ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року Справа № 902/1316/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Крейбух О.Г. , суддя Саврій В.А.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СІ-ЕВОЛЮШН" на рішення Господарського суду Вінницької області від 04.07.2025 у справі № 902/1316/24 (суддя Виноградський О.Є., повний текст рішення складено 10.07.2025)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІ-ЕВОЛЮШН"

до Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Державна служба геології та надр України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Громадська організація "Асоціація захисників довкілля та пропаганди здорового способу життя "Явір"

про встановлення земельного сервітуту

за участю представників сторін:

позивача - Йовенко О.В., Яким`як О.В.;

відповідача - не з`явився;

третьої особи на стороні позивача - не з`явився;

третьої особи на стороні відповідача - Шибінська Н.В.;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СІ-ЕВОЛЮШН" (далі - позивач, ТОВ "СІ-ЕВОЛЮШН") звернулося до Господарського суду Вінницької області із позовом до Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області (далі - відповідач, Міська Рада) про встановлення, з моменту набрання рішенням суду законної сили, на користь позивача строкового оплатного земельного сервітуту на частині земельної ділянки площею (площа сервітуту) 4,0744 га (кадастровий номер: :04:001:0111; цільове призначення: для сінокосіння і випасання худоби; загальна площа: 67,001 га; Вінницька область, Ямпільський район, Бушанська сільська рада), комунальної форми власності, для видобування корисних копалин, а саме: видобування вапняку фосфатвмісного та вапняку малофосфатного, придатного для виробництва вапнякового борошна; трепелу та кремнистої крейди, в межах визначених Технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки комунальної власності Ямпільської міської ради, площею 4,0744 га, на яку поширюється право сервітуту на користь позивача, у межах земельної ділянки загальною площею 67,0010 га (кадастровий номер :04:001:0111), розташованої на території Ямпільської міської ради (за межами с. Буша) Могилів-Подільського району Вінницької області, виготовленої Державним підприємством "Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" (межі сервітуту), на строк дії спеціального дозволу на користування надрами № 6804 від 13.05.2024 із автоматичним продовженням строку дії сервітуту в разі продовження строку дії відповідного спеціального дозволу на користування надрами (строк дії сервітуту), з оплатою в розмірі 5% нормативної грошової оцінки в рік вартості земельної ділянки щодо якої встановлено земельний сервітут, яка виплачується в 10-денний строк з дня виставлення рахунку за фактичне користування правом сервітуту.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на положення ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 14 Конституції України, ч. 5 ст. 15, ст. ст. 18, 19, 24, 25 Кодексу України про надра, ст. 1, ч. 1 ст. 2, ч. 1, 2 ст. 3, ст. 79-1, ч. 1 ст. 92, ст. ст. 98, 99, 100, ч. 2 ст. 124-1 ЗК України, ст. 40-404 ЦК України, ст. ст. 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр". Позивач зазначає, що відповідач своїми діями створює перешкоди для легальної діяльності з видобутку корисних копалин, сплаті позивачем всіх передбачених законодавством платежів до бюджету. Зазначені перешкоди стають на заваді загальнонаціональним інтересам з розвитку галузі.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 04.07.2025 в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, посилаючись на п. 1 ч. 5 ст. 186 ЗК України, погодився з позицією відповідача про те, що Ямпільська міська рада не приймала рішень про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частин земельної ділянки комунальної власності Ямпільської міської ради, площею 4,0744 га, на яку поширюється право сервітуту на користь ТОВ "СІ ЕВОЛЮШН", у межах земельної ділянки загальною площею 67,0010 га кадастровий номер :04:001:0111, розташованої на території Ямпільської міської ради (за межами с. Буша) Могилів-Подільського району Вінницької області.

Також суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутній проект дослідно-промислової розробки родовища корисних копалин. Відсутність проекту дослідно-промислової розробки не надає об`єктивної можливості оцінити розмір площі земельної ділянки, яка повинна бути використана позивачем в межах земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0111.

Місцевий господарський суд вказав, що 31.01.2025, після відкриття провадження у справі, на 63 сесії 8 скликання Вінницька обласна рада прийняла рішення № 1036, яким оголосила об`єктом природно-заповідного фонду місцевого значення ландшафтний заказник "Гора Лисківка" на земельній ділянці комунальної власності площею 67,0010 га з кадастровим номером :04:001:0111, що знаходиться на території Ямпільської міської територіальної громади за межами с. Буша Могилів-Подільського району Вінницької області (без вилучення в землевласника/землекористувача) з рекомендованою охоронною зоною навколо об`єкта в розмірі 10 м., за рахунок земель запасу.

