ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2025 р. Справа№ 910/15746/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Барсук М.А.

при секретарі: Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Горбач А.М., дов. № 988 від 16.12.2024;

від відповідача: Сібілєв М.А., ордер ВВ № 1046301 від 19.02.2025,

розглянувши матеріали апеляційних скарг товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення господарського суду міста Києва від 07.05.2025 та на додаткове рішення господарського суду міста Києва від 21.05.2025 за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Газойлтехнопайп" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/15746/24 (суддя - Зеленіна Н.І.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Газойлтехнопайп"

про стягнення штрафних санкцій у розмірі 7 703 993,57 грн,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України (далі - ТОВ "Оператор ГТС України") звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Газойлтехнопайп" про стягнення 7 703 993,57 грн, з яких: 3 499 687,33 грн пені та 4 204 306,24 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором № про закупівлю послуг від 14.12.2022 в частині дотримання строків виконання робіт.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.05.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Газойлтехнопайп" на користь ТОВ "Оператор ГТС України" 17 370,83 грн штрафу, 471 805,63 грн пені та 7 337,65 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції встановив, що укладений між сторонами справи договір про закупівлю № від 14.12.2022 (далі - договір) за своєю правовою природою є договором будівельного підряду, тож здійснивши аналіз норм законодавства в сукупності із узгодженими сторонами умовами договору судом було зроблено висновок, що відповідальність підрядника у виді штрафних санкцій (пені та штрафу) настає у разі прострочення виконання відповідачем робіт у цілому, а не за прострочення у виконанні окремих етапів робіт у межах основного зобов`язання. Відтак, здійснивши перерахунок пені за прострочення виконання відповідачем робіт за договором, судом вказано, що обґрунтованим розміром пені є 3 499 687,33 грн за трьома актами приймання виконаних робіт за загальний період прострочення з 15.12.2023 по 28.03.2024, а також 17 370,83 грн штрафу за порушення строку виконання робіт більш ніж на 30 календарних днів за актом приймання виконаних робіт від 29.03.2024.

Додатковим рішенням господарського суду міста Києва від 21.05.2025 заяву ТОВ "Газойлтехнопайп" про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Оператор ГТС України" на користь ТОВ "Газойлтехнопайп" 25 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині заяви відмовлено.

Мотивуючи додаткове рішення суд першої інстанції врахував фактичний обсяг наданих адвокатських послуг відповідачу, обґрунтованість поданих документів, ступінь складності цієї справи, критерій реальності, пропорційності до предмета спору і розумності розміру заявлених відповідачем витрат, відсутність обґрунтованих підстав позивача для зменшення заявленого відповідачем розміру витрат на правничу допомогу, а також часткове задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим на позивача було покладено 25 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями ТОВ "Оператор ГТС України" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати:

- рішення господарського суду міста Києва від 07.05.2025 у справі № 910/15746/24 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги;

- додаткове рішення господарського суду міста Києва від 21.05.2025 у справі № 910/15746/24 в частині стягнення з ТОВ "Оператор ГТС України" на користь ТОВ "Газойлтехнопайп" 25 000,00 грн витрат на правничу допомогу і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ТОВ "Газойлтехнопайп" у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Апелянт вказував, що договір про закупівлю № від 14.12.2022 не є договором будівельного підряду, а є договором яким передбачено окремі види та етапи виконання робіт, які передбачені графіком виконання робіт, і за несвоєчасне їх виконання, незалежно від виконання усього зобов`язання, сторони передбачили можливість нарахування пені та штрафу, тож відповідачем було допущено порушення термінів виконання робіт по етапу 2 та 3.

Наводячи підстави скасування додаткового рішення скаржник зазначав, що відповідачем порушено процедуру подання доказів понесення судових витрат, яка визначена ст. 221 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України, та не надано доказів наявності поважних причин неможливості їх подання до закінчення судових дебатів. Скаржник стверджував, що поданий відповідачем акт приймання-передачі № 07/05 від 07.05.2025 до додаткової угоди № 23/12-2 від 23.12.2024 до договору про надання правової допомоги № 17.10-1 від 17.10.2023, датований на час закінчення судових дебатів, не містить детального опису наданих послуг, при цьому відповідачем включено до складу юридичних послуг дії, які відносяться до складу правової допомоги та не було надано підтверджуючих документів понесення судових витрат. На переконання позивача даний спір не є складним, є простим та шаблонним зі значною поширеною судовою практикою, чого не було враховано судом першої інстанції, яким не обґрунтовано покладено на позивача витрати на правничу допомогу відповідача у розмірі 25 000,00 грн. Також, на думку позивача, суд мав застосувати приписи ч. 9 ст. 129 ГПК України з огляду на те, що спір у даній справі виник з неправильних дій відповідача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2025, у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Барсук М.А., відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами та призначено розгляд справи на 01.07.2025.

