ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року Справа № 902/122/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Саврій В.А. , суддя Коломис В.В.

секретар судового засідання Кравчук О.В.

за участю представників сторін:

кредитор ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції)

ОСОБА_2 - Чайка Р.О. (в режимі відеоконференції)

боржника Луби Г.М. - представник не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 08.07.2025

на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 17.07.2025 (в частині визнаних вимог кредитора ОСОБА_2 )

у справі № 902/122/25

за заявою ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

про неплатоспроможність

У провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа № 902/122/25 за заявою ОСОБА_3 про неплатоспроможність.

Господарський суд Вінницької області ухвалою від 08.07.2025, заяву представника ОСОБА_2 б/н від 20.05.2025 (вх. № 01-36/619/25) про визнання грошових вимог до боржника у справі № 902/122/25 задоволив повністю.

Визнав грошові вимоги ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в розмірі: 1 400 000,00 грн - боргу та 4 844,80 грн - витрат на сплату судового збору за подання кредиторської заяви (підлягають відшкодуванню позачергово до задоволення вимог кредиторів) у справі № 902/122/25.

Господарський суд Вінницької області ухвалою від 17.07.2025, постановленою за результатами попереднього засідання, встановив перелік та розмір визнаних судом вимог кредиторів у справі № 902/122/25, що підлягають внесенню арбітражним керуючим (керуючим реструктуризацією) Слободяном В.М. до реєстру вимог кредиторів боржника - ОСОБА_3 , а саме:

- ОСОБА_1 в розмірі: 739 133,19 грн - боргу (друга черга задоволення), 169 496,55 грн - 3 % річних (друга черга задоволення), 472 725,31 грн - інфляційних витрат (друга черга задоволення), 6 056,00 грн - судового збору, сплаченого за подання заяви про визнання грошових вимог до боржника (підлягають відшкодуванню позачергово до задоволення вимог кредиторів) у справі № 902/122/25;

- ОСОБА_2 в розмірі: 1 400 000,00 грн - боргу (друга черга задоволення) та 4 844,80 грн - витрат на сплату судового збору за подання кредиторської заяви (підлягають відшкодуванню позачергово до задоволення вимог кредиторів) у справі № 902/122/25.

02.08.2025, згідно з поштовим штемпелем, кредитор ОСОБА_1 , не погоджуючись з постановленими ухвалами, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в обґрунтування якої скаржник зазначає:

- до заяви ОСОБА_2 про грошові вимоги до боржника від 20.05.2025 додані копії договору позики від 06.12.2022 та копія боргової розписки від 06.12.2022. Оригінали вищезазначених документів в суд не пред`являлись та до матеріалів справи не долучались;

- копії документів не підтверджені оригіналами не можуть братись судом до уваги;

- 08.07.2025 суд незаконно задовольнив грошові вимоги ОСОБА_2 всупереч тому, що в матеріалах справи відсутні докази фінансової можливості і спроможності ОСОБА_2 надати позику у розмірі 1 400 000,00 грн боржниці ОСОБА_3 ;

- в подальшому суд повідомив, що з власної ініціативи сформував запит до податкових органів та отримав інформацію про доходи ОСОБА_2 , однак в матеріалах справи відсутня ухвала про витребування судом доказів;

- вказаний доказ отримано з порушенням процесуальних норм та не може братись судом до уваги, оскільки суд, формуючи запит в податкові органи, фактично звертається до держателя інформації з вимогою надати таку інформацію, тобто витребовує.

На підставі викладеного скаржник просить:

- скасувати ухвалу Господарського суду Вінницької області від 08.07.2025 повністю та ухвалу від 17.07.2025 в частині « 1. Встановити перелік та розмір визнаних судом вимог кредиторів у справі № 902/122/25, що підлягають внесенню арбітражним керуючим (керуючим реструктуризацією) Слободяном В.М. до реєстру вимог кредиторів боржника ОСОБА_3 , а саме: ОСОБА_2 в розмірі: 1 400 000,00 грн - боргу (друга черга задоволення) та 4 844,80 грн - витрат на сплату судового збору за подання кредиторської заяви (підлягають відшкодуванню позачергово до задоволення вимог кредиторів) у справі № 902/122/25»;

- ухвалити нове рішення, яким відмовити у визнанні конкурсних кредиторських вимог ОСОБА_2 у розмірі 1 400 000,00 грн.