До Північно - західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ТОВ "СІ-ЕВОЛЮШН" на рішення Господарського суду Вінницької області від 04.07.2025 у справі № 902/1316/24, в якій позивач просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким позов задоволити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступних аргументів:

- суд першої інстанції не дослідив правомірність підстав відмови у встановленні земельного сервітуту, які зазначені у рішенні Ямпільської міської ради № 2232 від 29.11.2024, натомість мотивував своє рішення про відмову у позові зовсім іншим підставами, що свідчить про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи;

- суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що відсутність проекту дослідно-промислової розробки не надає об`єктивної можливості оцінити розмір площі земельної ділянки, яка повинна бути використана позивачем в межах земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0111, оскільки виходячи з виду надрокористування, передбаченого спеціальним дозволом на користування надрами № 6804, цей документ взагалі не складається та, відповідно, не може вимагатися для обґрунтування площі сервітуту;

- для визначення точної площі земельної ділянки, на якій необхідно встановити сервітут, позивачем було замовлено виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки комунальної власності Ямпільської міської ради, площею 4,0744 га, на яку поширюється право сервітуту на користь ТОВ "СІ-ЕВОЛЮШН" у межах земельної ділянки загальною площею 67,0010 га (кадастровий номер :04:001:0111), розташованої на території Ямпільської міської ради (за межами с.Буша) Могилів-Подільського району Вінницької області. Площа сервітуту 4,0744 га обумовлена черговістю виконання робіт з розробки родовища, передбаченою Проектом розробки та рекультивації Бушанського родовища трепелу, кременистої крейди, фосфатвмісних та малофосфатних вапняків у Могилів-Подільському районі Вінницької області, погодженим Центрально-Західним міжрегіональним управлінням Держпраці, та розроблений відповідно до Програми робіт з видобування корисних копалин, що є додатком № 2 до угоди про умови користування надрами № 6804 від 13.05.2024. Згідно з додатком РП-3 (А-1) та стор. 30 т. 1 зазначеного Проекту, передбачено поетапне освоєння ділянки родовища, а саме: у першому календарному році розкриттю підлягає територія площею 18,9 тис. м2 (1,89 га), у другому 21,8 тис. м2 (2,18 га). Сумарна площа освоєння родовища за два календарні роки становить 4,07 га, що відповідає площі земельної ділянки, на яку позивач просить встановити земельний сервітут;

- якщо копія технічної документації із землеустрою була долучена до позовної заяви (додаток № 8), як основний документ, яким визначаються межі та площа земельного сервітуту, то згаданий вище Проект розробки та рекультивації Бушанського родовища не був долучений позивачем до матеріалів справи у суді першої інстанції виключно з огляду на обставини, що стали очевидними лише після ухвалення оскаржуваного рішення. Зокрема, предмет розгляду в суді першої інстанції обмежувався переважно запереченнями з боку Ямпільської міської ради, які стосувалися відсутністю процедури оцінки впливу на довкілля (ОВД) та прийнятого рішення про створення об`єкта природно-заповідного фонду ландшафтного заказника "Гора Лисківка". Саме ці обставини були визначальними в позиції відповідача, а тому питання про площу земельної ділянки як самостійна підстава для відмови не порушувалося у такому обсязі, що вимагало подання цих доказів;

- у рішенні суду першої інстанції посилання на недостатню обґрунтованість площі земельної ділянки було наведено як окрему самостійну підставу для відмови у задоволенні позову. У зв`язку з цим, з метою забезпечення повного та об`єктивного розгляду спору, позивач вважає за необхідне надати зазначені вище документи як нові докази, враховуючи, що відповідно до ч. 1. ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги;

- позивач просить суд апеляційної інстанції врахувати подані нові докази, а саме: витяг з Проекту розробки та рекультивації Бушанського родовища з додатком РП-3 (А-1) та копію листа Центрально-західного міжрегіонального управлінням Держпраці вих. № ЦЗ/3.1/8555-24 від 27.09.2024 про його погодження, що є необхідним для повного та всебічного розгляду справи, з огляду на те, що зазначені документи є додатковими доказами обґрунтованості площі земельної ділянки, на яку позивач просить встановити сервітут;

- перелік документів, який визначений ст. 124-1 ЗК України, що додаються до заяви про встановлення земельного сервітуту, є вичерпним і не містить жодної згадки про висновок з оцінки впливу на довкілля, що свідчить про незаконність рішення про відмову у встановленні сервітуту на цій підставі;

- на виконання вимог ч. 5 ст. 186 ЗК України, ч. 6 ст. 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр", ст. 124-1 ЗК України, позивачем було забезпечено розробку технічної документації із землеустрою та разом із проектом договору про встановлення земельного сервітуту та пропозицією укласти договір надіслано відповідачу. Відсутність окремого попереднього погодження не є порушенням, і не може бути використана як окрема підстава для відмови у задоволенні позовних вимог щодо укладення договору сервітуту. Наявність виготовленої технічної документації із землеустрою та надання її органу місцевого самоврядування разом із проектом договору та іншими документами є належним і достатнім виконанням обов`язків позивача відповідно до вимог чинного законодавства для встановлення земельного сервітуту;

