ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2025 р. Справа№ 910/4500/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Демидової А.М.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників:

від позивача: Дубищев Ю. В.

від відповідача: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробуд МП"

на рішення господарського суду міста Києва від 18.06.2025 (повне рішення складено та підписано 18.06.2025)

у справі № 910/4500/25 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоарматура"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробуд МП"

про стягнення 575 694,08 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Теплоарматура" (ТОВ "Теплоарматура"; позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробуд МП" (ТОВ "Добробуд МП"; позивач) про стягнення 575 694,08 грн, з яких: 433 577,56 грн - основна заборгованість, 38 153,89 грн - пеня, 10 996,49 грн - інфляційні втрати, 3 975,51 грн - три проценти річних, 88 990,63 грн - штраф.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки від 14 липня 2023 року № 1081/23-сб в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.06.2025 у справі № 910/4500/25 позов задоволено частково та стягнуто з ТОВ "Добробуд МП" на користь ТОВ "Теплоарматура" 433 577 грн 56 коп. основної заборгованості, 38 153 грн 89 коп. пені, 88 990 грн 63 коп. штрафу, 3 975 грн 01 коп. трьох процентів річних, 10 979 грн 20 коп. інфляційних втрат та 6 908 грн 12 коп. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ "Теплоарматура" на користь ТОВ "Добробуд МП" 0 грн 31 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду мотивовано тим, що заборгованість відповідача підтверджено належними доказами.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 18.06.2025 у справі № 910/4500/25, ТОВ "Добробуд МП" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить його скасувати в частині стягнення пені, штрафу, 3 % річних та інфляційних втрат як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 651, 551, 653 ЦК України, ст. 233 ГК України, ухвалити нове рішення, яким відмовити в частині нарахування штрафу, 20 % пені, 3 % річних та інфляційних втрат за період з 30.10.2024 по 28.02.2025 та зменшити суму заявлених штрафних санкцій (пеня, штраф).

При цьому скаржник зазначає, що судом безпідставно відмовлено у зменшенні штрафних санкцій та не враховано, що його порушення не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.

Позивачем подано до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін, посилаючись на те, що відповідачем не доведено винятковості даного випадку та наявності обставин, які можуть бути підставою для зменшення штрафних санкцій.

Розгляд заяв, клопотань

09.10.2025 відповідачем в системі "Електронний суд" сформовано клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів (платіжної інструкції № 4525 від 08.10.2025 у розмірі 433 577,56 грн).

У клопотанні зазначено, що докази, що додані до даного клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, не були подані до суду у встановлені законом строк з причини того, що відповідачем здійснена оплата основної заборгованості по договору поставки №1081/23-сб від 14.07.2023 у розмірі 433 577, 56 грн - 08 жовтня 2025 року. Платіжна інструкція № 4525 від 08.10.2025 щодо оплати основної заборгованості по договору поставки №1081/23-сб від 14.07.2023 у розмірі 433 577,56 грн подається на підтвердження факту повного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань та з метою обґрунтування зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій, а також для забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи судом апеляційної інстанції.

10.10.2025 від позивача до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи платіжної інструкції № 4525 від 08.10.2025 у розмірі 433 577,56 грн. У заяві позивач повідомив, що відповідач 08.10.2025 вказаною платіжною інструкцією із затримкою у більше ніж 6 місяців здійснив оплату основної заборгованості.

Колегія суддів зауважує, що дослідження та встановлення відповідних обставин має здійснюватися в межах доказів, які були надані до суду першої інстанції і лише у виключних випадках на підставі доказів, які були надані до суду апеляційної інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №756/1529/15-ц викладена правова позиція, згідно з якою апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина третя статті 269 ГПК України).

Наведені положення визначають обов`язкову сукупність умов для вирішення питання про прийняття доказів апеляційним судом, а саме: (1) винятковість випадку та (2) причини неподання доказів у першій інстанції, що об`єктивно не залежать від учасника справи, а також (3) покладення тягаря доведення цих обставин на учасника справи, який ці докази подає.

Єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи.

У постанові Верховного Суду від 06.03.2025 у справі № 910/2764/20 зазначено, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Доказ, який сторони просять долучити до матеріалів справи не існував на момент ухвалення рішення суду першої інстанції.

З наведених підстав колегія суддів вирішила відхилити зазначений доказ.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2025 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Добробуд МП" на рішення господарського суду міста Києва від 18.06.2025 у справі № 910/4500/25 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 15.10.2025.