25.06.2025 до апеляційного суду надійшов відзив відповідача, в якому представник, зокрема, зазначав, що 18.02.2025 Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду прийнято постанову у справі № 910/3385/24 за позовом ТОВ "Оператор ГТС України" до ТОВ "Прогресивні нафтогазові технології" про стягнення 1 187 445,95 грн пені та 499 424,45 грн штрафу, в якій зазначено, що ухвалюючи судові рішення у цій справі, суди попередніх інстанцій установили, що основним зобов`язанням підрядника за договором є надання передбачених у пункті 1.1 договору послуг з ремонту і технічного обслуговування техніки (ремонт вузла редукування ГРС ВО "Азот" Рівненського проммайданчика Бібрського ЛВУМГ). Водночас умовами договору з урахуванням додатків до нього також визначено інші обов`язки підрядника у межах основного зобов`язання, зокрема, розробка, подання експертизи та отримання результатів експертиз робочої документації, виготовлення/придбання та доставка обладнання, монтажні роботи, пусконалагоджувальні роботи. Отже основним зобов`язанням підрядника є виконання усіх передбачених договором робіт, завершальною стадією яких є пусконалагоджувальні роботи, а результат підрядних робіт, зважаючи на предмет договору, - це закінчені роботи з ремонту відповідно до такого договору. Із системного аналізу викладених норм законодавства вбачається, що відповідальність підрядника за умовами укладеного між сторонами у цій справі договору у виді штрафних санкцій (пені та штрафу) настає у разі прострочення виконання відповідачем обов`язку зі здачі завершеного будівництвом об`єкта в експлуатацію, тобто за прострочення виконання підрядних робіт у цілому, а не за прострочення у виконанні окремих етапів робіт у межах основного зобов`язання.

Також відповідач посилався на аналогічні спори у справах № 911/2480/22 та № 910/1489/24 та вказував, що договір № від 14.12.2022 укладений між сторонами даної справи є договором будівельного підряду, що випливає з його умов.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо скасування додаткового рішення, відповідач зазначав, що під час судового засідання, яке відбулось 16.04.2025, ним було долучено договір про надання правової допомоги № 17.10-1 від 17.10.2023 та додаткову угоду № 23/12-2 від 23.12.2024 до договору про надання правової допомоги, а 12.05.2025 було подано заяву про ухвалення додаткового рішення до якої долучено акт приймання-передачі № 07/05 від 07.05.2025 до додаткової угоди, який складено після ухвалення судового рішення. Вказані докази у своїй сукупності підтверджують реальність понесених витрат на правничу допомогу, при цьому заява задоволена судом частково і було зменшено розмір судових витрат, які підлягають відшкодуванню позивачем з 70 000,00 грн до 25 000,00 грн.

25.06.2025 до апеляційного суду надійшло клопотання відповідача про долучення доказів направлення відзиву на апеляційну скаргу іншій стороні.

27.06.2025 до апеляційного суду надійшла заява позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2025 задоволено вказану заяву позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2025 оголошено перерву до 24.06.2025.

15.09.2025 до апеляційного суду надійшли письмові пояснення позивача, в яких представник зазначав, що за укладеним договором відповідач нічого не будував та не створював нових об`єктів. Водночас сторонами у договорі було погоджено порядок нарахуванні пені та штрафу, якому судом першої інстанції не надано належної оцінки та те, що у справі № 910/1331/24 вже було досліджено питання прострочення відповідачем виконання робіт за договором. Позивач також посилався на справи №№ 911/2478/22, 911/2479/22, 911/386/24, 910/3362/18.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2025 оголошено перерву до 23.09.2025.