04.08.2024 апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 04.08.2025, для розгляду справи № 902/122/25 визначено колегію суддів у складі: Крейбух О.Г. головуючий суддя, ОСОБА_4 , Коломис В.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.08.2025 витребувано у Господарського суду Вінницької області матеріали оскарження ухвал Господарського суду Вінницької області від 08.07.2025 та від 17.07.2025 щодо грошових вимог ОСОБА_2 у справі № 902/122/25 про неплатоспроможність ОСОБА_3 .

14.08.2025 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 08.07.2025 та на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 17.07.2025 у справі № 902/122/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на "15" жовтня 2025 р. о 14:00 год.

25.08.2025 (вх. № 6745/25) до суду апеляційної інстанції, через систему "Електронний суд", від ОСОБА_2 надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 08.07.2025 та на ухвалу від 17.07.2025 у справі № 902/122/25 залишити без задоволення, а ухвали суду без змін.

Ухвалою суду від 07.10.2025 задоволено заяву (вх.№ 4324/25) ОСОБА_1 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Господарського суду Вінницької області.

Ухвалою суду від 14.10.2025 задоволено клопотання (вх.№ 4395/25) представника ОСОБА_2 та заяву (вх.№ 4412/25) представника ОСОБА_3 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

В судове засідання 15.10.2025 в режимі відеоконференції з`явилися кредитор ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 . Інші учасники у справі про банкрутство не забезпечили участі своїх уповноважених представників.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що ухвалою суду від 19.08.2025 явка представників сторін в судове засідання 15.10.2025 обов`язковою не визнавалась, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності інших учасників у справі про банкрутство, оскільки їх неявка не перешкоджає перегляду оскаржуваних ухвал.

В судовому засіданні 15.10.2025 кредитор ОСОБА_1 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, представник ОСОБА_2 надав заперечення щодо апеляційної скарги кредитора ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення кредитора ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа № 902/122/25 за заявою ОСОБА_3 про неплатоспроможність.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 26.03.2025, серед іншого, введено процедуру реструктуризації боргів боржника; призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Слободяна В.М.

02.04.2025 оприлюднено оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_3 .

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 21.05.2025, серед іншого, визнано грошові вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в розмірі: 739 133,19 грн - боргу, 169 496,55 грн - 3% річних, 472 725,31 грн - інфляційних витрат.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 23.06.2025 попереднє засідання призначено на 17.07.2025.

Додатковою ухвалою Господарського суду Вінницької області від 23.05.2025 визнано вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в розмірі 6 056,00 грн - судового збору, сплаченого за подання заяви про визнання грошових вимог до боржника у справі № 902/122/25.

20.05.2025 до Господарського суду Вінницької області від представника ОСОБА_2 надійшла заява про визнання грошових вимог до боржника у розмірі 1 400 000,00 грн у цій справі.

08.07.2025 Господарським судом Вінницької області постановлено оскаржувану ухвалу, якою визнано грошові вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в розмірі: 1 400 000,00 грн боргу та 4 844,80 грн - витрат на сплату судового збору за подання кредиторської заяви (підлягають відшкодуванню позачергово до задоволення вимог кредиторів) у справі № 902/122/25.

17.07.2025 Господарським судом Вінницької області постановлено оскаржувану ухвалу за результатами попереднього засідання, якою, серед іншого, встановлено перелік та розмір визнаних судом вимог кредиторів у справі № 902/122/25, що підлягають внесенню арбітражним керуючим (керуючим реструктуризацією) Слободяном В.М. до реєстру вимог кредиторів боржника - ОСОБА_3 , а саме:

- ОСОБА_1 в розмірі: 739 133,19 грн - боргу (друга черга задоволення), 169 496,55 грн - 3% річних (друга черга задоволення), 472 725,31 грн - інфляційних витрат (друга черга задоволення), 6 056,00 грн - судового збору, сплаченого за подання заяви про визнання грошових вимог до боржника (підлягають відшкодуванню позачергово до задоволення вимог кредиторів) у справі № 902/122/25;

- ОСОБА_2 в розмірі: 1 400 000,00 грн - боргу (друга черга задоволення) та 4 844,80 грн - витрат на сплату судового збору за подання кредиторської заяви (підлягають відшкодуванню позачергово до задоволення вимог кредиторів) у справі № 902/122/25.

Статтею 45 КУзПБ визначено, що за результатами розгляду вимог окремого кредитора господарський суд постановляє ухвалу про їх визнання чи відхилення (повністю або частково), що не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, переглядаючи в апеляційному порядку судові рішення, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи вищевикладене, а також доводи та вимоги апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу Господарського суду Вінницької області від 17.07.2025 у справі № 902/122/25 лише в частині визнання грошових вимог ОСОБА_2 .