Присутній у судовому засіданні 15.10.2025 представник позивача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

У судове засідання 15.10.2025 представник відповідача не з`явився.

Клопотання відповідача (подано через систему "Електронний суд" 09.10.2025) про розгляд справи без участі його представника судом задоволено, оскільки участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком учасника справи, яке використовується ним на власний розсуд.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договору поставки від 14 липня 2023 року № 1081/23-сб, укладеного між ТОВ "Добробуд МП" та ТОВ "Теплоарматура" останнє зобов`язалось поставити, а відповідач - прийняти й оплатити продукцію на умовах і в порядку, визначених цим правочином, в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в рахунку-фактурі та видаткових накладних, що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з пунктами 1.2. та 1.3. договору прийом-передача товару здійснюється повноважними представниками сторін. Поставка товару здійснюється згідно Міжнародних правил "Інкотермс - 2020" (з урахуванням внутрішньодержавних особливостей застосування даних правил) на умовах ЕХW (Україна, Київ, вулиця Куренівська, будинок 16А). Сторони можуть погодити інші умови поставки та зазначити їх у додаткових угодах (специфікаціях), рахунках-фактурах, видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього правочину. Право власності на товар, а також ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) товару переходять від позивача до відповідача з моменту фактичної передачі товару, що засвідчується підписанням уповноваженими представниками сторін видаткової накладної.

В пункту 2.1. договору передбачено, що асортимент та кількість товару, що постачається, зазначається у рахунках-фактурах та видаткових накладних.

За положеннями пунктів 3.1.-3.3. договору загальна сума договору становить 1 000 000,00 грн з ПДВ, але не більше, що є орієнтовною, а не сталою величиною, яка визначається за домовленістю сторін. Остаточна загальна сума договору визначається за підсумком цін товару, поставленого покупцю за період дії даного правочину. Ціни на товар вказуються у рахунках-фактурах та видаткових накладних на товар, які є невід`ємною частиною договору. Оплата здійснюється в національній валюті України у формі безготівкових розрахунків. Покупець здійснює оплату за отриманий товар протягом 14-ти календарних днів з моменту отримання товару. Товар вважається оплаченим покупцем при надходженні коштів на поточний рахунок постачальника. Сторони можуть погодити інший порядок оплати в додатках до договору.

Пунктом 4.8. договору встановлено, що підписання покупцем видаткової накладної свідчить про те, що останній згоден з ціною на товар, вказаною в накладній, перевірив кількість, асортимент, тару поставленої партії товару та погоджується на прийняття всього товару як належно поставленого за цим договором з дотриманням строків його постачання.

Строк дії договору - з моменту його підписання сторонами і до 14 липня 2024 року включно, а в частині виконання зобов`язань - до повного їх виконання сторонами. Якщо жодна сторона не повідомить іншу за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії договору, останній вважається пролонгованим на один рік на тих самих умовах. Кількість автоматичних пролонгацій може становити не більше 2-х термінів (пункт 7.1. вказаного правочину).

На виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем - прийнято без жодних заперечень і зауважень обумовлену продукцію на загальну суму 569 636,63 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями підписаних уповноваженими представниками сторін і скріплених їх печатками видаткових накладних: від 15 жовтня 2024 року: № КРЦ2-003984 на суму 43 079,04 грн та № К1-00037274 на суму 13 942,56 грн; від 6 листопада 2024 року: № К1-00040969 на суму 15 432,06 грн та № К1-00040988 на суму 5 647,08 грн; від 29 листопада 2024 року: № К1-00044896 на суму 6 765,24 грн, № КРЦ2-004945 на суму 28 664,76 грн, від 29 листопада 2024 року № К1-00044799 на суму 7 908,78 грн; від 4 грудня 2024 року: № К1-00045372 на суму 28 105,32 грн, № КРЦ2-005032 на суму 122 332,56 грн, № К1-00045548 на суму 13 942,26 грн; від 5 грудня 2024 року: № К1-00045635 на суму 28 552,80 грн, № К1-00045634 на суму 46 022,88 грн, № К1-00045632 на суму 1 178,10 грн, № К1-00045668 на суму 1 022,64 грн; від 9 грудня 2024 року: № К1-00046271 на суму 2 462,52 грн, № К1-00046272 на суму 1 527,78 грн, № К1-00046273 на суму 5 591,46 грн; від 10 грудня 2024 року № К1-00046376 на суму 7 580,34 грн; від 12 грудня 2024 року: № К1-00046745 на суму 8 178,78 грн, № К1-00046928 на суму 15 043,92 грн, № Днеп-019247 на суму 875,16 грн; від 16 грудня 2024 року: № К1-00047302 на суму 18 649,98 грн, № К1-00047344 на суму 1 504,56 грн; від 17 грудня 2024 року № К1-00047588 на суму 3 783,42 грн, від 26 грудня 2024 року: № К1-00048954 на суму 19 892,28 грн, № К1-00048956 на суму 2 741,52 грн, № К1-00049008 на суму 2 315,04 грн; від 9 січня 2025 року № К1-00000329 на суму 14 817,00 грн; від 27 січня 2025 року № К1-00002748 на суму 1 077,78 грн, від 29 січня 2025 року № К1-00003084 на суму 569,28 грн.

