ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2025 Справа № 917/666/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Ківшик О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", провулок Нестерівський, 3-5, м. Київ, 04053

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "КТК", вул. Ювілейна, 23, с.Супрунівка, Полтавська область, 36000

про стягнення 79 188,92 грн

та за зустрічною позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "КТК", вул. Ювілейна, 23, с.Супрунівка, Полтавська область, 38700

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", провулок Нестерівський, 3-5, м. Київ, 04053

про стягнення 79 188,92 грн,

Секретар судового засідання Ісенко М.В.

Представники учасників процесу: відповідно протоколу від 06.10.2025,

установив:

1.1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень за первісним позовом.

Позивач за первісним позовом Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" просить суд стягнути з Відповідача за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КТК" 158 377,83 грн штрафу за неналежне виконання останнім умов укладеного 18.04.2024 року Договору № 13/1369-МТР.

В обґрунтування позовних вимог за первісним позовом Позивач посилається на неналежне виконання Відповідачем умов договору поставки в частині поставки товару.

Правовими підставами первісного позову зазначено ст. 546, 547, 549 Цивільного кодексу України.

На підтвердження обґрунтованості первісних позовних вимог Позивач за первісним позовом надав наступні докази в копіях (арк.с. 5-58): договір від 18.04.2024 №13/1369-МТР з додатками №1, №2, видаткові накладні №№841 від 23.05.2024, 840 від 22.05.2024, 839 від 21.05.2024, 838 від 20.05.2024, 837 від 19.05.2024, 836 від 18.05.2024, 828 від 20.05.2024, 827 від 19.05.2024, 826 від 18.05.2024, 825 від 17.05.2024, 824 від 16.05.2024, 823 від 15.05.2024, 822 від 14.05.2024, 821 від 11.05.2024, 820 від 10.05.2024, 819 від 09.05.2024, 800 від 03.05.2024, 799 від 02.05.2024, 790 від 01.05.2024, 789 від 30.04.2024 та інші.

Відповідач за первісним позовом (Товариство з обмеженою відповідальністю "КТК") проти первісного позову заперечує за мотивами відзиву на первісну позовну заяву вх № 5150 від 17.04.2025 (арк.с. 128-157), зазначаючи про таке:

- ним виконано зобов`язання за Договором в повному обсязі із частковою затримкою поставки на 5 днів, тому нарахування Позивачем штрафу в розмірі 10% за прострочення виконання більш ніж на 30 днів є неправомірним;

- прострочення виконання обумовлено обставинами відсутності облаштованого під`їзду до місць розвантаження (відсутній під`їзд для сідлового тягача), особливі умови доставки проект Договору не містив, у Постачальника Товариства з обмеженою відповідальністю "КТК" в автопарку лише чотири вантажних автомобілі вказаної категорії. За наявності такої кількості автомобілів, забезпечити вчасне виконання договору неможливо;

- про можливість затримки в постачанні товару у зв`язку з наявністю обставин відсутності облаштованого під`їзду до місць розвантаження, Постачальник повідомив Покупця листом, направленим 16.05.2024 року, затримка сталась не з вини Постачальника, а тому підстави для сплати штрафу відсутні.

Відповідач за первісним позовом просить суд в задоволенні позову відмовити. В разі прийняття рішення судом та стягнення штрафу, просить суд зменшити його розмір до 0,1 % від суми, визначеної у пункті 3.2 Договору.

Крім того, Відповідач за первісним позовом зазначає орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом цієї справи 20 000,00 грн, докази понесених судових витрат будуть ним надані протягом встановленого процесуальним законом строку.

Правовими підставами заперечень проти первісного позову зазначено ст. 233 Господарського кодекс України, ст. 3, 551, 614, 616 Цивільного Кодексу України.

На підтвердження обґрунтованості заперечення проти первісних позовних вимог Відповідач за первісним позовом надав такі докази (арк.с. 132-157): ордер, витяг з ЄДРПОУ, Договір про надання професійної правничої допомоги від 02.04.2025, попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, рахунок №02/04/2025, детальний опис робіт, Договір № 13/1369-МТР від 18.04.2024, заява свідка, лист від 16.05.24 з підтвердженням направлення, лист від 24.02.25 з підтвердженням направлення, реєстр видаткових накладних, звіт про виконання договору, відеофайл.

Інші заяви по суті первісного позову до суду не надходили.

1.2. Короткий зміст позовних вимог та заперечень за зустрічним позовом.

Позивач за зустрічним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "КТК" просить суд стягнути з Відповідача за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" 79 188,42 грн безпідставно отриманої останнім банківської гарантії (забезпечення виконання за укладеним між сторонами 18.04.2024 року Договором №13/1369-МТР).

