ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2025 р. м. Київ Справа № 911/2586/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БМК Тріада»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАГРАНД ВВ»

про стягнення 253 720, 14 грн

Суддя В.М. Антонова

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий виклад позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «БМК Тріада» (далі позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАГРАНД ВВ» (далі відповідач) про стягнення 253 720, 14 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.526, 846, 849Цивільного кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором підряду №08/09/2017 від 08.09.2017, в частині повного та своєчасного виконання робіт, у зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача збитки в розмірі сплаченої попередньої оплати в сумі 253 720, 14 грн.

2. Стислий виклад позицій відповідача

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

3. Процесуальні дії в справі

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.08.2025 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

21.08.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі №911/2586/25 та її розгляд постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

15.09.2025 від позивача надійшло письмове підтвердження, що станом на 15.09.2025 ціна позову залишається незмінною.

Відповідач не має зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС, що підтверджується наявною в матеріалах справи відповіддю про відсутність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС №13423461.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження в справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 08122, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Шпитьки, 1-й км дороги Личанка-Горбовичі, буд. 1, кім. 2.

Однак, конверт з ухвалою про відкриття провадження в справі від 12.08.2025 був повернутий до суду з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до вимог частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з пунктами 3, 4, 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відмовився», «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п., врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі №902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи викладене вище, судом було вжито усіх належних заходів, щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, відтак, останній вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами ч.1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений в праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі №911/2586/25 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

За відсутності відзиву від відповідача суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

08.09.2017 між позивачем (далі - генпідрядник) та відповідачем (далі - субпідрядник) укладено договір підряду №08/09/2017 (далі - договір), відповідно до п.1.1. якого субпідрядник зобов`язується виготовити з своїх матеріалів генпідряднику та здійснити монтаж металевих протиударних та протипожежних дверей відповідно до специфікації (додаток №1) на об`єкті: "Група житлових будинків по вул. Привокзальна, 2-В в м. Бориспіль, Київської обл. Житлові будинки №1, № 2".

Субпідрядник зобов`язується: виготовити з своїх матеріалів продукцію вказану в п.1.1. цього договору, згідно підписаних сторонами специфікацій (додаток №1), змонтувати вироби, здати генпідряднику вироби та виконані роботи, вказані в п.1.1., відповідно до умов цього договору (під.2.1.1., 2.1.2., 2.1.3. п.2.1. договору).

Згідно із п.3.1. договору до 26 числа звітного місяця подає на розгляд генпідряднику акт (форма №КБ-2в) та довідку про вартість (форма №КБ-3) виконаних робіт.

Пунктом 3.2. договору встановлено, що генпідрядник зобов`язаний прийняти виконані роботи у дводенний термін з моменту повідомлення про готовність відповідних робіт до приймання або в цей же час надати субпідряднику мотивовану письмову відмову від підписання акта здачі-приймання робіт з переліком претензій до виконаних робіт.

У пункті 4.1. договору сторонами погоджено, що вартість поставленої продукції на об`єкт є договірною згідно додатку №1.

Відповідно до п.4.5. договору генпідрядник перераховує на розрахунковий рахунок субпідрядника аванс для придбання матеріалів у розмірі 90% від суми договору.

Наступний платіж генпідрядник перераховує на розрахунковий рахунок субпідрядника у розмірі 10% від суми договору в триденний строк з моменту поставки товару на об`єкт (п.4.6. договору).

Згідно із п.4.7. договору остаточний розрахунок проводиться в термін 5-х банківських днів після підписання КБ-2 та КБ-3 виконання робіт.

Пунктом 5.1. договору погоджено, що роботи проводяться згідно графіка робіт на місяць.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по цьому договору (п.8.1. договору).

Додатковою угоду №1 від 08.09.2017 до договору сторонами погоджено товару на загальну суму 133 000, 00 грн.

У подальшому додатковою угодою №2 вд 25.09.2017 сторонами погоджено товару на 129 600, 00 грн.