- на момент звернення позивача до суду з позовом про встановлення земельного сервітуту відповідне рішення № 1036 від 31.01.2025 про створення заказника ще не було прийнято. Відповідно, об`єктивно не існувало правових підстав для відмови в укладенні договору сервітуту з мотивів розміщення земельної ділянки в межах природно-заповідного фонду. Таким чином, рішення Ямпільської міської ради про відмову в укладенні сервітуту ухвалювалося виключно з урахуванням обставин, що існували на момент його прийняття, і не могло ґрунтуватися на обставинах, які виникли пізніше. Врахування в судовому рішенні обставин, які виникли після цього, зокрема, створення заказника, суперечить принципу правової визначеності та призводить до спотворення причинно-наслідкового зв`язку між діями сторін;

- позивач вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив йому у задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішеннями у господарській справі № 910/15630/24 та адміністративній справі № 120/2914/25;

- судом першої інстанції було допущено істотне порушення норм процесуального права, яке полягає у незалученні до участі у справі Громадської організації "ЕТНОКОД" як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача. Зміст рішення суду у даній справі прямо стосується та впливає на права та обов`язки ГО "ЕТНОКОД", яка наділена охоронними функціями щодо території ландшафтного заказника "Гора Лисківка" відповідно до Охоронного зобов`язання;

- попередній орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, які позивач планує понести у зв`язку із розглядом цієї справи у суді апеляційної інстанції складає 3 633,60 грн.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 902/1316/24 у складі головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Крейбух О.Г., суддя Саврій В.А.

Листом від 31.07.2025 матеріали справи витребувано з Господарського суду Вінницької області.

14.08.2025 до суду надійшли матеріали справи.

Розпорядженням керівника апарату суду від 14.08.2025, з метою недопущення порушення процесуальних строків та відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 8.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу Північно-західного апеляційного господарського суду, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №902/1316/24.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2025 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Крейбух О.Г., суддя Саврій В.А.

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 18.08.2025 відкрито провадження за апеляційною скаргою ТОВ "СІ-ЕВОЛЮШН" на рішення Господарського суду Вінницької області від 04.07.2025 у справі № 902/1316/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на 04.09.2025 о 14:30 год.

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 04.09.2025 розгляд справи відкладено на 06.10.2025 о 15:30 год.

Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 06.10.2025 відкладено ухвалення та проголошення судового рішення у справі на 13.10.2025 о 16:00 год.

ТОВ "СІ-ЕВОЛЮШН" надіслало до суду клопотання про зупинення провадження у справі № 902/1316/24 до набрання законної сили рішенням в адміністративній справі № 120/2914/25.

Дане клопотання мотивоване тим, що справа № 902/1316/24, яка розглядається має тісний матеріально - правовий зв`язок із адміністративною справою № 120/2914/25, оскільки рішенням Вінницької обласної ради від 31.01.2025 № 1036, яке оскаржується у адміністративній справі, територія земельної ділянки загальною площею 67,0010 га з кадастровим №:04:001:0111, в межах якої знаходиться Родовище Бушанське, оголошено об`єктом природно-заповідного фонду місцевого значення. За таких обставин, рішення ради від 31.01.2025 № 1036 фактично унеможливлює здійснення діяльності з видобування корисних копалин, наданого позивачу спеціальним дозволом на користування надрами № 6804 від 13.05.2024, та використовується як відповідачем так і судом першої інстанції для аргументації відмови в укладенні договору сервітуту на частину земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0111 площею 4,0744 га. Саме від результату розгляду адміністративної справи № 120/2914/25 залежатиме, чи зможе позивач реалізувати своє право на укладення договору сервітуту та видобування корисних копалин за спецдозволом № 6804.

Враховуючи те, що рішенням у справі № 120/2914/25 будуть встановлені факти, що мають преюдиційне значення (залишення чи скасування статусу природоохоронного режиму земельної ділянки з кадастровим № :04:001:0111), у тому числі для розгляду справи №902/1316/24, позивач вважає, що суд не мав можливості об`єктивно і повно розглянути господарський спір у справі № 902/1316/24 до остаточного вирішення адміністративного спору.

Ямпільська міська рада надіслала до суду клопотання про розгляд справи без участі її повноважного представника.

