ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
21.10.2025р. Справа № 905/986/25
Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., у справі
про стягнення 127 449,02 грн, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго», через підсистему «Електронний суд», звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" про стягнення заборгованості за договором № 317 від 22.09.2008 року про купівля-продажу теплової енергії в гарячій воді загальному розмірі 127 449,02 грн з яких: суму основного боргу 116 915, 24 грн., 3 % річних у розмірі 2 595,56 грн., індекс інфляції у розмірі 7 938,22 грн.
Суд звертає увагу, що докази, які надаються учасниками справи до суду, мають відповідати встановленим критеріям: - належності, - допустимості, - достовірності - достатності, що визначені статтями 76 - 79 ГПК України.
Згідно з пунктами 2, 4, 5 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Частиною 1 ст. 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як зазначено у позові, між ТОВ «Краматорськтеплоенерго» (далі Позивач) та Філією «Укрексімбанк» в особі АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" було укладено договір № 317 від 22.09.2008 року про купівля-продажу теплової енергії в гарячій воді, відповідно до умов якого, Позивач зобов`язується продати вчасно та відповідної якості теплову енергію в гарячій воді, а Споживач зобов`язується приймати та своєчасно оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами). Договором визначено, що теплова енергія постачається на об`єкти згідно додатку № 2 до Договору.
Відповідно до п. 11.1 Договору, цей договір набуває чинності з дня його підписання та протягом одного року. Згідно п. 11.2 Договору (з урахуванням додаткової угоди), договір вважається пролонгований на кожний наступний період, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення або зміну не буде письмово заявлено однією із сторін.
Господарський процесуальний кодекс України визначає, що відповідачем є юридична особа, а не його відокремлений підрозділ.
Спірна заборгованість виникла на підставі актів-рахунків за лютий, березень 2024 року, листопад, грудень 2024, січень, лютий та березень 2025 рік, на підставі наступних актів: Акт рахунок №317 від 29.02.2024 за лютий 2024, Акт рахунок №317 від 31.03.2024 за березень 2024, Акт рахунок №317 від 30.11.2024 за листопад 2024, Акт рахунок №317 від 31.12.2024 за грудень 2024, Акт рахунок №317 від 31.01.2025 за січень 2025, Акт рахунок №317 від 28.02.2025 за лютий 2025, Акт рахунок №317 від 31.03.3.2025 за березень 2025.
За приписами частин третьої, восьмої статті 19 ГК України, обов`язком суб`єктів господарювання є ведення бухгалтерського обліку та подання фінансової звітності згідно із законодавством, що забезпечує здійснення державою контролю і нагляду за господарською діяльністю суб`єктів господарювання, а також за додержанням ними податкової дисципліни.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно з пунктом 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата(аванс).
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пунктом 201.10 статті 201 цього Кодексу).
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки.
Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.
Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.
З урахуванням наведеного Верховний Суд у постанові від 03 червня 2022 року у справі № 922/2115/19 зазначає, що оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, господарські суди повинні враховувати фактичні дії як постачальника так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.
Розглянувши матеріали справи та враховуючи доводи представників сторін, з метою виконання завдання господарського судочинства, передбаченого ст.2 ГПК України, забезпечення своєчасного, достовірного, правильного, всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи, суд вважає необхідним витребувати у податкової служби інформацію з підтверджуючими доказами, оскільки ця інформація може підтвердити отримання товару відповідачем, що входить до предмету доказування в даній справі.
Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 81, 234, 235, Господарського процесуального кодексу України, суд
Вимоги суду є обов`язковими для виконання.
Ухвала набирає чинності з дати підписання 21.10.2025 та оскарженню не підлягає.

Суддя Е.В. Зекунов