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при постановленні оскаржуваних ухвал норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Боржник - юридична особа або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, неспроможна виконати свої грошові зобов`язання, строк виконання яких настав; кредитор - юридична або фізична особа, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство (ст. 1 КУзПБ).

Статтею 122 КУзПБ визначено, що подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Так, 20.05.2025 ОСОБА_2 звернулася до місцевого господарського суду із заявою (вх. № 01-36/619/25) про визнання грошових вимог до боржника в розмірі 1 400 000,00 грн.

Відповідно до ст. 113 КУзПБ, провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи-підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Згідно з положеннями ст. 47 КУзПБ, у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною 1 статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Господарський суд зобов`язаний прийняти заяву кредитора, подану з дотриманням вимог цього Кодексу та Господарського процесуального кодексу України, про що постановляється ухвала, в якій зазначається дата попереднього засідання суду.

Для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом. Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів. Якщо кредитор заявив вимоги після здійснення розрахунків з іншими кредиторами, то сплачені таким кредиторам кошти поверненню не підлягають (ч. 1, 4 ст. 45 КУзПБ).

Відповідно до норм, визначених КУзПБ, за результатами попереднього засідання господарський суд визнає розмір вимог кредиторів, які підлягають включені до реєстру вимог кредиторів, порядок погашення (задоволення) яких відбувається відповідно до черговості, яка встановлена статтею 133 даного Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що заявлені до боржника грошові вимоги конкурсних кредиторів можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору.

Таким чином у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (аналогічні правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 12.10.2021 у справі № 01/1494 (14- 01/1494)).

Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником.

Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (ст. 76 ГПК України), допустимості (ст. 77 ГПК України), достовірності (ст. 78 ГПК України) та вірогідності (ст. 79 ГПК України).

Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог (правовий висновок у постановах Верховного Суду від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18 та від 13.09.2022 у справі № 904/6251/20).

Із матеріалів справи та заяви ОСОБА_2 про визнання грошових вимог до боржника вбачається, що 06.12.2022 між ОСОБА_2 (далі - позикодавець) та ОСОБА_3 (далі - позичальник) укладено договір позики від 06.12.2022 (далі - Договір), за умовами якого позичальник отримала від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в сумі 1 400 000,00 грн /т. 1, а.с. 246/.

Відповідно до п. 1.2 Договору походження грошових коштів позикодавця підтверджуються податковою звітністю за 2021 рік.

Цільове призначення: зазначені кошти отримуються з метою придбання позичальником у власність нерухомого майна (квартиру) на стадії будівництва за адресою: АДРЕСА_3 у забудовника ТОВ "Мурована Вежа" (п. 1.3 Договору).

Згідно з п. 1.4 Договору передачу грошей було здійснено до підписання цього договору за адресою АДРЕСА_4 в присутності ОСОБА_5 , що підтверджується розпискою.

За умовами п. 2.1 Договору повернення зазначеної в даному договорі суми позики має відбутися 31.12.2023. Зазначена сума безпроцентної позики може бути повернута позичальником достроково.

Вказаний договір підписано сторонами /т. 1, а.с. 246 на звороті/.

06.12.2022 між сторонами вказаного вище договору складено розписку, відповідно до якої ОСОБА_3 отримала від громадянки ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1 400 000,00 грн. Грошові кошти отримуються нею з метою придбання у власність нерухомого майна на стадії будівництва за адресою по АДРЕСА_3 у забудовника ТОВ "Мурована Вежа" /т. 1, а.с. 245 на звороті/.

Передача грошей здійснена відповідно до договору за адресою АДРЕСА_4 в присутності ОСОБА_5 , що підтверджується вказаною вище розпискою.

Боржник у визначений договором строк грошові кошти ОСОБА_2 не повернула, у зв`язку з чим 23.12.2024 ОСОБА_2 надіслала вимогу від 20.12.2024 про повернення боргу /т. 1, а.с. 247 на звороті - 248/.