17.09.2025 до апеляційного суду надійшли додаткові пояснення відповідача, в яких представник зазначав, що:

- 28.08.2025 Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду прийнято постанову у справі № 910/15007/24, в якій зазначено, що за загальним правилом неустойка (штраф, пеня) за порушення строків виконання підрядних робіт застосовується у разі прострочення підрядником виконання підрядних робіт в цілому, а не за прострочення у виконанні окремих етапів робіт у межах основного зобов`язання, за відсутності прямої вказівки в умовах договору про можливість застосування неустойки щодо порушення строків виконання окремих етапів робіт;

- 19.08.2025 Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду прийнято постанову у справі № 910/15480/24, в якій зазначено, що формулювання пункту 10.2 договору не містить словосполучення "етапи робіт". Натомість, означений пункт містить поняття "виконання робіт" та "при порушенні строку виконання робіт", а тому, за висновком суду, вживаючи формулювання "…у випадку несвоєчасного виконання робіт…" та "…при порушенні строку виконання робіт більш ніж на 30 календарних днів підрядник додатково сплачує…" сторони мали на меті покладення на боржника відповідальність за прострочення саме кінцевого строку виконання робіт, а не за несвоєчасне виконання кожного окремого етапу робіт. З огляду на викладене суди і дійшли висновків, що прострочення відповідачем у виконанні зобов`язань за договором починається із наступного дня за днем закінчення виконання всіх робіт за договором, тобто із 08.02.2024, а відповідно, саме із цієї дати виникає право позивача на нарахування пені та штрафу.

23.09.2025 до апеляційного суду надійшли заперечення позивача проти додаткових пояснень, в яких представник зазначав, що справи №№ 910/15007/24, 910/15480/24 не є подібними з даною справи.

В судовому засіданні, яке відбулось 23.09.2025, позивач просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги; скасувати додаткове рішення в частині стягнення з ТОВ "Оператор ГТС України" на користь ТОВ "Газойлтехнопайп" 25 000,00 грн витрат на правничу допомогу і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у стягненні цих витрат.

Відповідач заперечував доводи апеляційних скарг та вказував на законність прийнятих судом першої інстанції рішень.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційних скарг, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.12.2022 між ТОВ "Оператор ГТС України", як замовником, та ТОВ "Газойлтехнопайп", як підрядником, укладено договір № про закупівлю послуг (далі - договір; а.с. 14-27 том 1), відповідно до умов якого підрядник за завданням замовника зобов`язався на свій ризик надати послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (ремонт пунктів вимірювання витрати газу на ГРС Розвадів), відповідно до вимог чинних нормативних документів і технічної документації (далі - роботи), а замовник прийняти і оплатити такі роботи.

Згідно з п. 1.2 договору склад, обсяги, вартість робіт та строки визначені технічними, якісними та кількісними характеристиками (додаток № 1), договірною ціною (додаток № 2) та графіком виконання робіт (додаток № 3), які є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 3.1 договору визначено, що загальна вартість виконуваних робіт за цим договором, що є ціною договору згідно з договірною ціною (додаток № 2), становить 61 908 000,00 грн, в тому числі ПДВ 20 % - 10 318 000,00 грн.

У відповідності до п. 4.1 договору підрядник зобов`язався виконати роботи протягом 365 календарних днів з дати укладення цього договору з обов`язковим дотриманням погодженого із замовником графіку виконання робіт (додаток № 3).

Згідно з п. 4.2 договору строки виконання робіт можуть бути змінені з внесенням відповідних змін у цей договір у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до п. 4.3 договору датою закінчення виконаних підрядником робіт вважається дата їх прийняття замовником в порядку, передбаченому розділом 5 договору.

Пунктом 4.4 договору визначено, що місце виконання робіт (далі - об`єкт) є ГРС Розвадів Бібрського ЛВУМГ - Львівської обл., Стрийський район, с. Розвадів.

Зі змісту пунктів 5.1, 5.2 договору вбачається, що передача виконаних робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актами приймання виконаних робіт, підписаними уповноваженими представниками сторін. Акт приймання виконаних робіт та довідку про вартість виконаних будівельних робіт готує підрядник і надає його замовнику не пізніше 25 числа звітного місяця.

За умовами пунктів 6.1, 6.2 договору замовник допускає підрядника на об`єкт для виконання робіт згідно з пп. 7.1.1 договору. Підрядник передбачені цим договором роботи виконує із своїх матеріалів та обладнання, доставку якого до місця виконання робіт підрядник здійснює власним транспортом та за свій рахунок. Роботи вважаються прийнятими замовником в повному обсязі шляхом підписання замовником та підрядником без зауважень останнього акту приймання виконаних робіт та за умови наявності підписаних всіх актів приймання виконаних робіт за цим договором.

