роках загальних зборів акціонерів акціонерного товариства «Хмельницькобленерго», до порядку денного яких би входили питання затвердження розподілу чистого прибутку за результатами фінансово-господарської діяльності у 2020 році, визначення розміру та сплати дивідендів та інших питань, що пов`язані із розподілом чистого прибутку за 2020 рік, не було проведено.

Як вважає позивач, на його користь з відповідача підлягає стягненню заборгованість з виплати частини чистого прибутку відповідача за 2020 рік з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, оскільки позивач є, і станом на 2020-2021 роки був, власником 500000 простих іменних акцій відповідача, тому як акціонер акціонерного товариства має право на отримання дивідендів. Обов`язок відповідача щодо сплати позивачу заявленої суми прямо витікає із акта законодавства, а саме абз. 2 ст. 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», вказано позивачем.

Також позивачем зазначено, що невиконання відповідачем обов`язку з виплати позивачу до 1 липня 2021 року частини чистого прибутку за 2020 рік свідчить про порушення прав позивача на отримання ним частини чистого прибутку від господарської діяльності відповідача за 2020 рік, що узгоджується з правовою позицією господарського суду Хмельницької області, висловленій у рішенні від 19.10.2023 р. по справі № 924/740/23, відзначив позивач.

Крім того, додатково позивачем звернуто увагу на те, що твердження відповідача щодо відсутності ініціативи акціонерів з винесення питання про розподіл чистого прибутку товариства за 2020 рік на розгляд загальних зборів відповідача не можуть братися до уваги, оскільки щорічне вирішення даного питання є обов`язком відповідача як акціонерного товариства, який останнім було порушено. На переконання позивача, дії відповідача мають недобросовісний характер та мають на меті ухилення останнього від виконання свого обов`язку зі сплати на користь позивача частини чистого прибутку за 2020 рік.Окрім цього, оскільки судовими рішеннями у господарській справі № 924/740/23 вже було встановлено обов`язок відповідача здійснити виплату чистого прибутку за 2020 рік акціонерам товариства, встановлені цим рішенням факти є обов`язковими для врахування і у даній справі, вважає позивач.

Також, на переконання позивача, висновки, викладені Верховним Судом в ухвалі від 07.10.2025р. у справі № 910/6208/24 про необхідність відступити від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 06.02.2025р. у справі № 910/13331/23, мають важливе значення для розгляду даної справи № 924/716/25, у зв`язку з чим позивач просить врахувати висновки, викладені в ухвалі Верховного Суду від 07.10.2025 р. у справі № 910/6208/24, при розгляді даної справи та винесенні рішення по суті спору.

За таких обставин, керуючись ст. 116, 152, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України, ст. 9 Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки», ст. 25, 30 Закону України «Про акціонерні товариства», ст. 11 Закону України «Про управління об 'єктами державної власності», ст. 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», позивач просить суд задовольнити позов.

Представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень відповідач, зокрема, зазначає, що чинним законодавством та статутом товариства передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів товариства належать, зокрема, питання затвердження результатів фінансово-господарської діяльності за відповідний рік та розподіл прибутку або затвердження порядку покриття збитків товариства і прийняття рішення про виплату дивідендів за простими акціями товариства, затвердження розміру річних дивідендів. Виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку виключно на підставі рішення загальних зборів пропорційно до кількості належних акціонерам цінних паперів у шестимісячний строк з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів. Законодавством не передбачено механізму нарахування та виплати дивідендів акціонерам у випадку неприйняття рішень про виплату дивідендів загальними зборами акціонерів та наглядовою радою акціонерного товариства.

Звертається увага також на те, що у 2021 році та у подальших роках загальних зборів акціонерів акціонерного товариства «Хмельницькобленерго», до порядку денного яких би входили питання затвердження розподілу чистого прибутку за результатами фінансово-господарської діяльності у 2020 році, визначення розміру та сплати дивідендів та інших питань, що пов`язані із розподілом чистого прибутку за 2020 рік, не було проведено, вимог акціонерів про скликання відповідних зборів до товариства не надходило. У зв`язку з тим, що рішення про виплату дивідендів за підсумками 2020 року згідно законодавства не було прийнято, що призвело до відсутності визначення розподілу чистого прибутку, конкретного розміру дивідендів у відсотках від чистого прибутку; дати складення переліку акціонерів, які мають право на отримання дивідендів; способу виплати дивідендів тощо, товариство не мало права та підстав для нарахування та виплати дивідендів за цей період, стверджує відповідач.

З огляду на те, що у відповідача відсутня заборгованість (прострочення виконання грошового зобов`язання з виплати дивідендів за 2020 рік, що є предметом позовних вимог перед позивачем), то похідні (додаткові) вимоги позивачів про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є необґрунтованими, відзначено відповідачем.

