ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
14 жовтня 2025 року Справа № 915/875/25
Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,
розглянувши сформоване в системі «Електронний суд» клопотання позивача про стягнення судових витрат у справі
за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 (адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1
представник позивача: адвокат Берназ-Ганєва Альона Вікторівна
електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1
про: зобов`язання надати копії документів.
- Протоколів зборів учасників ТОВ Фірма «Нефтетранспорт» за період з 01 вересня 2020 року (включно) по 30 травня 2025 року;
- Наказів і розпоряджень виконавчого органу ТОВ Фірма «Нефтетранспорт» за період з 01 вересня 2020 року (включно) по 30 травня 2025 року;
- Аудиторські висновки та результати надання інших аудиторських послуг за період з 01 вересня 2020 року (включно) по 30 травня 2025 року;
- Річну фінансову звітність ТОВ Фірма «Нефтетранспорт» за 2020-2024 роки;
- Документи звітності, що подаються відповідним державним органам за період з 01 вересня 2020 року (включно) по 30 травня 2025 року;
- Документи, що підтверджують права ТОВ Фірма «Нефтетранспорт» на майно;
- Документи бухгалтерського обліку ТОВ Фірма «Нефтетранспорт» за період з 01 вересня 2020 року (включно) по 30 травня 2025 року;
- Виписки з банку про рух коштів по рахункам ТОВ Фірма «Нефтетранспорт» за період з 01 вересня 2020 року (включно) по 30 травня 2025 року.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 24.06.2025, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, останню було прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/875/25.
За результатами розгляду справи Господарським судом Миколаївської області було ухвалено рішення від 25.09.2025, яким позовні вимоги задоволено частково; зобов`язано відповідача протягом десяти днів з дати набрання рішенням законної сили направити засобами поштового зв`язку позивачу належним чином засвідчені копії: - протоколів зборів учасників ТОВ Фірма «Нефтетранспорт» за період з 01 вересня 2020 року (включно) по 30 травня 2025 року; - аудиторські висновки та результати надання інших аудиторських послуг за період з 01 вересня 2020 року (включно) по 30 травня 2025 року; - річну фінансову звітність ТОВ Фірма «Нефтетранспорт» за 2020-2024 роки; - документи звітності, що подаються відповідним державним органам за період з 01 вересня 2020 року (включно) по 30 травня 2025 року; - документи, що підтверджують права ТОВ Фірма «Нефтетранспорт» на майно; - документи бухгалтерського обліку ТОВ Фірма «Нефтетранспорт» за період з 01 вересня 2020 року (включно) по 30 травня 2025 року; в решті позову відмовлено; стягнуто з відповідача на користь позивача 1 514,00 грн судового збору.
Суд зауважує, що відповідно до приписів ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне вирішити питання про судові витрати без повідомлення учасників справи.
При цьому, у зв`язку з перебуванням головуючого у даній справі судді Семенчук Н.О. у відпустці у період з 10.10.2025 по 13.10.2025, повний текст рішення складено та підписано 14.10.2025.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).
За приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За змістом ч. 1 ст. 123 ГПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Відповідно до ст. 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За змістом п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
У відповідності до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.
Як вбачається із матеріалів справи, правничу допомогу позивачу у справі № 915/875/25 надавала адвокат Берназ-Ганєва Альона Вікторівна, якою підписувалися подані позивачем заяви по суті справи (позов, відповідь на відзив, заява про зміну предмету позову) та забезпечувалась участь позивача в судових засіданнях.
На підтвердження повноважень адвоката до матеріалів справи позивачем долучено копії ордеру серії ВН № 1522297 від 30.05.2025 на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Берназ-Ганєвою Альоною Вікторівною у Господарському суді Миколаївської області, а також Договором про надання професійної правничої допомоги № 01-06/01-25 від 06.01.2025, укладеним між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Берназ-Ганєва і Партнери», в особі керуючого бюро Берназ-Ганєвої Альони Вікторівни.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Так, з матеріалів справи судом встановлено, що 06.01.2025 між ОСОБА_1 , як клієнтом, та Адвокатським бюро «Берназ-Ганєва і Партнери», в особі керуючого бюро Берназ-Ганєвої Альони Вікторівни, як Бюро, був укладений Договір про надання професійної правничої допомоги № 01-06/01-25, відповідно до якого сторони погодили, що у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Бюро зобов`язується надавати правову допомогу, а Клієнт зобов`язується прийняти надану правову допомогу (п. 1.1).
Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 Договору під правничою (правовою) допомогою у цьому договорі розуміється багатоаспектна, різна за змістом, обсягом та формами діяльність, що може включати, зокрема, але не виключно: консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва в усіх без винятку державних, суспільних установах та організаціях, органах місцевого самоврядування незалежно від форм власності та підпорядкування, судах всіх інстанцій. Вибір форми надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати, тобто клієнтів.