Громадська організація "Асоціація захисників довкілля та пропаганди здорового способу життя "Явір" надіслала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Третя особа зазначає наступне:

- рішення про виставлення на аукціон родовища "Бушанське", Державною службою геології та надр України, було ухвалено на підставі документів 17-річної давнини. Це суперечить вимогам Закону України "Про національну інфраструктуру геопросторових даних";

- під час підготовки лоту родовища "Бушанське" організаторами аукціону не були враховані специфічні особливості села Буша як осередку, сільського зеленого туризму Вінниччини та як унікальної за археологічною та природоохоронною цінністю території. Не враховано вплив запланованої розробки на об`єкти історико-культурного заповідника "Буша", створеного постановою КМУ № 1275 від 18.08.2000, що розташований на відстані близько 400 м від запланованої ділянки родовища. Не досліджено вплив родовища "Бушанське" на об`єкти геологічної пам`ятки природи Державного значення "Гайдамацький Яр", яка входить до складу Регіонального ландшафтного парку "Мурафа", створеного рішенням Вінницької обласної ради № 573 від 29.05.2008; відстань до запланованої ділянки 5 - 10 м. Не визначено вплив родовища "Бушанське" на водно-болотні угіддя міжнародного значення "Лядова-Мурафа", погодженого розпорядженням КМ України № 895-р від 21.09.2011, розташованого 300 метрів від родовища;

- встановлення земельного сервітуту для проведення розробки корисних копалин було передчасним та порушувало права землевласника - Ямпільської міської ради, а також прямо суперечило умовам, передбаченим ст. 98 Земельного кодексу України. Найефективнішим способом збереження цінних природних екосистем є їх заповідання. Створення на території "Гори Лисківка" об`єкта ПЗФ - ландшафтного заказника місцевого значення дало можливість забезпечити охорону біорізноманіття, проведення наукової діяльності та розвиток території села Буша, як туристичного кластеру Поділля. Таке рішення обґрунтоване науковими дослідженнями, підтримано Ямпільською громадою, повною мірою відповідає її інтересам, та міжнародним зобов`язанням України в питаннях збереження біорізноманіття і розвитку заповідних територій.

Щодо клопотання позивача про долучення додаткових доказів, то колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 269 ГПК України визначає межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 даної статті).

Апеляційний господарський суд вказує, що відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постанові від 18.06.2020 у справі №909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - позивача).

Отже, приймаючи докази, які не були подані до суду першої інстанції, апеляційний господарський суд повинен мотивувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також зазначити, які саме докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає, були надані суду апеляційної інстанції.

Суд вказує, що приписи ч. 3 ст. 269 ГПК України передбачають наявність зовсім інших критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи". Натомість критерій "поважність причин" застосовується до процедури поновлення судом процесуального строку (ст. 119 ГПК України).

Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції послався у рішенні як окрему самостійну підставу для відмови в позові на недостатню обґрунтованість площі земельної ділянк. У зв`язку з цим, з метою забезпечення повного та об`єктивного розгляду спору, позивач вважає за необхідне подати нові докази, враховуючи, що відповідно до ч. 1. ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Позивач просить суд апеляційної інстанції врахувати подані нові докази, а саме: витяг з проекту розробки та рекультивації Бушанського родовища з додатком РП-3 (А-1) та копію листа Центрально-західного міжрегіонального управлінням Держпраці вих. № ЦЗ/3.1/8555-24 від 27.09.2024 про його погодження, що є необхідним для повного та всебічного розгляду справи, з огляду на те, що зазначені документи є додатковими доказами обґрунтованості площі земельної ділянки, на яку позивач просить встановити сервітут.

В той же час, колегія суддів зазначає, що всупереч вказаним вимогам процесуального закону, позивач не мотивує в чому полягає винятковість випадку неподання ним доказів, що мають вплив на результат вирішення даного спору до суду першої інстанції у встановлений строк та не вказує доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Позивач не був позбавлений права (можливості), під час розгляду справи в суді першої інстанції, долучити вказані докази у відповідності до приписів ст. 80 ГПК України.

В свою чергу, суд звертає увагу на те, що обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Тобто з огляду на положення ст. 13, ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України, у даному випадку, саме позивач повинне був надати докази та доводити суду ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Окрім того, суд приймає до уваги те, що ст. 14 ГПК України визначає таке поняття як диспозитивність господарського судочинства. Відповідно до ч. 1, 2 даної статті, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку не приймати до уваги докази, долучені позивачем до апеляційної скарги.

Розглянувши в судовому засіданні 06.10.2025 клопотання позивача про зупинення провадження у справі № 902/1316/24 до набрання законної сили рішенням суду у справі №120/2914/25, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 752/9802/17 зазначено, що визначаючи наявність підстав за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, застосовується в тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 922/2462/18, метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Згідно з постановою Верховного Суду від 10.03.2020 у справі № 910/24075/16, з пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України вбачається, що оцінка об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи повинна здійснюватися судом за результатами оцінки зібраних у справі доказів та встановлених обставин.

Пов`язаною із цією справою є така інша справа, в якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання та оцінку доказів у цій справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини 4, 6 статті 75 ГПК України).

Під неможливістю розгляду зазначеної справи слід розуміти неможливість для цього господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи цьому господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному випадку з`ясовувати, як саме пов`язана справа, що розглядається господарським судом, зі справою, яка розглядається іншим судом, чим саме зумовлена неможливість розгляду справи.

Отже, провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього.