На підставі наведеного, відповідач, посилаючись на окремі положення законодавства (у тому числі, ЦК України, Закону України «Про акціонерні товариства», Закону України «Про управління об`єктами державної власності»), висновки, викладені у постановах Верховного Суду (зокрема, у постанові від 06.02.2025р. у справі № 910/13331/23), вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими і не повинні бути задоволені судом.

Представники сторін в судовому засіданні підтримали свої позиції, раніше викладені у заявах по суті справи.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Як вбачається зі змісту матеріалів даної справи, а також вказано у постанові Верховного Суду від 01.05.2025р. у справі № 924/740/23, 26.04.2018р. на загальних зборах акціонерів відповідача був затверджений статут відповідача, а 29.12.2021р. на позачергових загальних зборах відповідача затверджена нова редакція статуту цього товариства. Згідно з пунктами 1.1 - 1.5 Статуту (у редакції, затвердженій рішенням позачергових загальних зборів акціонерів 29.12.2021р.), відповідач є юридичною особою з новим найменуванням. Публічне акціонерне товариство "Хмельницькобленерго" було новим найменуванням Відкритого акціонерного товариства "Хмельницькобленерго", що було новим найменуванням Державної акціонерної енергетичної компанії "Хмельницькобленерго", створеної шляхом корпоратизації відповідно до наказу Міністерства енергетики та електрифікації України від 17.08.1995 № 157. Засновником товариства є держава в особі Міністерства енергетики та електрифікації України. Товариство є юридичною особою приватного права. Тип товариства - публічне акціонерне товариство. Відповідно до пункту 8.1 Статуту акціонерами товариства є фізичні та юридичні особи, а також держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, або територіальна громада в особі органу, уповноваженого управляти комунальним майном, які є власниками акцій товариства.

За змістом підпункту 2 пункту 8.2 Статуту, акціонери товариства мають право брати участь у розподілі прибутку Відповідача та одержувати його частку (дивіденди) у разі оголошення їх виплати та їх виплати в порядку, строки і способом, передбаченим законодавством та цим статутом. Згідно з пунктом 10.5 Статуту дивіденд - частина чистого прибутку Відповідача, що виплачується акціонеру з розрахунку на одна належну йому акцію. Відповідач виплачує дивіденди виключно грошовими коштами. Дивіденди виплачуються на акції, звіт про результати розміщення яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Пунктом 10.8 Статуту, рішення про виплату дивідендів та їх розмір за акціями приймається загальними зборами. Відповідно до пункту 10.9 Статуту, для кожної виплати дивідендів Наглядова рада встановлює дату складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, порядок та строк їх виплати. Дата складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за акціями, визначається рішенням Наглядової ради, але не раніше ніж через 10 (десять) робочих днів після прийняття такого рішення Наглядовою радою.

Як визначено пунктом 10.10 Статуту, перелік осіб, які мають право на отримання дивідендів, складається в порядку, встановленому законодавством про депозитарну систему України. Згідно з пунктом 10.12 Статуту товариство в порядку, встановленому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, здійснює виплату дивідендів через депозитарну систему України. Статутний капітал відповідача становить 33637840 грн. і поділений на 134551360 штук простих іменних акцій номінальною вартістю 25 коп.

До грудня 2022 року пакет акцій відповідача у розмірі 70,0089% належав державі, а управління корпоративними правами держави у статутному капіталі акціонерного товариства до 15.09.2021 року здійснював Фонд державного майна України. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 15.09.2021р. № 1222-р органом управління відповідача як оператора системи розподілу електричної енергії визначено Міністерство енергетики України. 21.12.2022р. на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022р. № 1336 належний державі пакет акцій відповідача у розмірі 70,0089% статутного капіталу був переданий Акціонерному товариству Українські розподільні мережі, 100% акцій якого належить державі, а управління корпоративними правами здійснює Міністерство енергетики України, вказано у постанові Верховного Суду від 01.05.2025р. у справі № 924/740/23.

Згідно з випискою про операції приватного акціонерного товариства «Інвестиційний фонд «Київська Русь-МДС» з цінними паперами за період з 27.09.2019р. по 09.07.2025р. (вих. № 25071001 від 10.07.2025р.), позивач є акціонером акціонерного товариства «Хмельницькобленерго», якому належить 500000 штук простих іменних акцій.

Як вказано у листі акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» від 11.12.2023р. «Про надання інформації на адвокатський запит про виплату дивідендів ПрАТ «ІФ «Київська Русь-МДС» за 2020 рік», у 2021 році та у подальших роках загальних зборів акціонерів акціонерного товариства «Хмельницькобленерго», до порядку денного яких би входили питання затвердження розподілу чистого прибутку за результатами фінансово-господарської діяльності у 2020 році, визначення розміру та сплати дивідендів та інших питань, що пов`язані із розподілом чистого прибутку за 2020 рік, не було проведено.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги до акціонерного товариства "Хмельницькобленерго" про стягнення 860345,3 грн., з яких: 488416,47 грн. - заборгованість з виплати частини чистого прибутку за 2020р.; 59011,41 грн. - 3% річних з виплати частини чистого прибутку за 2020р.; 312917,42 грн. - інфляційні втрати по заборгованості з виплати частини чистого прибутку за 2020р.