Також в матеріалах справи наявна відповідь № 1546511 від 07.07.2025 з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи щодо отриманих доходів та утриманих податків ОСОБА_2 за період 1 квартал 2020 року - 4 квартал 2022 року, згідно з якою:

- за 2020 рік сума доходу ОСОБА_2 становить 4 978 523,05 грн (джерела отримання доходу: ВК "Контакт-90", ТОВ "Коріс АМ", ТОВ "ДОК "Промліс", ТОВ "Праймвуд Лімітед", ТОВ "Стандарт Інвест", ТОВ "Вуд Інвест", ТОВ "Гудзьмонтаж") та 4 108 200,58 грн (джерела отримання доходу: ОСОБА_2 , податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи (першої та другої груп);

- за 2021 рік сума доходу ОСОБА_2 становить 4 232 382,60 грн (джерела отримання доходу: ТОВ "Гудзьмонтаж", ОСОБА_6 , ТОВ "Джі-Ф", ТОВ "Вуд Інвест", ОСОБА_7 , ТОВ "Трейдвуд") та 4 986 268,30 грн (джерела отримання доходу: ОСОБА_2 , податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи (першої та другої груп) /т. 2, а.с. 140-142/.

Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Статтями 525, 526 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України).

Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується, що 23.12.2024 ОСОБА_2 надіслала вимогу від 20.12.2024 про повернення боргу.

Доказів погашення ОСОБА_3 заборгованості перед ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

А тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що заявлені ОСОБА_2 вимоги до ОСОБА_3 за договором позики від 06.12.2022 в розмірі 1 400 000,00 грн підлягають визнанню.

При цьому колегія суддів враховує висновок Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду щодо розгляду грошових вимог за договорами позики у справах про неплатоспроможність, наведений у постанові від 01.03.2023 у справі № 902/221/22, а саме:

«Згідно з частиною другою статті 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Отже під час розгляду заявлених до боржника кредиторських вимог, у тому числі у справі про неплатоспроможність фізичної особи, суд в силу наведених вище норм має з`ясовувати правову природу таких вимог, надати правову оцінку доказам поданим заявником на підтвердження його вимог до боржника, аргументам та запереченням боржника чи інших кредиторів щодо задоволення таких вимог, перевірити дійсність заявлених вимог, з урахуванням чого встановити наявність підстав для їх визнання чи відхилення (повністю або частково).

Разом з тим, правова проблема у цій справі № 902/221/22, що зумовила необхідність її передачі на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, полягає у питанні застосування визначеної статтею 204 ЦК України презумпції правомірності правочину у поєднанні з вищенаведеними положеннями КУзПБ, що регулюють порядок розгляду заяв кредиторів з їх грошовими вимогами до боржника.

Так в обґрунтування грошових вимог до боржника фізична особа-кредитор у своїй заяві посилалася на чинний договір безвідсоткової позики та наявність відповідної розписки у підтвердження його укладення та отримання боржником цієї позики.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц, що повністю відповідає усталеній правовій позиції, відображеній, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 18.03.2013 у справі № 6-63цс13, а також у перелічених скаржником у касаційній скарзі постановах Верховного Суду у справах №№ 604/1038/16-ц, 707/2606/16-ц, 143/280/17, 559/2587/19, 464/5314/17, 319/1669/16, 524/4946/16, 604/1038/16.

Судова палата під час розгляду цієї справи враховує, що згідно наведеної усталеної правової позиції боргова розписка підтверджує не лише факт укладення договору позики та погодження його умов між кредитором та боржником, а також вона засвідчує й безпосередньо факт отримання боржником від кредитора грошових коштів у певному розмірі або речей.

Втім, такий правовий висновок є застосовним у позовному провадженні, коли між кредитором та боржником за борговою розпискою існує відповідний спір, з метою вирішення якого сторона звертається із позовом до суду.

Натомість, у справах про неплатоспроможність існує певна відмінність у розгляді та визнанні господарським судом грошових вимог кредиторів до боржника, що виникли на підставі боргової розписки, від вирішення спору у позовному провадженні про стягнення заборгованості за борговою розпискою.

Зазначена відмінність, серед іншого, полягає у тому, що визнання господарським судом вимог певного кредитора породжує відповідні правові наслідки, що впливають на права інших кредиторів цього боржника у процедурі неплатоспроможності. При цьому, у вказаній категорії справ існує ризик обопільної недобросовісної поведінки певного кредитора та боржника щодо створення фіктивної (неіснуючої, штучної) заборгованості останнього за борговою розпискою задля збільшення кількості голосів цього кредитора на зборах кредиторів та можливості впливу на саму процедуру неплатоспроможності фізичної особи, зокрема й у питанні формування та реалізації ліквідаційної маси боржника, що, у кінцевому результаті, впливатиме на обсяг задоволених вимог.