На виконання умов договору позивачем сплачено відповідачу аванс у загальному розмірі 253 720,14 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №1224 від 12.09.2017 на суму 66 500, 00 грн, №1261 від 19.09.2017 на суму 66 500,14 грн, №1298 від 26.09.2017 на суму 64 800, 00 грн, №1351 від 06.10.2017 на суму 25 920, 00 грн та №1402 від 20.10.2017 на суму 30 000, 00 грн.

Доказів виконання робіт за договором матеріали справи не містять.

Державна архітектурна-будівельна інспекція України сертифікатом серії ІУ №43 від 31.08.2018 засвідчила відповідність закінченого будівництвом об`єкта (черги, окремого пускового комплексу): «Будівництво групи багатоповерхових житлових будинків по вул. Привокзальна, 2-В у м. Бориспіль І черга».

18.07.2025 позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про повернення попередньої оплати за вих. №б/н від 18.07.2025, в якій, з посиланням на ч.2 ст.849 Цивільного кодексу України, зазначає, що хоча графіків виконання робіт не узгоджувався, проте об`єкт будівництва введений в експлуатацію та роботи відповідачем у межах строку будівництва не виконані, що свідчить про сплив строку виконання робіт, а тому позивач відмовляється від договору та вимагає відшкодувати збитки в розмірі сплаченої попередньої оплати в сумі 253 720, 14 грн.

Вказана вимога отримана відповідачем 05.08.2025, що підтверджується трекінгом поштового відправлення №480.

Відповіді на зазначену вимоги та доказів повернення попередньої плати матеріали справи не містять.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1, 2 ст.854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Відповідно до п.4.5. договору генпідрядник перераховує на розрахунковий рахунок субпідрядника аванс для придбання матеріалів у розмірі 90% від суми договору.

Як установлено судом вище позивачем перераховано відповідачу аванс у загальному розмірі 253 720,14 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №1224 від 12.09.2017 на суму 66 500, 00 грн, №1261 від 19.09.2017 на суму 66 500,14 грн, №1298 від 26.09.2017 на суму 64 800, 00 грн, №1351 від 06.10.2017 на суму 25 920, 00 грн та №1402 від 20.10.2017 на суму 30 000, 00 грн.

Згідно з ч.1 ст.846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Пунктом 5.1. договору погоджено, що роботи проводяться згідно графіка робіт на місяць.

Доказів погодження сторонами строків виконання робіт матеріли справи не містять.

Згідно із п.3.1. договору до 26 числа звітного місяця подає на розгляд генпідряднику акт (форма №КБ-2в) та довідку про вартість (форма №КБ-3) виконаних робіт.

Пунктом 3.2. договору встановлено, що генпідрядник зобов`язаний прийняти виконані роботи у дводенний термін з моменту повідомлення про готовність відповідних робіт до приймання або в цей же час надати субпідряднику мотивовану письмову відмову від підписання акта здачі-приймання робіт з переліком претензій до виконаних робіт.

Доказів виконання робіт за договором матеріали справи не містять та відповідачем, у порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, таких доказів суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Стаття 525 Цивільного кодексу України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України ).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. Цивільного кодексу України ).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України ).

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (частини 1, 2 ст. 846 Цивільного кодексу України ).

Державна архітектурна-будівельна інспекція України сертифікатом серії ІУ №43 від 31.08.2018 засвідчила відповідність закінченого будівництвом об`єкта (черги, окремого пускового комплексу): «Будівництво групи багатоповерхових житлових будинків по вул. Привокзальна, 2-В у м. Бориспіль І черга».

Згідно з ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У силу ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування(ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

У частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17.

Доказів виконання робіт за договором матеріали справи не містять та відповідачем, у порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, таких доказів суду не надано.

Судом враховано, що з моменту укладання договору пройшло 8 років, також у матеріалах справи наявний сертифікат Державної архітектурно-будівельної інспекція України серії ІУ №43 від 31.08.2018, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта (черги, окремого пускового комплексу): «Будівництво групи багатоповерхових житлових будинків по вул. Привокзальна, 2-В у м. Бориспіль І черга».