Як передбачено у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 908/2287/17, підстава зупинення, передбачена п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Неможливість розгляду справи полягає в тому, що обставини, які є підставою позову або заперечень проти нього, є предметом дослідження в іншій справі і рішення суду у цій справі безпосередньо впливає на вирішення спору. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному випадку з`ясовувати: як саме пов`язана справа, що розглядається господарським судом, зі справою, яка розглядається іншим судом, чим саме обумовлюється неможливість розгляду справи.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд і у постанові від 27.05.2020 у справі №916/2739/19: зупинення провадження по справі - це врегульована законом і оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні по господарській справі, викликана наявністю однієї з передбачених в законі обставин, які заважають здійснювати її розгляд. Підстава, передбачена пунктом 5 частини 1 статті 227 ГПК України виникає в процесі тоді, коли ухвалення рішення можливо після підтвердження фактів, що мають преюдиційне значення для даної справи, в іншій справі, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства. Зупинення провадження допускається лише тоді, коли розглядати справу далі неможливо. Ця підстава зупинення застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Ця неможливість полягає в тому, що обставини, які є підставою позову або заперечень проти нього, є предметом дослідження в іншій справі і рішення суду у цій справі безпосередньо впливає на вирішення спору.

Колегія суддів зазначає, що клопотання позивача про зупинення провадження у справі мотивоване тим, що справа № 902/1316/24 має матеріально-правовий зв`язок із адміністративною справою № 120/2914/25, оскільки рішенням Вінницької обласної ради від 31.01.2025 № 1036, яке оскаржується у адміністративній справі, територія земельної ділянки загальною площею 67,0010 га з кадастровим №:04:001:0111, в межах якої знаходиться Родовище Бушанське, оголошено об`єктом природно-заповідного фонду місцевого значення.

За таких обставин, рішення ради від 31.01.2025 № 1036 фактично унеможливлює здійснення діяльності з видобування корисних копалин, наданого позивачу спеціальним дозволом на користування надрами № 6804 від 13.05.2024, та використовується як відповідачем так і судом першої інстанції для аргументації відмови в укладенні договору сервітуту на частину земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0111 площею 4,0744 га. Відтак, саме від результату розгляду адміністративної справи № 120/2914/25 залежатиме, чи зможе позивач реалізувати своє право на укладення договору сервітуту та видобування корисних копалин за спецдозволом № 6804.

Враховуючи те, що рішенням у справі № 120/2914/25 будуть встановлені факти, що мають преюдиційне значення (залишення чи скасування статусу природоохоронного режиму земельної ділянки з кадастровим № :04:001:0111), у тому числі для розгляду справи №902/1316/24, позивач вважає, що суд не мав можливості об`єктивно і повно розглянути господарський спір у справі № 902/1316/24 до остаточного вирішення адміністративного спору.

В той же час, суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом позову у справі № 902/1316/24 є вимога позивача про встановлення, з моменту набрання рішенням суду законної сили, на користь позивача строкового оплатного земельного сервітуту на частині земельної ділянки площею (площа сервітуту) 4,0744 га (кадастровий номер: :04:001:0111).

Позовні вимоги позивач мотивує з посиланням на положення ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 14 Конституції України, ч. 5 ст. 15, ст. ст. 18, 19, 24, 25 Кодексу України про надра, ст. 1, ч. 1 ст. 2, ч. 1, 2 ст. 3, ст. 79-1, ч. 1 ст. 92, ст. ст. 98, 99, 100, ч. 2 ст. 124-1 ЗК України, ст. 40-404 ЦК України, ст. ст. 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр".

При цьому у провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває справа № 120/2914/25 за позовом ТОВ "СІ-ЕВОЛЮШН", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державної служби геології та надр України до Вінницької обласної ради, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району, Вінницької обласної військової адміністрації, Громадської організації "Асоціація захисників довкілля та пропаганди здорового способу життя "Явір" (ГО "Явір"), Громадської організації "Етнокод" про визнання протиправним та скасування рішення від 31.01.2025 № 1036 "Про оголошення об`єкта природно-заповідного фонду місцевого значення ландшафтного заказника "Гора Лисківка".

Отже, беручи до уваги предмет та підстави заявленого у справі № 902/1316/24 позову, апеляційним господарським судом не встановлено об`єктивної неможливості розгляду даної справи, а також неможливості встановити та оцінити певні конкретні обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору на підставі наявних в матеріалах справи доказів без вирішення (з`ясування) обставин у справі № 120/2914/25.

Разом з тим, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Отже, необґрунтоване зупинення провадження у справі має наслідком порушення вимог Конвенції щодо дотримання "розумних строків розгляду справи", що може порушити вимоги статті 6 Конвенції щодо забезпечення права на справедливий суд.

Представники позивача в судових засіданнях підтримали доводи апеляційної скарги, просять її задоволити.

Представник третьої особи в судових засіданнях заперечила доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні.