Беручи до уваги зазначені мотиви, судова палата дійшла висновку, що задля унеможливлення загрози визнання господарським судом фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, на кредитора-фізичну особу, як заявника грошових вимог на підставі боргової розписки, покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування у разі виникнення вмотивованих сумнівів сторін у справі про неплатоспроможність фізичної особи щодо обґрунтованості вимог такого кредитора.

За таких обставин, господарському суду під час розгляду заяви кредитора з відповідними грошовими вимогами до боржника варто керуватися не лише засадами, серед інших, належності (стаття 76 ГПК України) та допустимості (стаття 77 ГПК України) доказів, а й враховувати достатність (повноту та всебічність) поданих доказів як взаємозв`язок їх сукупності, що дозволяє суду зробити достовірний висновок про існування заборгованості за борговою розпискою.

Тож, у разі вмотивованих сумнівів інших кредиторів щодо реальності (дійсності) такої заборгованості, обґрунтування грошових вимог до боржника самим лише договором позики та/або борговою розпискою у справі про неплатоспроможність фізичної особи може бути недостатнім.

Необхідним, у такому випадку, може бути також документальне підтвердження джерел походження коштів, наданих фізичною особою-кредитором у позику фізичній особі-боржнику, подання інших додаткових доказів наявності між кредитором (позикодавцем) та боржником (позичальником) зобов`язальних правовідносин за відповідним договором позики.

У разі ж ненадання зазначеним кредитором сукупності необхідних доказів на обґрунтування своїх вимог, зокрема щодо підтвердження реальності грошового зобов`язання господарський суд відмовляє у визнанні таких вимог у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

При цьому, визначена приписами статті 204 ЦК України презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину не спростовує відповідного обов`язку заявника-кредитора, вимоги якого підтверджені борговою розпискою, надати сукупність усіх необхідних доказів на обґрунтування своїх вимог, зокрема й зазначені вище докази джерел походження наданих у позику коштів.

Тобто, не досліджуючи дійсність відповідного правочину, що виходить за межі предмета розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника, господарський суд у справі про неплатоспроможність фізичної особи, вирішуючи питання про належне документальне підтвердження кредиторських вимог за борговою розпискою, може надати правову оцінку реальності (дійсності) таких зобов`язань на підставі інших доказів, що підтверджують/спростовують фінансову спроможність цього кредитора щодо надання відповідної позики» (постанова ВС від 01.03.2023 у справі № 902/221/22).

Як вже було встановлено, згідно з пунктом 1.2 договору позики від 06.12.2022 походження грошових коштів позикодавця підтверджуються податковою звітністю за 2021 рік.

Із наявної в матеріалах справи відповіді № 1546511 від 07.07.2025 з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи щодо отриманих доходів та утриманих податків ОСОБА_2 за період 1 квартал 2020 року - 4 квартал 2022 року, вбачається, зокрема, що за 2021 рік сума доходу ОСОБА_2 становить 4 232 382,60 грн (джерела отримання доходу: ТОВ "Гудзьмонтаж", ОСОБА_6 , ТОВ "Джі-Ф", ТОВ "Вуд Інвест", ОСОБА_7 , ТОВ "Трейдвуд") та 4 986 268,30 грн (джерела отримання доходу: ОСОБА_2 , податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи (першої та другої груп).

За сукупності наведених вище обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо підтвердження фінансової спроможності ОСОБА_2 надати позику ОСОБА_3 у розмірі 1 400 000,00 грн.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи скаржника про те, що суд першої інстанції, звертаючись до податкового органу, фактично витребовує з власної ініціативи докази, оскільки направлення відповідного запиту зумовлено необхідністю перевірки реальності зобов`язань за договором позики та фінансової спроможності кредитора щодо надання коштів у позику, що узгоджується з наведеними вище висновками Верховного Суду.

Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що подані лише копії договору позики та розписки не можуть братися до уваги, оскільки, як вже зазначалось, у справах про неплатоспроможність суд не розглядає спір по суті, а лише встановлює наявність або відсутність грошового зобов`язання, оцінюючи реальність таких вимог на підставі всієї сукупності доказів.

Відповідно до ст. 74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище в сукупності, апеляційний господарський суд вважає, що скаржник не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень. Ухвала Господарського суду Вінницької області від 08.07.2025 та ухвала Господарського суду Вінницької області від 17.07.2025 (в частині визнаних вимог кредитора ОСОБА_2 ) у справі № 902/122/25 ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для їх скасування.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 08 липня 2025 року та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 17 липня 2025 року в частині визнаних вимог кредитора ОСОБА_2 у справі № 902/122/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу № 902/122/25 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повну постанову складено "16" жовтня 2025 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.