Клієнт уповноважує Бюро представляти його інтереси під час супроводу господарської справи в Господарському суді Миколаївської області за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» про зобов`язання вчинити певні дії.
За змістом п. 2.1 Договору Бюро реалізує свої права та обов`язки щодо надання правничої (правової) допомоги безпосередньо через керуючого бюро - адвоката Берназ-Ганєву Альону Вікторівну (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 002613 від 22.06.2021р.).
Згідно з п. 5.1 Договору розмір гонорару за надання правової допомоги зазначеної в Договорі складає гривневий еквівалент 100 000,00 грн.
Відповідно до п. 5.2 Договору оплата гонорару здійснюється протягом 90 календарних днів з дня підписання акту наданих послуг до Договору.
Згідно з п. 5.4 Договору сума виплачена в порядку п. 5.1 даного Договору є гонораром Бюро за надання правничої допомоги та поверненню не підлягає.
За умовами п. 8.1 даний Договір укладений на строк до 31.12.2025 та набирає чинності з моменту його підписання з автоматичною пролонгацією на той самий строк на тих самих умовах.
Позивачем на підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу надано суду:
1. Акт наданих послуг від 29.09.2025 до Договору про надання правової допомоги № 01-06/01-25 від 06.01.2025, зі зміст якого вбачається, що у період з 06.01.2025 до 29.09.2025 включно Бюро надало, а Клієнт отримав наступні послуги (правовоу допомогу) у зв`язку із розглядом господарської справи № 915/875/25 у Господарському суді Миколаївської області на підставі Догвоору:
1. Зустріч з клієнтом по ЗУМ, надання консультації щодо обставин зазначених Клієнтом - 1 год.
2. Аналіз нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини - 1 год.
3. Аналіз практики Верховного суду зі спірних правовідносин - 3 год.
4. Зустріч з клієнтом, узгодження правової позиції та подальших дій - 1 год.
5. Складання листа вимоги №01-07/01-25 від 07.01.2025р., друк, виготовлення додатків, формування пакету документів, направлення її поштою - 2 год.
6. Зустріч з клієнтом по ЗУМ, надання консультації щодо відсутності відповіді від ТОВ Фірма «Нефтетранспорт» - 1 год.
7. Складання листа вимоги №01-16/05-25 від 16.05.2025р., друк, виготовлення додатків, формування пакету документів, направлення її поштою - 2 год.
8. Складання позовної заяви, підготовка доказів, друк, виготовлення додатків, формування пакету документів, направлення її поштою - 5 год.
9. Складання заяви про усунення недоліків від 19.06.2025р., корегування позовної заяви, направлення копії позовної заяви з додатками відповідачу та подання заяви до суду разом з додатками - 1 год.
10. Складання заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду від 16.07.2025р. - 1 год.
11. Ознайомлення з відзивом позивача та додатками до нього, зустріч з клієнтом по ЗУМ, надання консультації щодо заперечень зазначених у відзиві - 3 год.
12. Складання Відповіді на відзив позивача та подання до суду разом з додатками (21.07.2025р) - 4 год.
13. Складання клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи (підготовчого засідання) та продовження строку проведення підготовчого провадження від 24.07.2025р. - 1 год.
14. Складання заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду від 31.07.2025р. - 1 год.
15. Ознайомлення з заявою про долучення доказів позивача від 11.08.2025р., зустріч з клієнтом по ЗУМ, надання консультації щодо заяви та доданих доказів - 2 год.
16. Складання заяви про зміну предмету позову від 12.08.2025р., підготовка додатків та подання заяви до суду разом з додатками - 3 год.
17. Представництво інтересів клієнта у судовому засіданні в Господарському суді Миколаївської області 19.08.2025 о 10:30 год - 1 год.
18. Ознайомлення з поясненнями та відзивом Позивача від 25.08.2025р., зустріч з клієнтом по ЗУМ, надання консультації щодо заяви та доказів - 3 год.
19. Представництво інтересів клієнта у судовому засіданні в Господарському суді Миколаївської області 26.08.2025 о 15:00 год - 1 год.
20. Представництво інтересів клієнта у судовому засіданні в Господарському суді Миколаївської області 25.09.2025 о 10:00 - 1 год.
21. Складання клопотання про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи - 1 год.
За змістом акту сторони також погодили, що розмір гонорару встановлений в п. 5.1 Догвоору складає 100 000,00 грн та підлягає оплаті протягом 90 календарних днів з дня підписання даного акту. У Клієта відсітні будь-які зауваження щодо об`єму або якості наданих послуг.