Зустрічні позовні вимоги ґрунтуються на тому, що :

- порушення ним зобов`язання було спричинено виною кредитора;

- виконання Постачальником зобов`язань за договором забезпечено банківською гарантією № 1708-24Г від 10.04.2024 р. АТ "РВ БАНК" в розмірі 5 % його вартості, що складає 79 188,92 грн;

- в березні 2025 року бенефіціар - ПАТ "Укрнафта" звернувся до АТ "РВС БАНК" з вимогою про здійснення виплати згідно з банківською гарантією № 1708-24Г зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання. 17 березня 2025 року принципал - ТОВ "КТК" виконало вимогу Банка-гаранта та перерахувало 79 188,92 грн. на виконання гарантії №1708-24Г;

- проте Постачальник своїх зобов`язань за договором виконав в повному обсязі, спірними між сторонами залишаються обставини виключно щодо строків поставки, що відноситься не до виконання договору в цілому, а до належного чи неналежного виконання зобов`язань з часткової поставки товару;

- ПАТ "Укрнафта" безпідставно отримало банківську гарантію в сумі 79 188,92 грн. та несе обов`язок повернути банківську гарантію Принципалу ТОВ "КТК".

Крім того, Позивач за зустрічним позовом зазначає орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу - 20 000,00 грн.

Правовими підставами зустрічного позову зазначено, зокрема, статті статті 610, 614, 616, 1212 Цивільного Кодексу України.

На підтвердження обґрунтованості зустрічних позовних вимог Позивач за зустрічним позовом надав наступні докази в копіях (арк.с. 70-125): довіреність, Виписка з ЄДРПОУ, свідоцтво адвоката Януш А.І., банківська гарантія, заява свідка, лист Укрнафта, реєстр видаткових накладних, детальний опис робіт, ордер, Договір про надання професійної правничої допомоги, рахунок на оплату, лист від 24.02.25 з підтвердженням направлення, меморіальний ордер, лист від 16.05.24 з підтвердженням направлення, Договір № 13/1369-МТР від 18.04.2024, звіт про виконання договору, тендерна документація, відеофайл.

Відповідач за зустрічним позовом (Публічне акціонерне товариство "Укрнафта") проти зустрічного позову заперечує за мотивами відзиву на зустрічну позовну заяву вх № 5964 від 05.05.2025 (арк.с. 163-169), посилаючись на те, що відповідно до пункту 14.8 договору ПАТ "Укрнафта" повертає Товариству банківську гарантію протягом п`яти робочих днів, зокрема, після виконання Товариством зобов`язань за договором в повному обсязі.

Проте зобов`язання за договором в повному обсязі не виконане, сума штрафних санкцій на користь ПАТ "Укрнафта" не сплачена, тому відсутні підстави для повернення банківської гарантії.

Отже, до моменту сплати Товариством штрафних санкцій відсутні підстави для повернення банківської гарантії, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Крім того, останній зазначає про завищений розмір заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю "КТК" понесених судових витрат та просить суд покласти їх на товариство.

Інші заяви по суті зустрічного позову до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом

31.03.2025 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "КТК" про стягнення 158 377,83 грн штрафу за неналежне виконання останнім умов укладеного 18.04.2024 року Договору № 13/1369-МТР.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2025 року справу № 917/666/25 розподілено судді Ківшик О.В.

Суд ухвалою від 01.04.2025 відкрив провадження у даній справі, ухвалив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України - до 15 днів з дня отримання цієї ухвали.

16.04.2025 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "КТК" до Господарського суду Полтавської області надійшла зустрічна позовна заява (документ сформований в системі "Електронний суд" 15.04.2025) до відповідача Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення 79 188,42 грн безпідставно отриманої останнім банківської гарантії (забезпечення виконання за укладеним між сторонами 18.04.2024 року Договором №13/1369-МТР).

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16.04.2025 року зустрічний позов у справі № 917/666/25 передано на розгляд судді Ківшик О.В.

Суд ухвалою від 21.04.2025 прийняв зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднав в одне провадження з первісним позовом, здійснив перехід до розгляду справи № 917/666/25 за правилами загального позовного провадження, постановив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання для спільного розгляду зустрічного позову разом із первісним позовом на 20.05.2025 року на 11:00 год, встановив сторонам строки для подання заяв по суті спору.

05.05.2025 до суду від представника Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" через систему "Електронний Суд" надійшла заява про участь у судовому засіданні 20.05.2025 та у всіх наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (вх.№5973).

Суд ухвалою від 06.05.2025 відмовив у задоволенні означеної заяви через відсутність технічної можливості проведення призначеного на 20.05.2025 року на 11:00 судового засідання по справі №917/666/25 год в режимі відеоконференції.

Позивач за первісним позовом надав суду за вх № 6611 від 19.05.2025 (арк.с. 178-182), заяву, у якій вказує про допущену у тексті позовної заяви описку у розрахунку штрафних санкцій (замість результату множення загальної суми договору на 5% зазначена неправильна сума) та просить суд стягнути з Відповідача за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КТК" 79 188,92 грн штрафу за неналежне виконання останнім умов укладеного 18.04.2024 року Договору № 13/1369-МТР.

Судове засідання, призначене на 20.05.2025 року, не відбулося в зв`язку з перебуванням судді Ківшик О.В. на лікарняному.

Суд ухвалою від 27.05.2025 призначив наступну дату підготовчого засідання на 19.06.2025 на 10:00 за участю представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) - адвоката Дубчака Сергія Євгеновича в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення EasyCon відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року №1845/0/15-21.