Факт належної поставки продукції згідно з умовами договору не заперечувався і відповідачем.

На підставі накладних на повернення товарів від 12 грудня 2024 року: № К1-00000835 на суму 2 890,39 грн, № К1-00000833 на суму 497,59 грн, № К1-00000834 на суму 3 781,02 грн відповідач повернув позивачу товар на загальну суму 7 169,00 грн.

В той же час, своє зобов`язання з оплати поставленого товару відповідачем виконано неналежним чином, зокрема, з урахуванням часткових оплат за платіжними дорученнями: від 17 грудня 2024 року № 4019 на суму 27 000 грн та від 27 січня 2025 року № 4086 на суму 1 043,94 грн, а також укладеної між сторонами угоди про врегулювання заборгованості від 16 грудня 2024 року № 4972, якою було проведено взаємозалік зустрічних вимог на суму 416,40 грн у нього утворилась заборгованість на загальну суму 534 007,29 грн.

У зв`язку з вказаними обставинами позивач листом від 12 лютого 2025 року № 6/25-п-п направив до відповідача претензією про сплату виказаної заборгованості, у відповідь на яку останній листом від 13 лютого 2025 року № 13/02-2025 повідомив позивача про визнання суми боргу та про готовність її оплати на умовах відтермінування.

17 лютого 2025 року сторонами підписано угоду № 3ду-1081/23-сб щодо узгодження календарного плану та сплати наявної заборгованості рівними частинами, у якій відповідач визнав, що станом на 17 лютого 2025 року його заборгованість за даним договором складає 534 007, 29 грн.

Згідно з пунктом 2 вказаної угоди погашення цієї заборгованості здійснюється покупцем у наступному порядку: до 28 лютого 2025 року - проводиться оплата в розмірі 100 000,00 грн; до 25 березня 2025 року - оплата в розмірі 144 669,10 грн; до 25 квітня 2025 року - оплата в розмірі 144 669,10 грн; до 25 травня 2025 року - оплата в розмірі 144 669,10 грн.

Відповідно до пунктів 3 та 4 вказаної угоди порушення покупцем строку будь - якої оплати, що зазначена в пункті 2 цієї угоди, постачальник має право без направлення претензії звернутися до господарського суду з відповідною заявою про стягнення заборгованості. Угода вступає в силу з моменту її підписання та є невід`ємною частиною договору від 14 липня 2023 року № 1081/23-сб.

На виконання умов угоди відповідач сплатив частину суми заборгованості у розмірі 100 430,00 грн лише 3 березня 2025 року, що підтверджується копіями платіжних інструкцій від вказаної дати: № 4158 на суму 7 561,08 грн, № 4159 на суму 5 068,62 грн, № 4157 на суму 87 800,03 грн. Решта коштів залишилась несплаченою, що і стало підставою для звернення ТОВ "Теплоарматура" з позовом у даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції відповідачем оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ТОВ "Добробуд МП" на користь ТОВ "Теплоарматура" 38 153 грн 89 коп. пені, 88 990 грн 63 коп. штрафу, 3 975 грн 01 коп. трьох процентів річних та 10 979 грн 20 коп. інфляційних втрат, а тому з огляду на норми частини першої статті 269 ГПК України судом апеляційної інстанції переглядається в цій частині.

За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 712 України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, а згідно з приписами ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалось відповідачем, що свої зобов`язання за укладеним з позивачем договором відповідач виконав неналежним чином, заборгованість у заявленому до стягненні розмірі підтверджується належними доказами.