2. Детальний опис робіт (наданих послуг) та здійснених витрат ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом господарської справи № 915/875/25 у Господарському суді Миколаївської області, підписаний представником позивача адвокат Берназ-Гнєвою А.В. 29.09.2025, зі змісту якого вбачається, що у період з 06.01.2025 до 29.09.2025 включно, ОСОБА_1 отримала наступні послуги (правову допомогу) у зв`язку із розглядом господарської справи № 915/875/25 у Господарському суді Миколаївської області (за текстом детального опису наведено перелік, аналогічний тому, що викладений у акті наданих послуг від 29.09.2025).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд зауважує, що з аналізу наведених вище положень Доручення, а також Акту про надання правової допомоги вбачається, що розмір витрат на правничу допомогу встановлено Сторонами (Адвокатським об`єднанням та Клієнтом) у фіксованому розмірі.
Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункт 134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).
Водночас, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).
У кожній окремій справі суд виходить з конкретних особливих обставин, з доказів, поданих заявником клопотання про розподіл судових витрат, які можуть свідчити про підставність витрат заявника на правничу допомогу.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів ст.ст. 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
Суд також звертається до правової позиції, що викладена у постанові Верховного суду від 12.01.2023 у справі №908/2702/21 за якою під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Тобто критерії, визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами ч. 4 ст. 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені ч. 5 ст. 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
При цьому, у додатковій постанові Верховного Суду від 24.06.2019 у справі № 904/64/18 зроблено висновок про те, що виходячи зі змісту положень ч.ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.
Подібний за змістом висновок зроблено Верховним Судом у додатковій постанові від 05.08.2019 у справі № 911/1563/18, в якій зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Вказаної позиції також дотримується Верховний Суд у додатковій постанові від 26.06.2019 у справі № 910/9241/18, в якій судом зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).
Разом із тим, будь-яких заперечень, у тому числі контррозрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку Тихонюк Ірини Леонідівни відповідних витрат на правничу допомогу Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «Нефтетранспорт» не надано.
Крім того, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 року у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд зазначає, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на послуги адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7 та 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Такі висновки щодо застосування статей 126, 129 ГПК України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 року у справі № 927/237/20).
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу щодо понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінюючи докази на підтвердження наданої позивачу правової допомоги вартістю 100 000,00 грн, керуючись зазначеними вище принципами обґрунтованості судових витрат, їх пов`язаності з розглядом справи, необхідності та неминучості для розгляду даної справи та досягнення бажаного позивачем результату її розгляду, з урахуванням наданого позивачем акту послуг від 29.09.2025 та детального опису робіт (наданих послуг) та здійснених витрат від 29.09.2025, суд вважає за необхідне зауважити таке:
- такі види здійснених робіт (наданих послуг) для надання правової допомоги як зустріч з клієнтом по ЗУМ, надання консультації щодо обставин зазначених Клієнтом, аналіз нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини, аналіз практики Верховного суду зі спірних правовідносин, зустріч з клієнтом, узгодження правової позиції та подальших дій (п.п. 1-4 акту та опису) є складовою послуги та включається у складання позовної заяви (п. 8 акту та опису). Суд наголошує, що обов`язок ознайомлення із первинними документами, узгодження правової позиції та пошук судової практики є невід`ємною частиною складання позову;
- аналогічно такі види здійснених робіт (наданих послуг) для надання правової допомоги як ознайомлення з відзивом позивача та додатками до нього, зустріч з клієнтом по ЗУМ, надання консультації щодо заперечень зазначених у відзиві (п. 11 акту та опису) є складовою послуги та включається у складання Відповіді на відзив позивача та подання до суду разом з додатками (21.07.2025р) (п. 12 акту та опису);
- такі види здійснених робіт (наданих послуг) для надання правової допомоги як складання листа вимоги №01-07/01-25 від 07.01.2025р., зустріч з клієнтом по ЗУМ, надання консультації щодо відсутності відповіді від ТОВ Фірма «Нефтетранспорт», складання листа вимоги №01-16/05-25 від 16.05.2025р. (п.п. 5-7 акту та опису), на переконання суду, не підлягають відшкодуванню в межах даної справи. Вказані витрати пов`язані з претензійною роботою позивача з метою досудового врегулювання спору та не є витратами пов`язаними з розглядом справи у суді;
- такий вид здійснених робіт (наданих послуг) для надання правової допомоги як складання заяви про усунення недоліків від 19.06.2025р., корегування позовної заяви, направлення копії позовної заяви з додатками відповідачу та подання заяви до суду разом з додатками (п. 9 акту та опису), на переконання суду, не підлягають відшкодуванню в межах даної справи, оскільки подання відповідної заяви було спрямоване на усунення допущених саме позивачем при поданні позовної заяви недоліків, а тому тягар відповідних витрат не може бути покладений на відповідача;
- такі види здійснених робіт (наданих послуг) для надання правової допомоги як складання заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду від 16.07.2025р. та від 31.07.2025р., складання клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи (підготовчого засідання) та продовження строку проведення підготовчого провадження від 24.07.2025р., на переконання суду, також не підлягають відшкодуванню в межах даної справи, оскільки підготовка та подання відповідних заяв (з процесуальних питань) залежить виключно від волевиявлення учасника справи і є його правом, а тому тягар відповідних витрат не може бути покладений на відповідача;
- такий вид здійснених робіт (наданих послуг) для надання правової допомоги як складання клопотання про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи (п. 21 акту та опису) не може бути ототожнено з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи по суті спору. Тому заява про стягнення/розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню (вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22).