Згідно з пп. 7.1.1, 7.1.2, 7.1.4 договору замовник зобов`язаний: допустити підрядника на об`єкт для проведення робіт з дотриманням вимог внутрішніх документів щодо охорони праці та допуску працівників сторонніх організацій та відвідувачів для виконання робіт (завдань) на об`єктах ТОВ "Оператор ГТС України"; приймати виконані роботи згідно оформлених в установленому договором порядку актів приймання виконаних робіт; надати підряднику необхідну для виконання робіт інформацію, згідно технічних, якісних та кількісних характеристик (додаток № 1).

Підрядник зобов`язаний виконати якісно та у встановлені графіком виконання робіт (додаток № 3) строки роботи відповідно до технічних, якісних та кількісних характеристик (додаток № 1), ДБН та іншої нормативної документації (пп. 7.3.1 договору).

Відповідно до п. 10.2 договору у випадку несвоєчасного виконання робіт, передбачених графіком виконання робіт (додаток № 3), до підрядника застосовуються штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,1 % від вартості робіт, які несвоєчасно виконані, за кожен день прострочення виконання робіт, а при порушенні строку виконання робіт більше ніж на 30 календарних днів підрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7 % від вартості несвоєчасно виконаних робіт.

Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє 395 календарних днів. В частині гарантійних зобов`язань договір діє до закінчення гарантійного строку, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п. 11.1 договору).

Додатком № 1 до договору (а.с. 28-78 том 1) сторони погодили технічні, якісні та кількісні характеристики.

Вказаним додатком передбачено перелік робіт, що виконуються при ремонті пункту вимірювання витрати газу, зокрема:

- розроблення робочої документації щодо ремонту пункту вимірювання витрати газу та погодження її в уповноважених підприємствах, які належать до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері метрології та метрологічної діяльності;

- погодження із замовником робочої документації, проведення необхідного обсягу державних експертиз згідно вимог чинних нормативних документів, здійснення експертизи робочої документації в експертних організаціях, які відповідають критеріям, визначеним центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах промислової безпеки та охорони праці;

- виготовлення необхідного обладнання та устаткування;

- виконання робіт з демонтажу існуючого обладнання вузлів очистки (підготовки) газу, існуючого обладнання вузлів редукування газу;

- виконання робіт щодо монтажу блоків очистки (підготовки) газу, вузлів обліку газу, вузлів редукування ГРС, заміни вихідних кранів ГРС, монтажу зворотнього клапану;

- виконання комплексу випробувальних та пусконалагоджувальних робіт на діючій ГРС;

- виготовлення виконавчо-технічної документації та передача її замовнику;

- проведення відповідним призначеним органом оцінки відповідності вузлів обліку газу та вузлів редукування газу та блоків очистки (підготовки) газу технічному регламенту.

Додатком № 2 до договору (а.с. 135-136 том 1), в редакції додаткової угоди № 1 від 19.12.2023 (а.с. 82 том 1), сторони погодили договірну ціну у розмірі 61 231 608,79 грн.

Додатком № 3 до договору (а.с. 81 том 1) сторони погодили графік виконання робіт, яким визначили наступні граничні терміни виконання робіт:

- етап 1 обстеження, розробка, подання на експертизи, усунення зауважень та отримання результатів експертиз робочої документації - 120 календарних днів;

- етап 2 виготовлення/придбання основних блоків та вузлів, будівельно-монтажні роботи, електромонтажні роботи - 300 календарних днів;

- етап 3 пусконалагоджувальні роботи - 365 календарних днів.

Матеріали справи містять підписані сторонами без будь-яких зауважень акти виконаних будівельних робіт, а саме: 14.11.2023 акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2023 року (а.с. 137-140 том 1); 28.12.2023 акт № 2 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2023 року (а.с. 142-159 том 1); 10.01.2024 акт № 3 приймання виконаних будівельних робіт за січень 2024 року (а.с. 161-168 том 1); 29.03.2024 акт № 4 приймання виконаних будівельних робіт за березень 2024 року (а.с. 169-171 том 1).

Позивач вказував, що роботи по етапу 2 мали бути завершені до 10.10.2023 (включно), а по етапу 3 - 14.12.2024 (включно), тож роботи виконані з порушенням термінів, а саме:

- 14.11.2023 акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2023 року, тобто із простроченням на 34 календарні дні;

- 28.12.2023 акт № 2 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2023 року, тобто із простроченням на 78 календарні дні;

- 10.01.2024 акт № 3 приймання виконаних будівельних робіт за січень 2024 року, тобто із простроченням 117 календарні дні;

- 29.03.2024 акт № 4 приймання виконаних будівельних робіт за березень 2024 року, тобто із простроченням на 170 календарні дні.