У судовому засіданні 19.06.2025 суд прийняв до розгляду означену вище заяву Позивача за первісним позовом вх № 6611 від 19.05.2025 як заяву про зменшення розміру позовних вимог та повідомив, що спір за первісним позовом розглядатиметься в межах предмету позову в редакції цієї заяви, та з`ясувавши, що правову позицію щодо предмету спору сторони виклали у наданих суду заявах по суті справи, присутні у судовому засіданні представники учасників процесу підтвердили, що повідомили суду про всі обставини справи, які їм відомі, та надали усі докази, на які вони посилаються у заявах по суті спору, примирення між сторонами неможливе, нерозглянуті процесуальні клопотання відсутні, суд оголосив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справу до судового розгляду по суті на 03.07.2025 на 10:00.

23.06.2025 до суду від представника Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" - адвоката Олексієнка Михайла Георгійовича через систему "Електронний Суд" надійшла заява про участь у судовому засіданні 03.07.2025 о 10:00 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (вх.№8383).

Суд ухвалою від 25.06.2025 означену вище заяву задовольнив.

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Полтава Полтавській області та із надходженням інформації про можливі повторні обстріли це судове засідання 03.07.2025 не відбулося.

Суд ухвалою від 07.07.2025 повідомив учасників справи про наступну дату судового засідання з розгляду справи по суті : 31.07.2025 року о 10:00 год.

У зв`язку з перебуванням судді Ківшик О.В. у відпустці засідання суду 31.07.2025 не відбулося.

Суд ухвалою від 03.09.2025 призначив дату судового розгляду справи по суті на 25.09.2025 на 09:00.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 25.09.2025 представник Позивача за первісним позовом на позовних вимогах наполягав, представник Відповідача за первісним позовом проти задоволення позовних вимог за первісним позовом заперечував; представник Позивача за зустрічним позовом на позовних вимогах наполягав, представник Відповідача за зустрічним позовом проти задоволення позовних вимог за первісним позовом заперечував.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Під час розгляду справи по суті (судові засідання 30.09.2025) представник Позивача на позовних вимогах наполягав, представник Відповідача проти позову заперечував, суд дослідив всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 25.09.2025 після судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення : 06.10.2025 об 11:00.

Представник Позивача за первісним позовом надав суду за вх № 12709 від 06.10.2025 заяву, відповідно до якої повідомив суд про державну реєстрацію зміни найменування Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на Акціонерне товариство "Укрнафта" та просив надати йому можливість участі у судовому засіданні 06.10.2025 на підставі нової довіреності від 30.07.2025 № 01/01/07-422/д.

У судовому засіданні 06.10.2025 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно з ч. 6 ст. 233, ст. 240 ГПК України.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

За результатами закупівлі ID UA-2024-02-29-007809-а між Товариством з обмеженою відповідальністю "КТК" (Постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (Покупець) був укладений Договір про закупівлю товарів №13/1369-МТР від 18.04.2024 року (арк.с. 7-13, далі - Договір), за умовами якого сторони узгодили, зокрема, наступне:

- Предмет закупівлі : 14210000-6 Гравій, пісок, щебінь і наповнювачі (пісок будівельний в Сумську область). На умовах цього Договору Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця у погоджені Сторонами строки Товар, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий Товар на умовах цього Договору (п. 1.1 Договору);

- номенклатура, кількість, ціна Товару визначені у Специфікації до даного Договору, що є Додатком №1 до цього Договору та є його невід`ємною частиною (п. 1.2 Договору);

- ціна Товару в Договорі визначається в національній валюті України та вказується у Специфікації до цього Договору. (п. 3.1 Договору);

- загальна сума Договору становить 1 319 815,25 грн. (один мільйон триста дев`ятнадцять тисяч вісімсот п`ятнадцять гривень 40 коп.), ПДВ (20%) 263 963,05 грн. (двісті шістдесят три тисячі дев`ятсот шістдесят три гривні 05 коп.), разом з ПДВ 1 583 778,30 грн. (один мільйон п`ятсот вісімдесят три тисячі сімсот сімдесят вісім гривень 30 коп.) (п. 3.2 Договору);

- умови поставки, які встановлюються відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "ІНКОТЕРМС-2020", місце, умови та строки поставки визначені у Технічній специфікації до даного Договору, що є Додатком №2 до цього Договору та є його невід`ємною частиною (п. 5.1 Договору);

- поставка Товару здійснюється Постачальником протягом 30 календарних днів з дати підписання цього Договору (п. 5.2 Договору);

- датою поставки Товару та моментом отримання Покупцем Товару від Постачальника вважається дата підписання Сторонами відповідної (их) видаткової (их) накладної (их) та акту приймання-передачі Товару за кількістю та якістю (після зняття усіх зауважень, п. 5.4 Договору);

- при недотриманні Постачальником строків поставки, Постачальник сплачує Покупцю штраф в розмірі 5% від суми, визначеної у п. 3.2 Договору - за прострочення до 30 днів та 10% від суми, визначеної п. 3.2 Договору за прострочення 30 днів і більше (п. 6.1 Договору);

- цей Договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до 31 грудня 2024 року включно, а в частині розрахунків до їх повного виконання (п. 10.1 Договору);

- під час укладення Договору Постачальник не пізніше дати його підписання надає забезпечення виконання Договору в розмірі 5% його вартості, що складає 79 188,92 грн (п. 14.1 Договору);

- забезпечення виконання Договору вноситься у формі банківської гарантії, яка надана банком та гарантує забезпечення виконання Договору про закупівлю і повинно бути дійсним до кінця дії Договору та додатково протягом 90 календарних днів після закінчення строку дії Договору (п. 14.2 Договору);

- Замовник повертає Постачальнику забезпечення виконання Договору (банківську гарантію) протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня настання одного з випадків, зазначених нижче шляхом направлення відповідної інформації банку у наступних випадках: після виконання Постачальником зобов`язань за Договором в повному обсязі; за рішенням суду, яке набрало законної сили, щодо повернення забезпечення

Договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі недійсними або Договору про закупівлю нікчемним; після дострокового розірвання договору Сторонами (за умови відсутності на дату розірвання Договору порушення виконання Договору з вини Постачальника); в інших випадках, передбачені чинним законодавством України, що регулює публічні закупівлі (п. 14.8 Договору).

