ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/688/25

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Кравець С.Г.,

за участю секретаря судового засідання: Виговської Д.Ю.,

представників сторін:

від позивача: Костюкевич-Тарнавська О.В. - адвокат, ордер серія АМ №1117673 від

17.02.2025,

від відповідача: Судейкіна І.В. - адвокат, ордер серія АІ №1895295 від 14.05.2025,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі за правилами загального

позовного провадження справу

за позовом: Фізичної особа-підприємця Мартиненко Олександра Святославовича

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран"

про стягнення 25 150,00грн.

Процесуальні дії по справі.

Фізична особа-підприємець Мартиненко Олександр Святославович (далі - позивач, ФОП Мартиненко О.С.) звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран" (далі - відповідач, ТОВ "Юнігран") про стягнення 23 776,00грн заборгованості за видатковою накладною №МА-0006307 від 18.02.2022, а також судових витрат.

Ухвалою суду від 29.05.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №906/688/25 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 25.06.2025.

Ухвалою суду від 25.06.2025 відкладено підготовче засідання на 09.07.2025.

У судовому засіданні 09.07.2025 з метою надання можливості сторонам врегулювати спір шляхом укладення мирової угоди судом оголошено перерву до 21.07.2025.

Ухвалою суду від 21.07.2025 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 10.09.2025.

У судовому засіданні 10.09.2025 оголошено перерву до 11.09.2025.

Ухвалою суду від 11.09.2025 прийнято до розгляду заяву ФОП Мартиненка О.С. від 05.09.2025 про збільшення розміру позовних вимог, яка фактично є заявою про зміну предмета позову та постановлено здійснювати подальший розгляд справи з урахуванням поданих змін, а саме про стягнення з ТОВ "Юнігран" заборгованості у розмірі 25 150,00грн, з яких: 23 776,00грн основного боргу, 1 014,00грн інфляційних втрат, 360,00грн 3% річних, а також судових витрат. Закрито підготовче провадження та призначено справу №906/688/25 до судового розгляду по суті на 30.09.2025.

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на території Житомирської області судове засідання по даній справі, яке було призначене на 30.09.2025 о 12:00 не відбулося, справа не розглядалася. Відповідно ухвалою від 30.09.2025 судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 14.10.2025.

Представник позивача у судовому засіданні 14.10.2025 підтримала позовні вимоги, з підстав, зазначених у позовній заяві. Просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 14.10.2025 суму основного боргу в розмірі 23776,00грн визнала. З періодом нарахувань 3% річних та інфляційних не погодилась, зазначила, що дата з якої позивач нараховує інфляційні та 3% річних - 18.02.2025 є непідтвердженою, посилаючись на неотримання вимоги позивача від 17.02.2025, яка надсилалась позивачем на поштову адресу в м.Дніпро, де відповідач не знаходився і перереєстрацію з Житомирської області здійснено незаконно. Також зазначила про завищення витрат на правничу допомогу.

У судовому засіданні 14.10.2025 судом оголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання з оплати отриманого товару за видатковою накладною №МА-0006307 від 18.02.2022 на загальну суму 43 776,00грн, в частині сплати 23 776,00грн основного боргу. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання по оплаті отриманого товару, позивачем заявлено до стягнення 1 014,00грн інфляційних втрат та 360,00грн 3% річних (а.с.1-3; 74-75).

Відповідач письмового відзиву на позов не надав. У судовому засіданні 14.10.2025 представник відповідача визнала позовні вимоги в частині основного боргу.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру №МА-0056535 від 17.02.2022 на оплату товару на суму 43 776,00грн (а.с.53).

ФОП Мартиненко О.С., на підставі видаткової накладної №МА-0006307 від 18.02.2022, передано у власність ТОВ "Юнігран" товар у кількості 1 600 шт. масло 73% "Селянське" на загальну суму 43 776,00грн, у тому числі 7 296,00грн ПДВ (а.с.9).

Факт відображення позивачем у податковій звітності господарської операції за видатковою накладною №МА-0006307 від 18.02.2022 підтверджується податковою накладною №94 від 18.02.2022 та витягом з Єдиного реєстру податкових накладних щодо реєстрації податкової накладної (а.с.10; 59).

На підставі рахунку на оплату №МА-0056535 від 17.02.2022, ТОВ "Юнігран" сплачено на користь позивача грошові кошти у загальному розмірі 20 000,00грн (21.02.2022 - у розмірі 10 000,00грн та 22.02.2022 - у розмірі 10 000,00грн), що підтверджується банківськими виписками (а.с.11-12; 51-52).