Претензіями № 15 від 05.01.2024, № 16 від 13.02.2024, № 19 від 14.03.2024, № 21 від 01.05.2024 (а.с. 213-228 том 1) позивач повідомив відповідача про вказані прострочення та просив сплатити штрафні санкції.

Оскільки претензії не були задоволені, то позивач звернувся до господарського суду з даним позовом до відповідача про стягнення 7 703 993,57 грн штрафних санкцій (детальний розрахунок; а.с. 229 том 1).

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково, оскільки договір укладений між сторонами за своєю правовою природою є договором будівельного підряду, тож з урахуванням законодавчих норм та умов договору було зроблено висновок, що відповідальність підрядника у виді штрафних санкцій (пені та штрафу) настає у разі прострочення виконання відповідачем робіт у цілому, а не за прострочення у виконанні окремих етапів робіт у межах основного зобов`язання. Відтак, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення з відповідача штрафних санкцій позов задоволено в частині 3 499 687,33 грн пені та 17 370,83 грн штрафу.

Переглядаючи спір колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.ч. 1, 2, 4 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

У статті 875 ЦК України визначено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

У розумінні наведеної норми основним предметом договору будівельного підряду є результат будівельних робіт - завершений будівництвом об`єкт або закінчені будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації на замовлення замовника, а не процес виконання робіт чи діяльність підрядника на створення об`єкта та його здачу. Додатковим предметом будівельного підряду можуть бути нерозривно пов`язані із місцезнаходженням об`єкта проектні та пошукові роботи щодо розробки за завданням замовника проектної або іншої технічної документації та/або виконання пошукових робіт.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 07.12.2018 зі справи № 910/22058/17, від 24.01.2020 зі справи № 910/3362/18.

Так, основним зобов`язанням підрядника за договором є надання передбачених у пункті 1.1 договору послуг з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (ремонт пунктів вимірювання витрати газу на ГРС Розвадів). Водночас умовами договору (з урахуванням додатків до нього) також визначено інші обов`язки підрядника у межах основного зобов`язання, зокрема, розроблення робочої документації, проведення необхідного обсягу державних експертиз, здійснення експертизи робочої документації в експертних організаціях, виготовлення необхідного обладнання та устаткування; виконання робіт з демонтажу/монтажу; виконання комплексу випробувальних та пусконалагоджувальних робіт; виготовлення виконавчо-технічної документації.

Отже основним зобов`язанням підрядника є виконання усіх передбачених договором робіт, завершальною стадією яких є пусконалагоджувальні роботи, а результат підрядних робіт, зважаючи на предмет договору, - це закінчені роботи з ремонту відповідно до такого договору. При цьому, виконанням підрядником одного із перерахованих у графіку виконання робіт (додаток № 3 до договору) етапу робіт не досягається загальний результат, на досягнення якого було укладено договір, а тому є вірним висновок суду першої інстанції, що договір за правовою природою є договором будівельного підряду, правовідносини щодо якого регулюються положеннями, зокрема, статті 875 ЦК України.

Слід зазначити, що у постанові Верховного Суду від 18.02.2025 у справі № 910/3385/24 вказано, що як для договору підряду, так і для окремих видів договорів підряду (зокрема, будівельного), спільним є основний предмет договору, а саме результат виконаних підрядником робіт (п. 83).

Так, у справі № 910/3385/24 суди вирішували спір у подібних правовідносинах, за договором, основним зобов`язанням підрядника за яким було надання послуг з ремонту і технічного обслуговування техніки (ремонт вузла редукування ГРС ВО "Азот" Рівненського проммайданчика Бібрського ЛВУМГ). Разом з тим, умовами договору також було визначено інші обов`язки підрядника у межах основного зобов`язання, зокрема, розробка, подання експертизи та отримання результатів експертиз робочої документації, виготовлення/придбання та доставка обладнання, монтажні роботи, пусконалагоджувальні роботи. Проаналізувавши передбачені у договорі підряду зобов`язання підрядника, суд касаційної інстанції виснував, що основним зобов`язанням підрядника було виконання усіх передбачених договором робіт, завершальною стадією яких є пусконалагоджувальні роботи, а результат підрядних робіт, зважаючи на предмет договору, - це закінчені роботи з ремонту відповідно до такого договору. Тому Верховний Суд дійшов висновку, що відповідальність підрядника за умовами укладеного між сторонами договору у виді штрафних санкцій (пені та штрафу) настає у разі прострочення відповідачем виконання підрядних робіт у цілому, а не за прострочення у виконанні окремих етапів робіт у межах основного зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