Також між сторонами підписано і скріплено підписи печатками додатки до Договору:

- Додаток № 1 до Договору - специфікацію (арк.с. 12), у якій сторони узгодили найменування товару : пісок будівельний, кількість : 3 835 т, ціна 344,15 грн без ПДВ, загальна вартість з ПДВ 1 583 778,30 грн;

- Додаток № 2 до Договору технічну специфікацію (арк.с. 12 на звороті 13), у якій сторони узгодили, зокрема, умови поставки, адреси складів /станцій Вантажоотримувачів : вказані у таблиці №2 (Сумська область, Охтирський район, с. Пологи, вул. Київська, 3; Сумська область, м. Ромни, вул. Адмірала Лозівського; Сумська область, Роменський район, смт. Л. Долина), строк поставки (протягом 30 календарних днів з дати підписання Договору), технічні вимоги до предмету закупівлі.

Оскільки Договір підписано сторонами 18.04.2025, поставка Товару відповідно до узгодженого у п. 5.2 Договору та Технічної специфікації повинна була відбутись до 18.05.2024 включно.

Виконання Постачальником прийняти на себе зобов`язань з поставки підтверджується видатковими накладними №№ 841 від 23.05.2024, 840 від 22.05.2024, 839 від 21.05.2024, 838 від 20.05.2024, 837 від 19.05.2024, 836 від 18.05.2024, 828 від 20.05.2024, 827 від 19.05.2024, 826 від 18.05.2024, 825 від 17.05.2024, 824 від 16.05.2024, 823 від 15.05.2024, 822 від 14.05.2024, 821 від 11.05.2024, 820 від 10.05.2024, 819 від 09.05.2024, 800 від 03.05.2024, 799 від 02.05.2024, 790 від 01.05.2024, 789 від 30.04.2024 (арк.с. 14-55).

Поставка товару за видатковими накладними №№841 від 23.05.2024, 840 від 22.05.2024, 839 від 21.05.2024, 838 від 20.05.2024, 837 від 19.05.2024 відбулася з простроченням менш ніж 30 днів.

Наведені обставини сторонами визнаються, про що зазначено у заявах по суті спору.

Покупець звернувся до Постачальника з вимогою від 17.02.2025 № 01/01/13/10/28/02-02/01/2247 (арк.с. 75) про сплату штрафних санкцій за Договором про закупівлю № 13/1369-МРТ від 18.04.2025, відповідно до якої вимагав сплати штрафу за неотримання строків поставки за прострочення до 30 днів в сумі 79 188,92 грн протягом семи робочих днів з дати отримання цього листа.

Означену суму штрафу Постачальник не сплатив.

Вважаючи свої права порушеними, Позивач за первісним позовом Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" звернулося до суду з позовом з вимогою про стягнення з Відповідача за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КТК" 79 188,92 грн штрафу за неналежне виконання останнім умов укладеного 18.04.2024 року Договору №13/1369-МТР (первісний позов у цій справі в редакції заяви вх № 6611 від 19.05.2025).

Крім того, Постачальником в дотримання умов розділу 14 Договору забезпечено виконання Договору банківською гарантією № 1708-24Г від 10.04.2024 АТ "РВС БАНК" в розмірі 5 % його вартості, що складає 79 188,92 грн (арк.с. 73).

Умовами банківської гарантії № 1708-24Г від 10.04.2024 року перебачено, що ця гарантія забезпечує виконання Принципалом Договору.

Як зазначає у зустрічній позовній заяві Позивач за зустрічним позовом, в березні 2025 року бенефіціар - ПАТ "Укрнафта" звернувся до АТ "РВС БАНК" з вимогою про здійснення виплати згідно з банківською гарантією № 1708-24Г у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання.

17 березня 2025 року принципал - ТОВ "КТК" виконало вимогу Банка-гаранта та перерахувало 79 188,92 грн. на виконання гарантії №1708-24Г.

Меморіальним ордером № 1 від 4.03.2025 гарант - АТ "РВС БАНК" - перерахував бенефіціару - ПАТ "Укрнафта" - 232 791,56 грн як виконання вимоги за гарантією №2275-24Г від 10.05.2024 (арк.с. 84).

На сайті закупівель Prozorro ПАТ "Укрнафта" оприлюднено звіт про виконання договору про закупівлю UA-2024-02-29-007809-a, згідно з яким строк поставки товару за договором № 13/11369 - МТР визначений покупцем 31.12.2024 року.