Позивач направив на юридичну адресу відповідача вимогу від 17.02.2025 про сплату заборгованості за видатковою накладною №МА-0006307 від 18.02.2022 у розмірі 23 776,00грн за поставлену позивачем продукцію (а.с.54; докази направлення а.с.55-56, 58).

Згідно відстеження за трек-номером дана вимога повернулася позивачу неврученою (а.с.13).

В подальшому, позивач звернувся до відповідача з вимогою від 18.03.2025 про сплату боргу у розмірі 23 776,00грн за видатковою накладною №МА-0006307 від 18.02.2022 (а.с.57; докази направлення на електронну пошту а.с.14).

Відповідач залишив вимогу без відповіді та без задоволення.

Наведене стало підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом до ТОВ "Юнігран" про стягнення (з урахуванням заяви від 05.09.2025) заборгованості у розмірі 25 150,00грн, з яких: 23 776,00грн основного боргу, 1 014,00грн інфляційних втрат, 360,00грн 3% річних, а також судових витрат.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст.509 ЦК України).

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ст.173 ГК України).

В силу положень ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За приписами частини 1 ст.181 ГК України, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір, відповідно до ст.638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст.640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

У даному випадку між ФОП Мартиненко О.С. та ТОВ "Юнігран" існують правовідносини, що склалися на підставі укладеного у спрощений спосіб договору поставки товару, до яких застосовуються положення Цивільного кодексу України.

Згідно частини 1 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до приписів ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП Мартиненко О.С. передано у власність ТОВ "Юнігран" товар (масло 73%) на загальну суму 43 776,00грн, що підтверджується видатковою накладною №МА-0006307 від 18.02.2022. Дана видаткова накладна підписана зі сторони постачальника, зі сторони отримувача - без ПІБ, однак з підписом у нижній правій частині.

При цьому, факт відображення позивачем у податковій звітності господарської операції за ВН №МА-0006307 від 18.02.2022, підтверджується податковою накладною №94 від 18.02.2022 та витягом з Єдиного реєстру податкових накладних щодо реєстрації податкової накладної.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем виставлено рахунок-фактуру №МА-0056535 від 17.02.2022 на оплату товару на суму 43 776,00грн.

На підставі вказаного рахунку, відповідач перерахував на користь позивача грошові кошти у розмірі 20 000,00грн, а саме: 21.02.2022 у сумі 10 000,00грн, 22.02.2022 у сумі 10 000,00грн, що підтверджується банківськими виписками.

Разом з тим, доказів оплати відповідачем решти вартості товару у сумі 23 776,00грн (43 776,00грн - 20 000,00грн), матеріали справи не містять.

Представник відповідача у судовому засіданні 14.10.2025 визнала наявність заборгованості в сумі 23 776,00грн. При цьому суд зазначає, що сторонам надавалась можливість врегулювати спір шляхом укладення мирової угоди, однак така угода сторонами підписана не була.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач направляв на юридичну адресу відповідача (яка містилась в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на день направлення вимоги) вимогу від 17.02.2025 про сплату заборгованості у розмірі 23 776,00грн за ВН №МА-0006307 від 18.02.2022. Згідно відстеження за трек-номером, дана вимога повернулася позивачу неврученою, у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Згідно з ч.1, 2 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Відповідачем не доведено і судом не встановлено обставин того, що позивач знав або міг знати про незаконність перереєстрації в Єдиному державному реєстрі адреси відповідача з Житомирської області на Дніпропетровську область, про що зазначала представник відповідача в судовому засіданні.

При цьому суд враховує, що направлення позивачем листа з вимогою про погашення заборгованості на адресу відповідача, яка містилася в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, а отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

В подальшому, позивач надіслав на електронну пошту відповідача вимогу від 18.03.2025 про сплату боргу у розмірі 23 776,00грн за товар, одержаний за видатковою накладною №МА-0006307 від 18.02.2022.

Однак, обидві вимоги позивача залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

При цьому суд зауважує, що в силу приписів ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Отже дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що дії сторін щодо поставки позивачем товару, прийняття відповідачем поставленого позивачем товару, відображення позивачем у податковому обліку господарської операції за ВН №МА-0006307 від 18.02.2022 та часткової оплати відповідачем отриманого товару, засвідчують волю сторін для настання відповідних правових наслідків та підтверджують факт поставки позивачем відповідачу товару за видатковою накладною №МА-0006307 від 18.02.2022.