У ч. 1 ст. 530 ЦК України зазначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Сторони в п. 10.2 договору передбачили, що у випадку несвоєчасного виконання робіт, передбачених графіком виконання робіт (додаток № 3), до підрядника застосовуються штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 0,1 % від вартості робіт, які несвоєчасно виконані, за кожен день прострочення виконання робіт, а при порушенні строку виконання робіт більше ніж на 30 календарних днів підрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7 % від вартості несвоєчасно виконаних робіт.

Колегія суддів зауважує, що формулювання пункту 10.2 договору взагалі не містить словосполучення "етапи робіт". Натомість, пункт оперує поняттям "виконання робіт", а також "при порушенні строку виконання робіт". А тому, вживаючи формулювання "…у випадку несвоєчасного виконання робіт…" та "…при порушенні строку виконання робіт більш ніж на 30 календарних днів підрядник додатково сплачує…" сторони мали на меті покладення на боржника відповідальність за прострочення саме кінцевого строку виконання робіт, а не за несвоєчасне виконання кожного окремого етапу робіт.

У постановах від 19.08.2025 у справі № 910/15480/24 та від 28.08.2025 у справі № 910/15007/24 Верховний Суд виснував, що "за загальним правилом неустойка (штраф, пеня) за порушення строків виконання підрядних робіт застосовується у разі прострочення підрядником виконання підрядних робіт в цілому, а не за прострочення у виконанні окремих етапів робіт у межах основного зобов`язання, за відсутності прямої вказівки в умовах договору про можливість застосування неустойки щодо порушення строків виконання окремих етапів робіт".

Умови договору не містять прив`язки до порушення підрядником окремих етапів робіт, тобто погоджені сторонами умови договору у частині відповідальності підрядника за порушення строків виконання робіт не передбачали можливості стягнення неустойки за порушення строків виконання окремих етапів виконання робіт.

З огляду на викладене колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що прострочення відповідачем у виконанні зобов`язань за договором починається із наступного дня за днем закінчення виконання всіх робіт за договором, тобто із 15.12.2023, та, відповідно, саме із цієї дати виникає право позивача на нарахування пені та штрафу.

Відтак обґрунтованим розміром пені за прострочення виконання відповідачем робіт за актами приймання виконаних робіт є 471 805,63 грн, а саме: за актом від 28.12.2023 вартість робіт по акту КБ-2 - 29 444 950,26 грн, період прострочення з 15.12.2023 по 27.12.2023 становить 13 днів, сума пені 382 784,35 грн; за актом від 10.01.2024 вартість робіт по акту КБ-2 - 2 421 731,93 грн, період прострочення з 15.12.2023 по 09.01.2024 становить 26 днів, сума пені 62 965,03 грн; за актом від 29.03.2024 вартість робіт по акту КБ-2 - 248 154,77 грн, період прострочення з 15.12.2023 по 28.03.2024 становить 105 днів, сума пені 26 056,25 грн; а розмір штрафу який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача є 17 370,83 грн (7 % від суми вартості робіт по акту від 29.03.2024 КБ-2 - 248 154,77 грн).

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, позовні вимоги правомірно задоволені судом першої інстанції частково та з ТОВ "Газойлтехнопайп" стягнуто на користь ТОВ "Оператор ГТС України" 17 370,83 грн штрафу, 471 805,63 грн пені.

Крім того, додатковим рішенням господарського суду міста Києва від 21.05.2025 заяву ТОВ "Газойлтехнопайп" про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Оператор ГТС України" на користь ТОВ "Газойлтехнопайп" 25 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині заяви відмовлено.

12.05.2025 відповідачем направлена суду першої інстанції заява про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання судових витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 155-156 том 2).