Позивач за зустрічним позовом стверджує, що ПАТ "Укрнафта" безпідставно отримало банківську гарантію в сумі 79 188,92 грн., викладене стало підставою для звернення з вимогою до відповідача за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про стягнення 79 188,42 грн безпідставно отриманої останнім банківської гарантії (забезпечення виконання за укладеним між сторонами 18.04.2024 року Договором №13/1369-МТР).

З поданої представником Позивача за первісним позовом заяви вх № 12709 від 06.10.2025 вбачається, що 23.07.2025 проведено державну реєстрацію зміни найменування Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на Акціонерне товариство "Укрнафта", отже назвою Позивача за первісним позовом (Відповідача за зустрічним позовом) є Акціонерне товариство "Укрнафта".

4. Норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення, та висновки суду за наслідками вирішення спору.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до вимог ст. 525, ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 193 Господарського України (в редакції, що діяла на момент виникнення спріних правовідносин, надалі - ГК України) передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки.

Частиною 1 статті 265 ГК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 662, 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування (ст. 664 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Матеріалами справи підтверджується, що Постачальник (Відповідач за первісним позовом) в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором про закупівлю у встановлений строк товар Позивачу поставив не повністю, поставка товару за видатковими накладними №№841 від 23.05.2024, 840 від 22.05.2024, 839 від 21.05.2024, 838 від 20.05.2024, 837 від 19.05.2024 відбулася з простроченням менш ніж 30 днів.

Ця обставина останнім визнається.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 ЦК України та ст. 199 ГК України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 ГК України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У пункті 6.3 Договору сторони узгодили, що при недотриманні Постачальником строків поставки, Постачальник сплачує Покупцю штраф в розмірі 5% від суми, визначеної у п. 3.2 Договору - за прострочення до 30 днів.

Здійснивши перевірку наданого Позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 79 188,42 грн, суд визнає його математично правильним.

Оскільки прострочення виконання Постачальником зобов`язань до 30 днів підтверджено матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом є правомірними.

Стосовно заперечень Відповідача проти первісного позову суд вказує таке.

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Як встановив суд під час розгляду цієї справи, як тендерна документація, так і Договір (п. 5.2 Договору та Технічна специфікація до Договору, що є Додатком №2 до цього Договору) містили детальну інформацію про місце, умови та строки поставки.

Тому, проявивши розумну обачність, Постачальник мав пересвідчитися щодо фактичних умов поставки за Договором та наявність відповідної техніки (вантажних автомобілів) в автопарку для виконання прийнятих на себе зобов`язань.

У разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від вчинення) таких дій.

Якщо обидві сторони правочину є суб`єктами господарської діяльності (професійними комерсантами, підприємцями), стандарти усвідомлення ризиків при вчиненні відповідного правочину є іншими, ніж у випадку, якщо б стороною правочину були дві фізичні особи, або суб`єкт господарювання та пересічний громадянин. Стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини.

Подібна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №910/17876/19.

Надані Відповідачем за первісним позовом Заява свідка і відеодокази не спростовують наведеного.

Суд також зауважує що оглянутий судом відеодоказ не може бути оцінений як належний та достовірний, оскільки за поясненнями представника Товариства з обмеженою відповідальністю "КТК" у судовому засіданні створений працівниками Постачальника та не дає можливості встановити фактичне місце проведення відеозапису.

Стосовно клопотання Відповідача про зменшення розміру штрафу до 0,1 % від суми, визначеної у пункті 3.2 Договору про закупівлю, суд зазначає наступне.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі статтею 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Аналіз положень статті 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, Цивільний кодекс України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання. Така правова позиція щодо застосування статті 614 ЦК України висловлена Верховним Судом України у постанові від 13.02.2013 у справі №6-170цс12, та Верховним Судом у постановах від 14.09.2021 у справі №910/7256/20, від 19.08.2021 у справі №910/11889/20.

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 233 ГК та ст. 551 ЦК, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними. Найчастіше судами враховувалися такі обставини (постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 916/3211/16, від 26.01.2021 у справі № 922/4294/19, від 24.02.2021 у справі № 924/633/20, від 16.03.2021 у справі № 922/266/20): ступінь виконання зобов`язання боржником (співвідношення між сумою простроченого зобов`язання та загальною сумою зобов`язання); причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; тривалість прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання для кредитора; поведінку боржника (системність порушення, чи навпаки - порушення з боку боржника мало винятковий характер; намагання/зусилля боржника погасити борг або погашення основної заборгованості на момент звернення до суду, намагання врегулювати спір в досудовому порядку, звернення з пропозиціями про реструктуризацію боргу до кредитора); поведінку кредитора; майновий стан кредитора та боржника (наявність збитків, заборгованості по виплаті заробітної плати); негативні наслідки стягнення неустойки з боржника, які можуть настати для нього та третіх осіб (трудового колективу, населення); ризики настання неплатоспроможності боржника; статус боржника, предмет діяльності боржника (забезпечення оборонних потреб, безпеки та здоров`я населення); майнові, а також інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.

Закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Частина друга статті 233 ГК України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Під час розгляду справи Відповідачем за первісним позовом не доведено наявність об`єктивних, виняткових та непереборних обставин, що унеможливили своєчасне виконання взятих на себе зобов`язань за договором та які є підставою для звільнення його від відповідальності, передбаченої договором.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються в конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/12876/19).