Інші учасники справи в судові засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, беручи до уваги клопотання відповідача про розгляд справи без участі його повноважного представника, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, заслухавши в судовому засіданні присутніх представників сторін, зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним судом, 26.03.2024 було проведено електронний аукціон №SUE001-UA-428 з продажу спеціального дозволу на користування надрами Родовище Бушанське. Організатор аукціону ТОВ "Українська енергетична біржа". Переможцем електронного аукціону визнано ТОВ "СІ-ЕВОЛЮШН" (а. с. 16-19, т. 1).

13.05.2024 Державною службою геології та надр України позивачу було надано Спеціальний дозвіл на користування надрами (а. с. 20-22, т.1). Реєстраційний номер 6804. Вид користування видобування корисних копалин. Мета користування надрами видобування вапняку фосфатвмісного та вапняку малофосфатного, придатного для виробництва вапнякового борошна; трепелу та кремнистої крейди. Об`єкт надрокористування Родовище Бушанське.

13.05.2024 між Державною службою геології та надр України та позивачем було укладено Угоду № 6804 про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин (а.с. 23-35, т.1) (далі за текстом "Угода № 6804").

Відповідно до п. 1.1. Угоди № 6804 Держгеонадра надає Надрокористувачу право тимчасового користування ділянкою надр з метою видобування корисних копалин, а Надрокористувач зобов`язується виконувати та дотримуватись умов користування ділянкою надр, передбачених Дозволом, цією Угодою та нормами законодавства.

За пунктом 2.1. Угоди № 6804 місце розташування ділянки надр: 1,0 км. на північний захід від села Буша Могилів-Подільського району Вінницької області.

Просторові межі та географічні координати кутових точок ділянки надр(водозапірних споруд (для підземних вод), яка є предметом цієї Угоди, ступінь геологічного вивчення та освоєння об`єкта надрокористування, відомості про затвердження (апробацію) запасів корисної копалини, гірничо-геологічні, гідрогеологічні особливості ділянки надр, інформація про хімічний склад (якісні показники) підземних вод, відомості щодо діючого дозволу на спеціальне водокористування (у разі наявності), відомості щодо свердловин (номери у Державному реєстрі артезіанських свердловин, глибина, тощо), інформація про розрахунок зони санітарної охорони та спостережні свердловини (у разі наявності) (для підземних вод) та загальна кількість запасів/ресурсів на час надання/продовження строку дії/внесення змін до Дозволу вказуються Надрокористувачем у характеристиці ділянки надр, яка є Додатком 1 та невід`ємною частиною цієї Угоди (пункт 2.2. Угоди № 6804).

Відповідно до підпункту 5.3.2. Угоди № 6804 при виконанні робіт відповідно до умов цієї Угоди Надрокористувач зобов`язаний забезпечувати охорону надр та довкілля в межах ділянки надр, наданої в користування, а також забезпечувати приведення порушених земель у стан, придатний для використання за призначенням, або придатний для подальшого їх використання у суспільному виробництві відповідно до Програми робіт та цієї Угоди.

На підставі клопотання ТОВ "СІ-ЕВОЛЮШН" від 21.10.2024 Державним підприємством "Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою", було виготовлено Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж частин земельної ділянки комунальної власності Ямпільської міської ради, площею 4,0744 га, на яку поширюється право сервітуту на користь ТОВ "СІ-ЕВОЛЮШН", у межах земельної ділянки загальною площею 67,0010 га (кадастровий номер :04:001:0111), розташованої на території Ямпільської міської ради (за межами с. Буша) Могилів-Подільського району Вінницької області (а.с. 42-123 т.1).

24.09.2024 на 56 сесії 8 скликання Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, за результатами розгляду клопотання ТОВ "СІ-ЕВОЛЮШН" було ухвалено рішення відмовити позивачу в укладенні договору сервітуту на частину земельної ділянки за кадастровим номером :04:001:0111 площею 4,0000 га для видобування корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення з правом будівництва та розміщення споруд/об`єктів, пов`язаних із зазначеним видом діяльності (а.с.127, 128 т.1). Відмова в укладенні договору сервітуту обґрунтована рекомендацією постійної комісії з питань агропромислового комплексу, земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища.

29.11.2024 на 59 сесії 8 скликання Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, за результатами розгляду клопотання ТОВ "СІ-ЕВОЛЮШН", яке зареєстровано у вхідній документації міської ради 11.11.2024 № 1336/02-12 було повторно ухвалено рішення відмовити ТОВ "СІ-ЕВОЛЮШН" в укладенні договору сервітуту на частину земельної ділянки за кадастровим номером :04:001:0111 площею 4,0744 га для видобування корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення з правом будівництва та розміщення споруд/об`єктів, пов`язаних із зазначеним видом діяльності (а.с.129, 130 т.1). Дане рішення мотивоване ненаданням ТОВ "СІ-ЕВОЛЮШН" оцінки впливу на довкілля (ОВД) та з врахуванням рекомендації постійної комісії з питань агропромислового комплексу, земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища.