Отже, враховуючи вказане вище, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що відповідачем не виконано умови договору та не виконано сплачені роботи на суму 253 720,14 грн.

Частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч.2 ст.598 Цивільного кодексу України припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Частиною 2 статті 849 Цивільного кодексу України визначено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Суд враховує правову позицію, викладену об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 16.03.2020 у справі №910/2051/19, в якій зазначено, що статті 849 Цивільного кодексу України передбачено три окремі (самостійні) підстави для відмови замовника від договору підряду, а саме: - підрядник несвоєчасно розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим (частина 2); - очевидність для замовника невиконання роботи належним чином та невиконання підрядником у визначений замовником строк вимоги про усунення недоліків (частина 3); - відмова замовника від договору до закінчення робіт з виплатою підрядникові плати за виконану частину робіт та відшкодуванням збитків, завданих розірванням договору (частина 4).

Суд зазначає, що відмовитись від договору підряду і вимагати відшкодувати збитки відповідно до положень частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України є правом замовника в силу закону, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим.

Отже, договір підряду може бути розірваний в результаті односторонньої відмови від нього в повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який відповідно до частини 2 статті 653 Цивільного кодексу України тягне припинення зобов`язань його сторін.

Так, 18.07.2025 позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про повернення попередньої оплати за вих. №б/н від 18.07.2025, в якій, з посиланням на ч.2 ст.849 Цивільного кодексу України, позивач відмовився від договору та вимагав відшкодувати збитки в розмірі сплаченої попередньої оплати в сумі 253 720, 14 грн.

Вказана вимога отримана відповідачем 05.08.2025, що підтверджується трекінгом поштового відправлення №480.

У відповідності до ч.3 ст.651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є розірваним або зміненим.

Згідно із ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків.

Враховуючи викладене вище, оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором підряду у частині виконання робіт, суд дійшов висновку, що в позивача виникло право відмовитись від договору підряду.

Як встановлено судом вище, договірні зобов`язання між сторонами за договором підряду №08/09/2017 від 08.09.2017 припинились на підставі вимоги про повернення попередньої оплати за вих. №б/н від 18.07.2025.

Позивач, із посиланням на ч.2 ст.849 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача збитки в розмірі сплаченої попередньої оплати в розмірі 253 720, 14 грн.

Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15, від 04.12.2019 у справі №917/1739/17).

Тобто, зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору, адже саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема, і щодо здійснення захисту законних інтересів, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом juranovitcuria ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо обставин спірних правовідносин між ними.

Аналогічні висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц та від 04.12.2019 у справі №917/1739/1

Відмова замовника від договору підряду відповідно до положень частини другої статті 849 Цивільного кодексу України є підставою для задоволення вимоги про повернення невикористаної частини авансу (виконаного однією стороною у припиненому зобов`язанні) відповідно до вимог статті 1212 вказаного Кодексу (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.03.2021 у справі N910/10233/20).

Так, частина перша статті 1212 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частиною третьою статті 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України, предметом регулювання якої є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій набуто майно, згодом відпала.

З огляду на те, що договірні зобов`язання між сторонами припинились, суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що з відповідача на користь позивача має бути стягнута сума грошових коштів у розмірі 253 720, 14 грн.

Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунок заявлених до стягнення сум не надав.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 253 720, 14 грн основного боргу.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БМК Тріада» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАГРАНД ВВ» про стягнення 253 720, 14 грн задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАГРАНД ВВ» (08122, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Шпитьки, 1-й км дороги Личанка-Горбовичі, буд. 1, кім. 2, ідентифікаційний код 38648123) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БМК Тріада» (18015, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Благовісна, буд. 269, оф. 344, ідентифікаційний код 34503363) 253 720 (двісті п`ятдесят три тисячі сімсот двадцять) грн 14 коп. основного боргу та 3 044 (три тисячі сорок чотири) грн 64 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст.256 ГПК України.

Суддя В.М. Антонова