На момент укладення Договору Відповідач мав розуміти всі ризики, які можуть виникнути в зазначених умовах, однак свідомо уклав договір на зазначених умовах.

Ризик погіршення умов господарювання є нормальним явищем. Ризик - є однією із ознак підприємництва (згідно ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку). Більш того, принцип комерційного розрахунку та власного комерційного ризику є одним із принципів господарської діяльності (ст. 44 ГК України). Отже складнощі, які виникли у відповідача із виконанням спірного договору охоплюються його (відповідача) підприємницьким ризиком. Тому, у суду немає правових підстав перекладати комерційний ризик відповідача на позивача шляхом звільнення позивача від виконання прийнятих на себе обов`язків за договором.

Отже, в даному випадку розмір заявленого до стягнення штрафу, який погоджений сторонами Договору, має компенсаторний характер, а не виступає інструментом збагачення для Позивача за первісним позовом.

Окрім того, прохання Відповідача за первісним позовом про зменшення штрафних санкцій, фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

А тому, беручи до уваги баланс інтересів сторін та враховуючи, що Відповідач за первісним позовом прострочив виконання зобов`язання перед Позивачем за первісним позовом, не довів належними доказами виключних обставин для зменшення розміру неустойки, суд приходить до висновку, що підстави для відмови у стягненні штрафу відсутні.

Посилання на приписи ст. 614, 616 ЦК України не є правомірними, оскільки визначені ними підстави для застосування не знайшли підтвердження під час вирішення спору.

Таким чином, оцінюючи викладене в сукупності, приймаючи до уваги, що питання зменшення вищенаведеної суми штрафу не є обов`язком суду, а його правом, і таке право підлягає застосуванню виключно у виняткових випадках, враховуючи заявлений до стягнення розмір штрафу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання щодо зменшення розміру штрафу.

Щодо Зустрічного позову суд зазначає таке.

Положеннями ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з приписами ст. 200 ГК України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Статтею 560 ЦК України визначено, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 561 ЦК України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Статтею 562 ЦК України визначено, що зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

У відповідності до ст. 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За умовами ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

У розумінні наведеної норми, яка надає визначення порушення зобов`язання, останнє може бути двох видів.

По-перше, це невиконання зобов`язання, яке виникає якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов`язання (не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо), або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов`язання мають утримуватися.

По-друге, це неналежне виконання зобов`язання, тобто порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності можна говорити про неналежне виконання, а отже порушення зобов`язання.

З огляду на наведене, під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання. Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Отже, неналежне виконання зобов`язання - це порушення умов, визначених змістом зобов`язання (виконання зобов`язання з певними недоліками, дефектами). При неналежному виконані боржник виконує обов`язок, але з порушенням певних умов, які складають зміст договору або визначені законом.

За загальними умовами виконання зобов`язання, що містяться у ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановив суд, Постачальник виконав умови Договору про закупівлю, проте з порушення строків поставки товару.

У відповідності до ч. 2 ст. 27 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем процедури закупівлі/спрощеної закупівлі договору про закупівлю, а також за рішенням суду щодо повернення забезпечення договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсними або договору про закупівлю нікчемним; у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону; згідно з умовами, зазначеними в договорі про закупівлю, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.

Тобто, за змістом вказаної норми Закону, яка безпосередньо регулює відносини суб`єктів господарювання у процедурі публічних закупівель, чітко передбачений момент повернення замовником забезпечення договору - після його виконання учасником-переможцем, в той час як можливість неповернення замовником забезпечення виконання договору існує лише у разі невиконання учасником умов договору.

При цьому, невиконання має місце лише у випадку відсутності дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі № 910/4460/19, від 14.01.2019 у справі № 910/3777/18, від 20.06.2019 у справі № 910/6433/18, від 25.09.2024 у справі №910/12114/23.

Як встановив суд, у п. 14.8 Договору про закупівлю сторони узгодили, що Замовник повертає Постачальнику забезпечення виконання Договору (банківську гарантію) протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня настання одного з випадків, зазначених нижче, шляхом направлення відповідної інформації банку у наступних випадках:

- після виконання Постачальником зобов`язань за Договором в повному обсязі;

- за рішенням суду, яке набрало законної сили, щодо повернення забезпечення Договору у випадку визнання результатів процедури закупівлі недійсними або Договору про закупівлю нікчемним;

- після дострокового розірвання договору Сторонами (за умови відсутності на дату розірвання Договору порушення виконання Договору з вини Постачальника);

- в інших випадках, передбачені чинним законодавством України, що регулює публічні закупівлі (п. 14.8 Договору).

Оскільки суд встановив обставини повного виконання Постачальником зобов`язань за Договором, виходячи з наведених норм права з моменту спливу 5-ти денного строку з дня повного виконання Постачальником зобов`язань за Договором та проведення розрахунків у Покупця (Відповідача за зустрічним позовом) виникло зобов`язання щодо повернення забезпечення виконання Договору про закупівлю.