За таких обставин, враховуючи факт визнання відповідачем суми основного боргу, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з ТОВ "Юнігран" 23 776,00грн основного боргу за поставлений згідно з видатковою накладною №МА-0006307 від 18.02.2022 товар, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом у повному обсязі.

За несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання, позивач заявив до стягнення 360,00грн 3% річних та 1 014,00грн інфляційних втрат, які нараховані на суму боргу у розмірі 23 776,00грн, у період з 01.03.2025 по 31.08.2025.

У відповідності до частини 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та сплати неустойки за прострочення виконання зобов`язання.

Позивач, відповідно до ст.625 ЦК України, 3% річних та інфляційні фактично нараховує з 01.03.2025 по 31.03.2025 на заборгованість в сумі 24 133,00грн.

Представник відповідача не погоджувалась з періодом нарахувань 3% річних та інфляційних, вважала за можливе проводити нарахування інфляційних та річних, з урахуванням вимоги від 18.03.2025, направленої на електронну пошту відповідача + 7 днів для проведення розрахунків.

З урахуванням встановлених вище судом обставини справи, приписів ч.1 ст.692 ЦК України, вимог позивача про сплату боргу, строк оплати є таким, що настав після його прийняття.

Господарський суд здійснивши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, в межах заявленого позивачем періоду - з 01.03.2025 по 31.08.2025, на заборгованість у розмірі 23 776,00грн, встановив, що розмір 3% річних складає 359,57грн, а інфляційних втрат - 939,27грн, які підлягають стягненню з відповідача. У частині стягненні 0,43грн 3% річних та 74,73грн інфляційних втрат, суд відмовляє.

Згідно частини 1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, стягненню з ТОВ "Юнігран" на користь ФОП Мартиненко О.С. підлягає: 23 776,00грн основного боргу, 939,27грн - інфляційних втрат та 359,57грн 3% річних. У частині стягнення 0,43грн 3% річних та 74,73грн інфляційних втрат, суд відмовляє у зв`язку безпідставністю їх нарахування.

Судові витрати за результатами розгляду справи.

Відповідно до пункту 9 частини 1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Згідно витягу №10468/25/3198/В від 05.05.2025 з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Мартиненко Олександр Святославович (РНОКПП НОМЕР_1 ) має інвалідність 2 групи (а.с.5-8).

Громадяни, які мають статус фізичної особи - підприємця та підпадають під ознаки відповідних пунктів статті 5 Закону України "Про судовий збір" мають право користуватися пільгами, визначеними цією статтею (Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №921/377/14-г/7, від 05.12.2019 у справі №925/1150/18).

Відтак, позивач є особою, яка звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 ст.5 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до частини 2 ст.129 ГПК України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи мінімальну ставку судового збору та коефіцієнт 0,8 для пониження розміру ставки судового збору, оскільки позовна заява подана до суду в електронній формі, сума судового збору у розмірі 2 422,40грн (3 028,00 * 0,8) підлягає стягненню з відповідача на користь Державного бюджету України.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 16 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частинами 1, 2 ст.123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 ст.129 ГПК України).

За змістом частин 2-5 ст.126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведених норм вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката обмежений їх співмірністю зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін (частина 5 ст.129 ГПК України).

На підтвердження повноважень адвоката Костюкевич-Тарнавської О.В., як представника ФОП Мартиненка О.С. у Господарському суді Житомирської області, позивачем надано копію ордеру серії АМ №1128693 про надання правничої допомоги від 12.05.2025 (а.с.4, 40).

Судом встановлено, що 17.02.2025 між клієнтом ФОП Мартиненко О.С. та адвокатом Костюкевич-Тарнавською О.В. укладено договір про надання послуг представника (а.с.91-92).

Відповідно до даного договору, укладеного згідно з нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, адвокат бере на себе зобов`язання щодо виконання функції представника та надання юридичної допомоги для захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта, у суді (судах) з приводу підготовки, подання та представлення інтересів клієнта в тому числі до Господарському суді Житомирської області позову до ТОВ про стягнення 23 776,00грн, а також клієнт просить стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу, клієнт зобов`язується виплатити адвокату винагороду за надання юридичних послуг захисника та представника в Господарському суді Житомирської області (пункт 1.1 договору).