Таким чином, на переконня суду, такими що відповідають критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин даної справи є витрати на такі види наданої позивачу правової допомоги як: складання позовної заяви, складання відповіді на відзив, ознайомлення з заявою про долучення доказів позивача від 11.08.2025р., зустріч з клієнтом по ЗУМ, надання консультації щодо заяви та доданих доказів, складання заяви про зміну предмету позову від 12.08.2025р., представництво інтересів клієнта у судових засіданнях в Господарському суді Миколаївської області 19.08.2025, 26.08.2025, 25.09.2025, ознайомлення з поясненнями та відзивом відповідача від 25.08.2025р., зустріч з клієнтом по ЗУМ, надання консультації щодо заяви та доказів (п.п. 8, 12, 15-20 акту та опису).
При цьому, судом взято до уваги, що з аналізу наведених вище положень Договору вбачається, що розмір витрат на правничу допомогу фактично встановлено у фіксованому розмірі - 100 000,00 грн.
Водночас, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).
У кожній окремій справі суд виходить з конкретних особливих обставин, з доказів, поданих заявником клопотання про розподіл судових витрат, які можуть свідчити про підставність витрат заявника на правничу допомогу.
Судом враховано, що дана справа, з огляду на предмет спору і характер спірних правовідносин, кількість учасників процесу, обставини, які підлягають з`ясуванню, докази, що підлягають оцінці, не належить до категорії складних.
Вирішуючи вказане питання, суд також керується тим, що судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
Крім того, суд враховує, що за приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи (окрім судового збору), покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 126 та ч. 4 ст. 129 ГПК України у разі часткового задоволення позову витрати на професійну правничу допомогу адвоката покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом із цим, суд зазначає про те, що, якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо (зокрема, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.
Вказане mutatis mutandis узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 18.12.2018 у справі № 923/20/18 та від 10.12.2020 у справі № 922/3812/19.
Таким чином, оскільки позовні вимоги у даній справі були задоволені частково, однак визначити пропорцію задоволених позовних вимог, з урахуванням специфіки предмету спору, неможливо, витрати на професійну правничу допомогу адвоката покладається на обидві сторони порівну.
При цьому, суд критично оцінює посилання позивача на те, що останнім було заявлено одну позовну вимогу про зобов`язання надати документи і судом було задоволено частково позовні вимоги не через наявність необґрунтованих або недоведених вимог, а те, що правочини ти виписки є частиною бухгалтерського обліку, який вже було зазначено у позовних вимогах і з метою не дублювання запитуваних документів суд вирішив задовольнити позовну заяву частково.
Так, за змістом мотививувальної частини рішення судом було, зокрема, зазначено про часткову необґрунтованість заявлених вимог в частині:
- наказів і розпоряджень виконавчого органу ТОВ Фірма «Нефтетранспорт», оскільки позивачем не було наведено їх чіткий перелік, а відтак ОСОБА_1 не було чітко сформовано зміст позовних вимог щодо витребування конкретного переліку таких документів. У зв`язку з чим суд позбавлений можливості оцінити витребовувані позивачем документи на їх відповідність ч. 1 ст. 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», а також дійти висновку про належність визначеного позивачем способу захисту його корпоративних прав в цій частині;
Отже, доводи позивача про обґрунтованість позовних вимог у повному обсязі є такими, що спростовуються змістом рішення.
З урахуванням наведеного, за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи, оцінивши подані заявником докази у підтвердження понесених ним витрат, виходячи із критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, беручи до уваги часткове задоволення позову у даній справі, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимоги представника позивача та стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30 000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -
3. В іншій частині відмовити.
Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК.

Повний текст додаткового рішення складено 14.10.2025.

Суддя Н.О. Семенчук