З матеріалів справи вбачається, що Відповідач за зустрічним позовом наведеного обов`язку не виконав в порушення вимог статті 27 Закону України "Про публічні закупівлі" та пункту 14.8 Договору про закупівлю.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

При вирішенні спору суд в силу приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у п. 59 постанови від 17.05.2024 у справі №910/17772/20, про те, що у разі виникнення спору щодо наявності чи відсутності боргу принципала останній та бенефіціар в частині стягнення боргу міняються місцями: не бенефіціар звертається до суду за стягненням боргу (бо він вже одержав від гаранта суму боргу, яку вважав наявною), а принципал позивається до суду про стягнення з бенефіціара суми, яку принципал вважає отриманою за його рахунок без достатньої правової підстави (глава 83 ЦК України) з огляду на відсутність боргу принципала.

За викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення Покупцем забезпечення виконання Договору про закупівлю після виконання Постачальником зобов`язань за договором в повному обсязі не залежно від доводів Відповідача за зустрічним позовом про неналежне виконання Постачальником умов договору в частині строків поставки.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з положеннями 13 ГПК України. судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010р. №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч.23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України" за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

При цьому суд зазначає, що згідно вимог ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Господарський суд, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права в аспекті спірних правовідносин, оцінивши надані сторонами докази, зазначає, що позовні вимоги за первісним позовом є правомірними, обґрунтованими як поданими доказами, так і нормами права, Відповідачем за первісним позовом не спростовані, а тому судом задовольняються. Позовні вимоги за зустрічним позовом є правомірними, обґрунтованими як поданими доказами, так і нормами права, Відповідачем за зустрічним позовом не спростовані, а тому судом задовольняються.

При цьому інші доводи та заперечення сторін судом почуті, проте не оцінюються як обґрунтовані та правомірні, оскільки не впливають на зроблені судом висновки.

Стосовно розподілу судових витрат.

При пред`явленні первісного позову Позивачем платіжною інструкцією № 2711ЗУГ25 від 28.03.2025 було сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. (арк.с. 56). Зарахування вказаної суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджується відповідною випискою (арк.с. 60).

У відповідності до ст. 129 ГПК України у зв`язку задоволенням первісного позову сплачений судовий збір покладається на Відповідача за первісним позовом.

При пред`явленні зустрічного позову Позивачем квитанцією № 9465-8990-7595-8457 від 15.04.2025 було сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. (арк.с. 121). Зарахування вказаної суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджується відповідною випискою (арк.с. 127).

У зв`язку із задоволенням зустрічного позову у відповідності до приписів ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача за зустрічним позовом.

Позивач за зустрічним позовом зазначає орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу - 20 000,00 грн, який просить суд стягнути з Відповідача за зустрічним позовом.

Стосовно розподілу витрат Позивача за зустрічним позовом на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

Основні підстави та принципи відшкодування витрат викладено у пунктах 7.1-7.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 (провадження № 12-43гс22). Такі ж висновки сформульовані в пунктах 106-108, 146 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Також Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду розглядав питання про витрати на оплату послуг адвоката у постанові від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22 та від 03 листопада 2023 року у справі № 914/2355/21.

Суд враховує наведені висновки Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката надано:

- Договір №20250319/2 про надання професійної правничої допомоги від 19.03.2025 між Адвокатським об`єднанням "Партнери" (АО) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КТК" (Клієнт),

- рахунок-фактуру № 19/03/02 на суму 20 000,00 грн за надання професійної правничої допомоги згідно з договором №20250319/2 від 19.03.2025,

- ордер серії ВІ № 1295740, виданий 15.04.2025 Адвокатським об`єднанням "Партнери" адвокату Януш А.І. на надання правничої допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю "КТК" на підставі договору №20250319/2 про надання професійної правничої допомоги від 19.03.2025 у судах усіх інстанцій,

- детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних АО "Партнери".

19.03.2025 між Адвокатським об`єднанням "Партнери" (АО) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КТК" (Клієнт) укладено Договір №20250319/2 про надання професійної правничої допомоги (арк.с. 79-80, надалі Договір про надання професійної правничої допомоги), відповідно до якого АО бере на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Клієнт зобов`язаний сплатити винагороду (гонорар) та витрати, необхідні для виконання його доручень, у порядку та строки, обумовлені Сторонами у Договорі.

При цьому сторони Договору про надання професійної правничої допомоги узгодили, зокрема, таке:

- АО відповідно до узгоджених доручень надає послугу з професійної правничої допомоги щодо захисту та представництва інтересів Клієнта в справі щодо повернення безпідставно набутих покупцем коштів за договором про закупівлю № 13/1369-МРТ від 18.04.2024; представляє інтереси Клієнта (п. 2 Договору про надання професійної правничої допомоги);

- Клієнт зобов`язаний оплачувати витрати, необхідні для виконання його доручень, а також винагороду (гонорар) за надання правничої допомоги у порядку та строки, обумовлені Сторонами у Договорі (п. 2.2.3 Договору про надання професійної правничої допомоги);

- за правничу допомогу, передбачену п. 1.2 Договору, Клієнт сплачує АО винагороду (гонорар) в розмірі 20 000,00 грн, сума якого є фіксованою і не залежить від обсягу виконаних робіт в межах цієї справи (п. 4.2 Договору про надання професійної правничої допомоги).

19.03.2025 Адвокатським об`єднанням "Партнери" виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "КТК" рахунок-фактуру № 19/03/02 на суму 20 000,00 грн за надання професійної правничої допомоги згідно з договором №20250319/2 від 19.03.2025 (арк.с. 31).

Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг) Адвокатським об`єднанням "Партнери" було надано консультації, роз`яснення Клієнту з приводу проблемного питання та можливості звернення до суду, вивчення матеріалів, наданих Клієнтом, формування правової позиції у справі, підготовка позовної заяви з додатками, представництво та вчинення усіх необхідних процесуальних дій в ході судового розгляду справи (арк.с. 77).

У Єдиному реєстрі адвокатів України наявні відомості щодо адвоката Януш А.І., свідоцтво адвоката № 2426, видане Радою адвокатів Полтавської області 27.02.2025.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В цілому нормами процесуального законодавства (ч. 4 ст. 126 та ч. 5 ст. 129 ГПК України) передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

У разі недотримання вимог частини четвертої ст. 126 ГПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

Отже, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Відповідач за зустрічним позовом проти заявленої суми витрат на правничу допомогу заперечує за мотивами, наведеними у відзиві на зустрічну позовну заяву вх. № 5964 від 05.05.2025, стверджуючи про завищення їх розміру з огляду на критерій реальності та розумності розміру адвокатських витрат, виходячи з обставин цієї справи.

Зважаючи на наведені вище положення чинного законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись наведеними частинами статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Висновки, аналогічні наведеним вище, викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постанові Верховного Суду від 12.01.2023 у справі №910/8342/21, а також додатковій постанові Верховного Суду від 20.09.2023 у справі №922/838/22.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі № 904/4507/18.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (пункти 107-109 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц). Господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (пункт 120 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, постановах від 22.11.2019 року у справі № 910/906/18, від 04.06.2020 року у справі № 906/598/19 та від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17.

В даному випадку при розподілі витрат на професійну правничу допомогу суд враховує наступне :

- справа за своїм правовим характером не є складною, судова практика по розгляду спорів даної категорії є сталою, у зв`язку з чим формування правової позиції по справі не потребувало значного вивчення законодавства;

- підготовка відзиву на первісну позовну заяву та підготовка зустрічної позовної заяви не потребували від адвоката вчинення значного обсягу технічної та юридичної роботи, збирання доказів та витрачання великої кількості часу;

- фактичні обставини справи щодо виконання укладеного між сторонами договору сторонами визнавалися та не потребували доведення;

- тривалість трьох судових засідань по даній справі загалом складає всього 53 хвилин, з яких 3 хвилини - на оголошення скороченого рішення суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявлені Позивачем витрати на правову допомогу у загальному розмірі 20 000,00 грн не у повному обсязі є співрозмірними наданому об`єму адвокатських послуг щодо критеріїв, визначених в ч. 4 ст. 126 ГПК України.

Суд оцінює як частково правомірні доводи Відповідача за зустрічним позовом, що підготовка заяв по суті, поданих позивачем, не є співрозмірними наданому об`єму адвокатських послуг.

Проаналізувавши обсяг послуг наданих Адвокатом, суд дійшов висновку, що доведеними та співрозмірними витратами на оплату послуг Адвоката, які були фактичними і неминучими, підтвердженими матеріалами справи та співрозмірними наданому об`єму адвокатських послуг є витрати позивача в сумі 10 000,00 грн.

Пунктом 4 ст. 129 ГПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом ухвалено рішення у цій справі про задоволення зустрічних позовних вимог, витрати на професійну правничу допомогу Позивача за зустрічним позовом покладаються на Відповідача за зустрічним позовом у розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до ч. 11 ст. 238 ГПК України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

Отже, за наведеного вище суд дійшов висновку в порядку ч. 11 ст. 238 ГПК України провести зустрічне зарахування грошових сум, що підлягають до стягнення за первісним і зустрічним позовами, стягнувши різницю судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) в розмірі 10 000,00 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КТК", після проведення зустрічного зарахування грошових сум та судових витрат.

Керуючись статтями 129, 232-233, 236-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КТК" (вул. Ювілейна, 23, с.Супрунівка, Полтавська область, 36000; ) на користь Акціонерного товариства "Укрнафта" (провулок Нестерівський, 3-5, м. Київ, 04053; ) 79 188,92 грн штрафу за неналежне виконання умов Договору № 13/1369-МТР від 18.04.2024 року та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

3. Зустрічний позов задовольнити.

4. Стягнути з Акціонерного товариства "Укрнафта" (провулок Нестерівський, 3-5, м. Київ, 04053; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КТК" (вул. Ювілейна, 23, с. Супрунівка, Полтавська область, 36000; ) 79 188,42 грн безпідставно отриманої банківської гарантії (забезпечення виконання за укладеним між сторонами 18.04.2024 року Договором №13/1369-МТР), витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн та 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

5. В порядку ч. 11 ст. 238 ГПК України провести зустрічне зарахування грошових сум, що підлягають до стягнення за первісним і зустрічним позовами, стягнувши різницю судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КТК", після проведення зустрічного зарахування грошових сум та судових витрат.

6. Стягнути з Акціонерного товариства "Укрнафта" (провулок Нестерівський, 3-5, м. Київ, 04053; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КТК" (вул. Ювілейна, 23, с. Супрунівка, Полтавська область, 36000; ) 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

7. Копію рішення направити учасникам (сторонам) справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Повне рішення підписано 16.10.2025.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Суддя О.В.Ківшик