Предметом позову у даній справі є вимоги ТОВ "СІ-ЕВОЛЮШН" до Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області про встановлення, з моменту набрання рішенням суду законної сили, на користь позивача строкового оплатного земельного сервітуту на частині земельної ділянки площею (площа сервітуту) 4,0744 га (кадастровий номер: :04:001:0111), в межах визначених Технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки комунальної власності Ямпільської міської ради, площею 4,0744 га, на яку поширюється право сервітуту на користь позивача, у межах земельної ділянки загальною площею 67,0010 га (кадастровий номер :04:001:0111), розташованої на території Ямпільської міської ради (за межами с. Буша) Могилів-Подільського району Вінницької області, на строк дії спеціального дозволу на користування надрами № 6804 від 13.05.2024 із автоматичним продовженням строку дії сервітуту в разі продовження строку дії відповідного спеціального дозволу на користування надрами (строк дії сервітуту), з оплатою в розмірі 5 % нормативної грошової оцінки в рік вартості земельної ділянки щодо якої встановлено земельний сервітут, яка виплачується в 10-денний строк з дня виставлення рахунку за фактичне користування правом сервітуту.

Позовні вимоги мотивовані положеннями частини першої статті 13 та частини першої статті 14 Конституції України, частину п`яту статті 15, статті 18, 19, 24, 25 Кодексу України про надра, статтю 1, частину першу статті 2, частини першу, другу статті 3, статтю 79-1, частину першу статті 92, статтю 98, 99, 100, частину другу статті 124-1 Земельного кодексу України, статті 40-404 Цивільного кодексу України, статті 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр".

Надаючи правову оцінку обставинам у справі, колегія суддів зазначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Строк дії земельного сервітуту, що встановлюється договором між особою, яка вимагає його встановлення, та землекористувачем, не може бути більшим за строк, на який така земельна ділянка передана у користування землекористувачу (частини 1, 2).

Стаття 99 ЗК України передбачає види права земельних сервітутів. Однак цей перелік не є вичерпним.

Частинами першою, другою статті 100 ЗК України передбачено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Сервітут є речовим правом на чуже майно (частина перша статті 395 ЦК України).

Статтею 401 ЦК України передбачено, що користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (стаття 402 ЦК України).

Відповідно до статті 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому позивачу слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 22.09.2021 у справі №325/329/19, від 29.01.2020 у справі № 304/873/16-ц, від 06.06.2018 у справі № 539/1427/16-ц.

З наведеного слідує, що як приписи ЗК України, так і ЦК України вказують на те, що встановлення земельного сервітуту передбачає набуття обмеженого права користування земельною ділянкою (платного або безоплатного).

У постанові Верховного Суду від 23.06.2021 у справі № 748/582/19 вказано, що залежно від способу визначення суб`єкта сервітуту вони поділяються на земельні та особисті. Вказаний критерій дозволяє відобразити специфіку суб`єктів сервітуту, тобто осіб, на користь яких встановлений сервітут. Під земельним сервітутом варто розуміти речове право користування чужим майном у тому чи іншому відношенні. Тобто, земельний сервітут представляє собою право здійснювати один або декілька певних видів "користування" чужою земельною ділянкою. Земельному сервітуту притаманна властивість слідування. Сутність слідування полягає в тому, що перехід права власності на земельну ділянку до іншої особи не є підставою для припинення сервітуту. Тобто, сервітут немовби "приєднаний" до земельної ділянки, слідує за нею при зміні власника незалежно від волі останнього.

Відповідно до пунктів 1-2 ч. 1 ст. 14 Кодексу України про надра, надра надаються у користування для: геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промисловою розробкою родовищ); видобування корисних копалин.

Згідно з частиною четвертою статті 66 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) земельні ділянки усіх форм власності та категорій надаються у користування власникам спеціальних дозволів на геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислову розробку, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислову розробку родовищ) загальнодержавного та місцевого значення та (або) на видобування корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення шляхом встановлення земельних сервітутів згідно з межами ділянок надр та строками дії відповідних спеціальних дозволів на користування надрами, а також за межами таких ділянок надр для будівництва та розміщення споруд/об`єктів, пов`язаних із зазначеним видом діяльності (з автоматичним продовженням строку дії земельного сервітуту в разі продовження строку дії відповідного спеціального дозволу на користування надрами). Встановлення земельних сервітутів для зазначених цілей здійснюється без зміни цільового призначення таких земельних ділянок, крім земель природно-заповідного фонду, оздоровчого призначення, рекреаційного призначення, історико-культурного призначення.

