ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.10.2025м. СумиСправа № 920/1297/25
Господарський суд Сумської області у складі

судді Резніченко О.Ю.,

розглянув без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Бізнес Консалтінг» (вул. Привокзальна, буд. 4, м. Суми, 40003, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергосервіс» (вул. Армійська, 1, м. Охтирка, Сумська область, 42703, )

про стягнення 55 599,00 грн

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 55599,00 грн заборгованості за договором оренди від 10.08.2017 (далі по тексту договір) за період з січня 2020 по грудень 2022.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань зі сплати оренди, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути.

Разом із позовом відповідачем було подано клопотання про витребування доказів, а саме: належним чином завірений примірник договору оренди нежитлових приміщень від 10.08.2017, укладений між ТОВ «ТД «Бізнес Консалтінг» з усіма додатковим угодами та актам приймання-передавання майна; належним чином завірену податкову та фінансову звітність ТОВ «ТД «Енергосервіс» баланс, звіт про фінансові результати за 2022 звітний рік з розшифруванням суми кредиторської заборгованості по кожному кредитору, а саме сума заборгованості та найменування кредитора.

Позивач зазначив, що примірник договору оренди від 10.08.2017 у позивача не зберігся, оскільки на підприємстві неодноразово змінювалися власники та керівники і зазначені документи були втрачені. Однак договір може бути наявним у відповідача.

11.09.2025 судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, задоволено клопотання позивача про витребування доказів, у т.ч. копії оригіналу договору оренди нежитлових приміщень від 10.08.2017.

29.09.2025 до суду від відповідача надійшло:

- відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, так як у відповідача відсутній договір оренди від 10.08.2017, відсутні акти приймання-передачі майна та будь-які додаткові угоди до договору оренди;

- заява про розгляд справи в загальному позовному провадженні (вх. №5163 від 29.09.2025);

- заява про виклик свідка (вх. №5167 від 29.09.2025);

- клопотання про долучення доказів (вх. №4612 від 29.09.2025), згідно яких відповідач подав на виконання ухвали суду від 11.09.2025 фінансову звітність за 2022 рік та квитанцію №2 від 23.01.2022 щодо прийняття звітності.

Щодо клопотання відповідача про розгляд справи в загальному позовному провадженні (вх. №5163 від 29.09.2025).

Клопотання обґрунтовано тим, що справа є складною та є необхідність повного дослідження доказів.

За приписами ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:

1) ціну позову;

2) значення справи для сторін;

3) обраний позивачем спосіб захисту;

4) категорію та складність справи;

5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо;

6) кількість сторін та інших учасників справи;

7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;

8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Аналізуючи приписи ст. 247 ГПК України, слід зауважити, що на момент відкриття провадження по справі, судом було враховано всі обов`язкові умови п. 1-8 ч.3 ст. 247 ГПК України з урахуванням наданих матеріалів справи.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У даній справі ціна позову не перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, позивач заявив вимогу про стягнення заборгованості по договору оренди, обсяг доказів, що підлягають дослідженню, не є значним.

Тому суд відмовляє в задоволенні зазначеного клопотання відповідача (вх. №5163 від 29.09.2025). Відтак справа підлягає подальшому розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Суд зазначає, що при розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, всім документально підтвердженим доводам, твердженням та запереченням сторін судом буде надана оцінка при розгляді справи по суті.

Щодо заяви про виклик свідка (вх. №5167 від 29.09.2025).

Так, відповідач просить суд викликати в судове засідання для всебічного розгляду справи, свідка ОСОБА_1 , яка підписувала від імені ТОВ «ТД «Бізнес Консалтінг» акти надання послуг за 2017 2021 роки, яка може підтвердити/спростувати факт здійснення господарської операції та складання актів надання послуг та його підписання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною у 2 цієї ж статті передбачено, що ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ч 1 ст. 88 ГПК України показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка.

Частиною 2 ст. 88 ГПК України встановлено, що у заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень.

Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків ( ч. 3 ст. 88 ГПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 88 ГПК України заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

Зі змісту ч. 1 ст. 89 ГПК України вбачається, що свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Судом встановлено, що позивачем, не було дотримано процедури, встановленої ст. 88 ГПК України щодо форми заяви свідка. Зазначені заяви свідка взагалі не були надані до матеріалів справи.

Тому на підставі викладеного суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про виклик свідка ОСОБА_1 .

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Законодавство, що підлягає застосуванню. Висновки суду.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що між сторонами 10.08.2017 було укладено договір оренди нежитлових приміщень. При цьому, примірник договору у позивача відсутній (був втрачений).

На підтвердження факту укладання та існування правовідносин за договором оренди позивач надає суду наступні докази:

- Акти надання послуг за період січень 2018 березень 2021;

- Акт звірки взаєморозрахунків станом на 01.11.2018;

- Платіжні інструкції кредитового переказу коштів за період травень 2021 грудень 2021.

Також позивач зазначає, що заборгованість з оренди виникла у відповідача з січня 2020 по грудень 2022.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази, які надаються учасниками справи до суду, мають відповідати встановленим критеріям належності, допустимості, достовірності, вірогідності, що визначені ст.ст. 76-79 ГПК України.

Статтею 76 ГПК України «Належність доказів» передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з пунктами 2, 4, 5 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

За положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини третьої статті 74 ГПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому докази, які подаються до суду, повинні бути належними, тобто стосуватися предмета доказування, інакше суд не бере їх до розгляду згідно з частиною першою статті 76 ГПК України.

Сторона, яка подає доказ на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, здійснює це саме таким чином, щоб поданий нею доказ був належним, тобто вказує, для доведення яких саме належних до предмету доказування обставин сторона подає цей доказ, або стверджує про обставини і посилається при цьому на доказ існування цих обставин.

Статтею 77 ГПК України «Допустимість доказів» встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Якщо судом прийнято рішення за відсутності в матеріалах справи належним чином засвідчених доказів, зокрема належним чином засвідченої копії спірного договору, такий спір вирішений судом на підставі недопустимих доказів (Постанова КГС ВС від 05.12.2018 у справі №916/1813/16).

Стаття 79 ГПК України викладена в новій редакції Законом від 20.09.2019 (набрав чинності з 17.10.2019).

Поняття достатності доказів замінено на стандарт доказування «вірогідність доказів»:

- наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази надані на її спростування;

- питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (Постанова КГС ВС від 25.06.2020 у справі №924/233/18).

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Законодавством покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору.

Відповідно до приписів частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі вищевикладеного, оцінивши надані позивачем докази, ураховуючи обставини, що входять до предмету доказування у цій справі, суд дійшов висновку про відсутність належних та допустимих доказів.

Так, відсутність належним чином засвідченої копії або оригіналу договору оренди позбавляють суд оцінити наявність самого факту укладання договору оренди та суттєвих умов договору.

Акти наданих послуг, платіжні інструкції не можуть вважатися доказом укладання саме договору від 10.08.2017, так як у зазначених документах відсутнє посилання на номер, дату укладення договору.

З аналогічних підстав суд не може погодитись із думкою позивача, що розмір орендної плати 1573,00 грн за місяць підтверджується актами наданих послуг.

Тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позивачем обставин, що входять до предмету доказування.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що судом у позові відмовлено повністю, то на позивача покладаються витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн 00 коп.

Керуючись ст. ст.123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Бізнес Консалтінг» до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергосервіс» про стягнення 55599 грн 00 коп. - відмовити повністю.

2. Витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн 00 коп. покласти на позивача.

3. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.10.2025.

Суддя О.Ю. Резніченко