За умовами пункту 4.1 договору, за надання юридичної допомоги клієнт зобов`язується виплати адвокату гонорар:

1) за консультування щодо характеру правовідносин, вивчення та правовий аналіз письмових документів, підготовку та подання до Господарського суду Житомирської області позову про стягнення з ТОВ "Юнігран" заборгованості за поставлений товар в сумі 23 776,00грн, у розмірі 3 000,00грн, які сплачуються шляхом перерахування коштів адвокату за реквізитами, зазначеними в договорі, в наступному порядку: 2 100,00грн (70% гонорару) протягом 5-ти днів з моменту подання відповідного позову до Господарського суду Житомирської області; 900,00грн (30% гонорару) протягом 5-ти днів з моменту набрання законної сили рішенням суду, прийнятим на користь клієнта;

2) за участь у судових засіданнях - 1 500,00грн за кожне судове засідання;

3) при набранні рішенням законної сили щодо стягнення з ТОВ "Юнігран" заборгованості за поставлений товар в сумі 43 776,00грн, гонорар успіху в розмірі 2 000,00грн протягом 10-ти днів з моменту набрання законної сили рішенням суду, прийнятим на користь клієнта.

Відповідно до пункту 6.1 договору, цей договір діє з моменту підписання та діє до виконання клієнтом та адвокатом всіх своїх зобов`язань по цьому договору.

Договір підписано адвокатом та клієнтом.

На виконання умов договору від 17.02.2025, згідно актів здачі-приймання наданих послуг: від 02.06.2025 на суму 2 100,00грн, від 09.07.2025 на суму 1 500,00грн, від 11.09.2025 на суму 1 500,00грн, від 21.07.2025 на суму 1 500,00грн, від 25.06.2025 на суму 500,00грн, адвокатом Костюкевич-Тарнавською О.В. надано ФОП Мартиненку О.С. юридичні послуги на загальну суму 7 100,00грн (а.с.93-97).

Факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 100,00грн підтверджується банківськими виписками АТ КБ "ПриватБанк", а саме: 02.06.2025 у розмірі 2 100,00грн, 22.09.2025 у розмірі 5 000,00грн (а.с.98-99).

ФОП Мартиненком О.С. у заяві від 23.09.2025 заявлено до стягнення з ТОВ "Юнігран" 7 100,00грн витрат на оплату послуг адвоката (а.с.88-89).

При цьому суд зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (висновок викладений у п.5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18).

Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19).

Представник відповідача зазначила про завищення витрат на правничу допомогу у зв`язку з чим заявила клопотання про їх зменшення до 3500,00грн.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Враховуючи викладене, оцінивши витрати позивача на надання правничої допомоги з урахуванням всіх аспектів цієї справи, яка не є складною, а також час, який витратив адвокат на вивчення матеріалів по справі та підготовку позовної заяви як кваліфікований фахівець, сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, участь у судових засіданнях, які переважно були нетривалими, відсутність необхідності підготовки відповіді на відзив та те, що обрахунок інфляційних та 3% річних здійснюється за допомогою відповідних електронних калькуляторів, дійшов висновку про те, що справедливою та співрозмірною з ціною позову є вартість витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 5 500,00грн.

При цьому суд зауважує, що частина позовних вимог визнана судом необґрунтованою. Відтак, витрати позивача на оплату послуг адвоката підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене у сукупності, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви ФОП Мартиненка О.С. від 23.09.2025 та стягнення з ТОВ "Юнігран" на користь позивача 5 483,56грн витрат на професійну правничу допомогу. Решта понесених витрат покладається на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран" (Україна, 11634, Житомирська область, Малинський район, селище міського типу Гранітне, вулиця Шевченка, будинок 15; ) на користь Фізичної особи-підприємця Мартиненка Олександра Святославовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ):

- 23 776,00грн - основного боргу,

- 939,27грн - інфляційних втрат,

- 359,57грн - 3% річних,

- 5 483,56грн - витрат на професійну правничу допомогу.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран" (Україна, 11634, Житомирська область, Малинський район, селище міського типу Гранітне, вулиця Шевченка, будинок 15; ) у дохід Державного бюджету України 2 422,40грн витрат по сплаті судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 21.10.25

Суддя Кравець С.Г.

Направити:

1 - позивачу та представнику - електронний кабінет,

2 - відповідачу та представнику - електронний кабінет.