Судом відзначається, що статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Крім того, за змістом статті 152 ЦК України акціонерне товариство є господарським товариством, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями. Згідно з пунктом 8 частини першої статті 2 Закону України "Про акціонерні товариства" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) корпоративні права - сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди). Статтею 158 ЦК України визначено, що акціонерне товариство може виплачувати акціонерам частину свого чистого прибутку з розрахунку на одну належну їм акцію певного типу та/або класу. Порядок виплати дивідендів визначається законом та статутом акціонерного товариства.

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про акціонерні товариства" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) акціонерами товариства визнаються фізичні і юридичні особи, а також держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, або територіальна громада в особі органу, уповноваженого управляти комунальним майном, які є власниками акцій товариства.

Частиною першою статті 9 Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" визначено, що акція - це іменний цінний папір, що посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та право на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права, передбачені Цивільним кодексом України, цим Законом та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств.

Акція товариства посвідчує корпоративні права акціонера щодо цього акціонерного товариства. Усі акції товариства є іменними. Акції товариств існують виключно в бездокументарній формі. Акціонерне товариство може здійснювати розміщення акцій двох типів - простих та привілейованих. Статутом товариства може передбачатися розміщення одного чи кількох класів привілейованих акцій, що надають їх власникам різні права. Товариство не може встановлювати обмеження щодо кількості акцій або кількості голосів за акціями, що належать одному акціонеру (стаття 20 Закону України "Про акціонерні товариства"(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)).

Відповідно до статті 25 Закону України "Про акціонерні товариства" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику-акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи право на отримання дивідендів. За змістом статті 30 Закону України "Про акціонерні товариства" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дивіденд - це частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу. За акціями одного типу та класу нараховується однаковий розмір дивідендів. Виплата дивідендів власникам акцій одного типу та класу має відбуватися пропорційно до кількості належних їм цінних паперів, а умови виплати дивідендів (зокрема щодо строків, способу та суми дивідендів) мають бути однакові для всіх власників акцій одного типу та класу. Товариство виплачує дивіденди виключно грошовими коштами. Виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів. Рішення про виплату дивідендів та їх розмір за простими акціями приймається загальними зборами акціонерного товариства.

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, та господарські товариства, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких належать господарським товариствам, частка держави в яких становить 100 відсотків (крім тих, що визначені частиною першою цієї статті), які не прийняли рішення про нарахування дивідендів до 1 травня року, що настає за звітним, сплачують до державного бюджету та іншим учасникам господарського товариства пропорційно розміру їх акцій (часток) у статутному капіталі господарського товариства частину чистого прибутку в розмірі, визначеному за базовими нормативами відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, установленими на відповідний рік, але не менше 90 відсотків, до 1 липня року, що настає за звітним.

Разом з тим, статтею 32 Закону України "Про акціонерні товариства"(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що вищим органом акціонерного товариства є загальні збори. Акціонерне товариство зобов`язане щороку скликати загальні збори (річні загальні збори). Річні загальні збори товариства проводяться не пізніше 30 квітня наступного за звітним року. До порядку денного річних загальних зборів обов`язково вносяться питання, передбачені пунктами 11 (затвердження річного звіту товариства), 12 (розподіл прибутку і збитків товариства з урахуванням вимог, передбачених законом) і 24 (прийняття рішення за наслідками розгляду звіту наглядової ради, звіту виконавчого органу, звіту ревізійної комісії (ревізора) частини другої статті 33 цього Закону.

Пунктами 12, 15, 27 частини другої статті 33 Закону України "Про акціонерні товариства" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів належить, зокрема, розподіл прибутку і збитків товариства з урахуванням вимог, передбачених законом; затвердження розміру річних дивідендів з урахуванням вимог, передбачених законом; вирішення інших питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів згідно із законом та/або статутом товариства.

Аналіз наведених норм свідчить, що рішення про виплату дивідендів та їх розмір приймається вищим органом управління товариством - загальними зборами товариства. Прийняття такого рішення належить до виключної компетенції загальних зборів.

Отже, підставою для виплати дивідендів є відповідне рішення загальних зборів, яким визначається сума прибутку, яку вирішено спрямувати на виплату дивідендів, порядок та строки такої виплати.