В оскаржуваній частині рішення щодо стягнення штрафу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат апеляційний господарський суд зважає на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пунктом 5.4. договору передбачено, що у випадку порушення покупцем строків оплати, останній на вимогу оплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення. Неустойка сплачується за весь період невиконання або неналежного виконання покупцем своїх зобов`язань, включаючи день повного розрахунку за поставлений товар. Крім цього, за прострочку оплати більш ніж на 30 календарних днів, з покупця стягується штраф у розмірі 20% від суми прострочки.

Як правомірно встановлено судом, оскільки сторони в договорі погодили інший порядок нарахування пені, яким прямо передбачено, що до періоду прострочення включається день розрахунку за поставлений товар, доводи відповідача щодо невірності здійсненого позивачем розрахунку вказаних штрафних санкцій є необґрунтованими.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені періоди прострочення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення штрафу та пені у заявленому до стягнення розмірі.

При цьому судом вірно не взято до уваги посилання відповідача на укладення між сторонами угоди від 17 лютого 2025 року № 3ду-1081/23-сб щодо узгодження календарного плану, оскільки укладання даної угоди не припинило зобов`язань відповідача з оплати штрафних санкцій, а також інфляційних втрат та 3 % річних за період з 30 жовтня 2024 року по 16 лютого 2025 року.

При цьому, як правомірно враховано судом, умови угоди від 17 лютого 2025 року не містять жодних посилань на наміри сторін змінити попередні зобов`язання за основним договором та їх припинити шляхом заміни новим зобов`язанням. Відтак, внаслідок укладання зазначеної угоди сторони не припинили існування основних зобов`язань за договором, а лише погодили зміну строків виконання відповідачем його зобов`язань на оплату отриманої продукції. Про відсутність намірів припинення попередніх зобов`язань за договором позивач також зазначав у своїй відповіді на відзив.

Враховуючи те, що штрафні санкції мають додатковий (акцесорний) характер до основного зобов`язання, яке не було припинено сторонами у встановленому законом порядку, обов`язок відповідача по сплаті неустойки за його порушення залишився незмінним.

При цьому, за змістом статті 625 ЦК України новація не впливає на обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних за час прострочення, якщо інше не передбачено договором або законом. Це означає, що якщо зобов`язання припиняється новацією, то відповідальність за невиконання первісного зобов`язання у вигляді інфляційних втрат та процентів річних все одно залишається, якщо інше не було погоджено сторонами в новому зобов`язанні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 28 березня 2024 року в справі № 904/966/23.

За таких обставин правомірним є висновок суду про задоволення позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

В частині посилання скаржника на наявність підстав для зменшення штрафних санкцій суд апеляційної інстанції зважає на наступне.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення неустойки (зокрема, штрафу) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу) до її розумного розміру.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст.3 ЦК (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил ст.86 ГПК на власний розсуд, за внутрішнім переконанням, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення, та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до ст.86 ГПК за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме ст.551 ЦК та ст.233 ГК, неодноразово викладався Верховним Судом у постановах, зокрема від 23.10.2019 у справі №917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі №916/545/19, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19, від 19.02.2020 у справі №910/1303/19, від 26.02.2020 у справі №925/605/18, від 17.03.2020 №925/597/19, від 18.06.2020 у справі №904/3491/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20.

У постановах від 12.06.2019 у справі №904/4085/18 та від 09.10.2019 у справі №904/4083/18 Верховний Суд також зазначив, що зменшення розміру пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Необхідно зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання).

Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №908/1453/17.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Як було роз`яснено Великою Палатою Верховного Суду від 18.03.2020 у постанові у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.

У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Апеляційний господарський суд зважає на те, що клопотання про зменшення штрафних санкцій відповідач мотивує скрутним матеріальним становищем, а також тим, що нараховані штрафні санкції є занадто великими порівняно із збитками позивача.

При цьому судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги, що належних доказів на підтвердження своєї неплатоспроможності, зокрема, але не виключно, довідки про відсутність майна у власності чи балансового звіту (на час подачі й розгляду судом зазначеного клопотання), відповідачем не надано.

Відповідно до частини 1 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. За положеннями частини 2 статті 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Разом з тим, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для зменшення штрафних санкцій, оскільки відповідачем не доведено належними і допустимими доказами наявність виняткових обставин для зменшення розміру нарахованих позивачем штрафних санкцій. Також, скаржником не доведено неспівмірності останній по відношенню до суми основного боргу.

В той же час, відповідно до частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учаснику справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за результатами розгляду апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробуд МП" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 18.06.2025 у справі №910/4500/25 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повна постанова складена 20.10.2025.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.М. Демидова

С.В. Владимиренко