Згідно зі статтею 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат та пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено (а.с. 12-13 том 2), що він має намір подати докази на підтвердження розміру судових витрат відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, при цьому попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правничу допомогу, які він поніс та очікує понести, у зв`язку із розглядом справи, становить 70 000,00 грн.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу відповідачем до матеріалів справи надано:

- договір № 17.10-1 про надання правової допомоги від 17.10.2023 (а.с. 120-121 том 2; далі - договір), укладений між відповідачем, як клієнтом, та адвокатським об`єднанням "Синегор" (далі - АО), за умовами якої АО зобов`язалось надати клієнту правову (професійну правничу) допомогу, а клієнт зобов`язався прийняти надану правову (професійну правничу) допомогу і оплатити її на погоджених сторонами умовах (п. 1.1). Конкретні спори, в рамках яких клієнту надається правова допомога визначаються у додатках (додаткових угодах) до цього договору (п. 1.2);

- додаткову угоду № 23/12-2 від 23.12.2024 до договору (а.с. 121 зворот - 122 том 2), за умовами якої сторони погодили надання клієнту правової (професійної правничої) допомоги щодо представництва інтересів клієнта у господарському суді міста Києва, Північному апеляційному господарському суді по справі № 910/15746/24 (п. 1). Вартість послуг із вироблення та узгодження правової позиції по справі, у тому числі аналізу позовної заяви, підбору актуальної судової практики, кваліфікації спірних правовідносин, вивчення документів клієнта, написання відзиву на позовну заяву та заперечень, а також представництва інтересів відповідача у господарському суді міста Києва, складає 70 000,00 грн (пп. 1 п. 2);

- підписаний сторонами та скріплений печатками акт приймання-передачі № 07/05 від 07.05.2025 до додаткової угоди № 23/12-2 від 23.12.2024 до договору № 17.10-1 про надання правової допомоги від 17.10.2023 (долучений до заяви про ухвалення додаткового рішення від 12.05.2025; а.с. 157 том 2), згідно якого АО надано клієнту правову допомогу у сумі 70 000,00 грн;

- ордери на надання правничої допомоги ВС № 1337395 від 09.01.2025 (а.с. 41 том 2), ВВ № 1046301 від 19.02.2025 (а.с. 92 том 2);

-свідоцтва ЛВ № 002510 від 10.11.2022 (а.с. 42 том 2), ЛГ № 000165 від 05.07.2024 (а.с. 93 том 2).

Частиною 2 статті 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У відповідності до ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, згідно із приписами ч. 5 ст. 126 ГПК України, суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 904/7334/21, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц).

21.05.2025 від позивача надійшли заперечення на заяву відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у якій позивач заперечував щодо їх розміру, посилаючись на те, що (а.с. 164-168 том 2): відповідачем порушено процедуру подання доказів понесених судових витрат визначених ст. 221 ГПК України; спір виник через неправомірні дії відповідача, а тому всі витрати покладаються на нього; даний спір є нескладним, простим, шаблонним; поданий відповідачем акт приймання-передачі від 07.05.2025 не містить детального опису наданих послуг та було включено до складу юридичних послуг дії, які не є правовою допомогою; відсутні докази підтвердження оплати.

За приписами ч. 1 ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Як вже зазначалось відповідач у відзиві на позовну заяву від 10.01.2025 заявив вимогу про стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 70 000,00 грн, на доведення яких, у відповідності до положень ч. 8 ст. 129 ГПК України, має намір подати докази, - до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і відповідачем надано такі докази в межах цього строку (договір про надання правової допомоги, додаткову угоду до договору, ордери та свідоцтва, - до закінчення судових дебатів, а акт приймання-передачі № 07/05 від 07.05.2025 до додаткової угоди, - протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду).

Так, відповідач у клопотанні про долучення доказів від 15.04.2025 (а.с. 118-119 том 2) зазначав, що акт приймання-передачі правничої допомоги буде складений після прийняття рішення по справі та може бути наданий до суду не раніше прийняття рішення по справі.

Після ухвалення рішення, протягом п`яти днів, відповідач долучив акт приймання-передачі № 07/05 від 07.05.2025 до додаткової угоди № 23/12-2 від 23.12.2024 (а.с. 157 том 2), який був створений та підписаний між клієнтом й АО після ухвалення судового рішення.

Вказаний акт підтверджує фактичне виконання АО погоджених з клієнтом послуг за договором про надання правової допомоги, а отже відповідач вчасно (до судових дебатів) повідомив про те, що такий доказ буде поданий після ухвалення судового рішення, з урахуванням того, що остаточний підсумок наданої правової допомоги може бути підведений за результатами отримання позитивного (/ частково позитивного) судового рішення (на користь відповідача) з подальшим складанням акта приймання-передачі наданих послуг, у якому сторони обумовлюють їх обсяг, якість, звірку наданих послуг, наявність/відсутність взаємних претензій тощо.