Відтак, суд погоджується з твердженням відповідача про те, що суд має право прийняти рішення про стягнення частини чистого прибутку лише за наявності рішення загальних зборів юридичної особи про спрямування прибутку на виплату дивідендів, на підставі якого визначаються розмір належних позивачу-учаснику (акціонеру, члену) дивідендів, строки та порядок їх виплати, у разі невиплати господарським товариством дивідендів на підставі рішення загальних зборів або їх виплати в меншому розмірі, ніж передбачено відповідним рішенням.

Водночас, як вказано у листі акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» від 11.12.2023р. «Про надання інформації на адвокатський запит про виплату дивідендів ПрАТ «ІФ «Київська Русь-МДС» за 2020 рік», у 2021 році та у подальших роках загальних зборів акціонерів акціонерного товариства «Хмельницькобленерго», до порядку денного яких би входили питання затвердження розподілу чистого прибутку за результатами фінансово-господарської діяльності у 2020 році, визначення розміру та сплати дивідендів та інших питань, що пов`язані із розподілом чистого прибутку за 2020 рік, не було проведено.

Таким чином, задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з виплати частини чистого прибутку за 2020р. (а відтак, і похідних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат) є неможливим за відсутності рішення загальних зборів юридичної особи про спрямування прибутку на виплату дивідендів, на підставі якого визначаються розмір належних позивачу-учаснику (акціонеру, члену) дивідендів, строки та порядок їх виплати. Задоволення позовних вимог призвело би до втручання у господарсько-управлінську діяльність суб`єкта господарювання.

Крім того, Верховним Судом було неодноразово наголошено, що згідно з пунктом 12 частини другої статті 33 Закону України "Про акціонерні товариства" до виключної компетенції загальних зборів належить розподіл прибутку і збитків товариства з урахуванням вимог, передбачених законом. Тобто саме загальні збори відповідача в межах наданих їм повноважень приймають рішення про розподіл прибутку за підсумками відповідного року (у даному випадку 2020 року), та, зокрема, мають право визначити спосіб розпорядження прибутком товариства в порядку, у даному випадку, встановленому статтею 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

Таким чином, враховуючи аналіз наведених вище норм чинного законодавства, порядок виплати акціонерам частини чистого прибутку (у даному разі за 2020 рік) встановлюється статтею 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" у сукупності з рішенням загальних зборів.

Аналогічні висновки викладались Верховним Судом, зокрема, у постановах від 13.10.2021р. у справі № 910/12317/18, від 02.02.2023р. у справі № 910/10164/21, від 11.04.2024р. у справі № 910/11136/23, від 06.02.2025р. у справі № 910/13331/23 та інших.

Вищенаведеним спростовуються доводи відповідача, наведені в обгрунтування заперечень на позов. Зокрема, судом звертається увага на те, що, враховуючи вищенаведене, предмет та підстави позову у справі № 924/716/25, беручи до уваги також, що відповідно до ч.7 ст.75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду, суд вважає, що зміст судових рішень у справі № 924/740/23, на які посилається позивач, не може слугувати підставою для констатації факту настання обов`язку відповідача з виплати позивачу в даній справі до 1 липня 2021 року частини чистого прибутку за 2020 рік.

Водночас, з приводу того, що позивач просить суд взяти до уваги міркування, викладені Верховним Судом в ухвалі від 07.10.2025р. у справі № 910/6208/24, судом відзначається, що відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду (при цьому, на момент ухвалення судом рішення у справі № 924/716/25 відсутня інформація про прийняття постанови Верховного Суду у справі № 910/6208/24, на яку посилається позивач, у якій було би вирішено відступити від висновку, наведеного у постанові від 06.02.2025р. у справі № 910/13331/23).

Крім того, позивачем не спростовано твердження відповідача щодо відсутності ініціативи акціонерів (у тому числі й позивача) з винесення питання про розподіл чистого прибутку товариства за 2020 рік на розгляд загальних зборів акціонерного товариства "Хмельницькобленерго".

Частинами 1, 2 ст. 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Також судом при вирішенні спору взято до уваги, що у справі Трофимчук проти України Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін; Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа Руїс Торіха проти Іспанії).

За таких обставин, незважаючи на зміст інших доводів учасників процесу, беручи до уваги наведене вище, зважаючи на те, що задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з виплати частини чистого прибутку за 2020р. (а відтак, і похідних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат) є неможливим за відсутності рішення загальних зборів юридичної особи про спрямування прибутку на виплату дивідендів, на підставі якого визначаються розмір належних позивачу-учаснику (акціонеру, члену) дивідендів, строки та порядок їх виплати, суд відзначає, що підстави для задоволення позову відсутні, відтак, у позові слід відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 231, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21.10.2025 року.

Суддя С.В. Заверуха

Віддрук.: 1 прим. 1 - до справи

Позивачу та відповідачу надіслати до електронного кабінету Електронного суду.