Враховуючи вищевикладене, неподання до ухвалення судового рішення акту приймання-передачі № 07/05 від 07.05.2025 до додаткової угоди № 23/12-2 від 23.12.2024, який засвідчує фактично надані послуги та не існував на час ухвалення рішення, свідчить про поважність причини його неподання, у зв`язку з чим доводи апелянта про порушення процедури подання доказів понесення судових витрат відхиляються.

Європейський суд з прав людини, у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява №24003/07, п. 33, 08.12.2016).

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13.01.2000 та в рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, адвокатом відповідача складено та подано до суду відзив на позовну заяву (а.с. 7-44 том 2), заперечення на відповідь на відзив (а.с. 67-70 том 2), додаткові пояснення по справі (а.с. 96-104 том 2), також адвокати відповідача приймали участь у судових засіданнях в суді першої інстанції, що підтверджується матеріалами справи (протоколи судового засідання; а.с. 49; 94; 116; 124; 135; 137 том 2).

Таким чином акт приймання-передачі № 07/05 від 07.05.2025 до додаткової угоди № 23/12-2 від 23.12.2024, усупереч твердженням скаржника, містить опис наданих юридичних послуг (вироблення, узгодження правової позиції та написання відзиву на позовну заяву, заперечень, представництво інтересів відповідача у господарському суді міста Києва) та підтверджує факт надання цих послуг, розмір яких сторони визначили у фіксованому розмірі 70 000,00 грн.

У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Оцінивши надані відповідачем докази, судом першої інстанції вірно встановлено, що заявлений розмір судових витрат є доведеним, при цьому, сума витрат у розмірі 70 000,00 грн є фіксованою та не залежить від витраченого адвокатом (-ами) часу на надання правової допомоги.

Так, зважаючи на складність справи, виходячи зі змісту наданих послуг, з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги обсяг наданих послуг, обґрунтованість підготовлених та поданих суду документів, їх значення для вирішення спору, розумності розміру заявлених відповідачем витрат та часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені відповідачем витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з позивача в сумі 25 000,00 грн.

Разом з цим позивачем не надано доказів невідповідності вказаної суми витрат на професійну правничу допомогу критерію реальності адвокатських витрат, неспівмірності понесених відповідачем витрат на адвокатські послуги, їх необхідності тощо.

Посилаючись на відсутність доказів фактичної оплати отриманих відповідачем послуг з правничої допомоги скаржником не враховано, що судові витрати у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (аналогічної правової позиції дотримується об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Стосовно тверджень апелянта про те, що суд першої інстанції під час вирішення питання про судові витрати мав застосувати положення ч. 9 ст. 129 ГПК України, то такі доводи є помилковими.

Так, частиною 9 статті 129 ГПК України визначено, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19 зазначила, що процесуальним законом не визначено поняття неправильних дій сторони. При цьому висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим.

Суд має застосовувати зазначені положення процесуального закону за наявності одночасно у сукупності таких умов:

1) вирішення судом спору по суті;

2) встановлення судом одного із таких випадків: зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони.

Зміст вказаної норми також свідчить про те, що останньою встановлено дискреційне повноваження суду, тобто його право, а не обов`язок здійснити розподіл судових витрат у зазначений вище спосіб. При цьому висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим.

Подібні правові висновки викладено також в постановах Верховного Суду від 31.05.2022 у справі № 927/515/21, від 25.11.2021 у справі № 904/5929/19, від 15.09.2022 у справі № 910/10159/21, додатковій постанові Верховного Суду від 04.03.2021 у справі № 916/376/19.

В той же час загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині ч. 4 ст. 129 ГПК України, згідно з яким у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, переглянувши оскаржуване рішення та додаткове рішення, колегія суддів дійшла висновку про те, що твердження скаржника, викладені ним в апеляційних скаргах, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення та додаткове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення господарського суду міста Києва від 07.05.2025 та на додаткове рішення господарського суду міста Києва від 21.05.2025 у справі № 910/15746/24 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 07.05.2025 та додаткове рішення господарського суду міста Києва від 21.05.2025 у справі № 910/15746/24 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/15746/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.10.2025.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Барсук