Таким чином, ЗК України встановлює можливість власника спеціального дозволу на видобування корисних копалин отримати у користування земельну ділянку в межах відповідних надр (або за межами, для будівництва та розміщення споруд/об`єктів, пов`язаних із зазначеним видом діяльності). Отримати таке право власник дозволу може саме шляхом встановлення земельного сервітуту. Саме після встановлення земельного сервітуту в межах надр, відповідна особа матиме можливість здійснювати роботи, які передбачені спеціальним дозволом. Реалізації такого права фактично зумовлює здійснення дій, які зумовлюють користування земельною ділянкою, зокрема і шляхом видобування корисних копалин.

Як встановлено апеляційним судом, 26.03.2024 ТОВ "Українська енергетична біржа" було проведено електронний аукціон №SUE001-UA-428 з продажу спеціального дозволу на користування надрами Родовище Бушанське, переможцем якого визнано ТОВ "СІ-ЕВОЛЮШН" (а. с. 16-19, т. 1).

Так, 13.05.2024 Державною службою геології та надр України для ТОВ "СІ-ЕВОЛЮШН" було надано спеціальний дозвіл на користування надрами № 6804 (а. с. 20-22, т.1). Об`єкт надрокористування Родовище Бушанське.

При цьому, 13.05.2024 між Державною службою геології та надр України та ТОВ "СІ-ЕВОЛЮШН" було укладено Угоду № 6804 про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин (а.с. 23-35, т.1). Пунктами 1.1. та 2.1. Угоди № 6804 визначено, що Держгеонадра надає Надрокористувачу право тимчасового користування ділянкою надр з метою видобування корисних копалин, а Надрокористувач зобов`язується виконувати та дотримуватись умов користування ділянкою надр, передбачених дозволом, цією Угодою та нормами законодавства. Місце розташування ділянки надр: 1,0 км. на північний захід від села Буша Могилів-Подільського району Вінницької області.

Колегія суддів встановила, що на підставі клопотання ТОВ "СІ-ЕВОЛЮШН" від 21.10.2024, ДП "Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" було виготовлено Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж частин земельної ділянки комунальної власності Ямпільської міської ради, площею 4,0744 га, на яку поширюється право сервітуту на користь ТОВ "СІ-ЕВОЛЮШН", у межах земельної ділянки загальною площею 67,0010 га кадастровий номер :04:001:0111 (а. с. 42-123, т.1).

Матеріалами справи підтверджується те, що позивач двічі звертався до Ямпільської міської ради щодо укладення договору сервітуту на частину земельної ділянки за кадастровим номером :04:001:0111 площею 4,0000 га для видобування корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення з правом будівництва та розміщення споруд/об`єктів, пов`язаних із зазначеним видом діяльності.

При цьому Ямпільською міською радою були ухваленні рішення, якими відмовлено позивачу в укладенні договору сервітуту на частину земельної ділянки за кадастровим номером :04:001:0111 площею 4,0000 (рішення міської ради від 24.09.2024 та від 29.11.2024 (а.с. 127-130 т.1). Дані рішення щодо відмови в укладенні договору сервітуту обґрунтовані: 1) рекомендацією постійної комісії з питань агропромислового комплексу, земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища, та 2) ненаданням позивачем оцінки впливу на довкілля (ОВД).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в позові, посилаючись на п. 1 ч. 5 ст. 186 ЗК України, погодився з позицією відповідача про те, що Ямпільська міська рада не приймала рішень про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частин земельної ділянки комунальної власності Ямпільської міської ради, площею 4,0744 га на яку поширюється право сервітуту на користь ТОВ "СІ ЕВОЛЮШН", у межах земельної ділянки загальною площею 67,0010 га кадастровий номер :04:001:0111, розташованої на території ямпільської міської ради (за межами с. Буша) Могилів-Подільського району Вінницької області.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 186 ЗК України, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту, погоджується землевласником (у разі встановлення сервітуту щодо земельної ділянки, що не перебуває у користуванні, або у разі встановлення сервітуту щодо земельної ділянки, що перебуває у користуванні, - за договором з її власником) або землекористувачем (в інших випадках) і затверджується особою, яка набуває право суборенди, сервітуту.

Положеннями ст. 124-1 ЗК України визначається порядок встановлення земельних сервітутів на землях державної, комунальної власності. Аналізуючи ч. 1 ст. 124-1 ЗК України можна дійти висновку, що погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту, здійснюється землевласником саме разом із розглядом заяви на укладення договору про встановлення земельного сервітуту.

Так, відповідно до пункту ґ) частини 1 статті 124-1 ЗК України до заяви на встановлення земельного сервітуту серед іншого додається: ґ) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту, що розробляється без одержання дозволу на її розроблення (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки).

Частиною 2 статті 124-1 ЗК України передбачено, що у разі необхідності встановлення земельного сервітуту на сформованій земельній ділянці: особа відповідно до пункту "а" частини першої цієї статті приймає рішення про надання згоди на встановлення земельного сервітуту та забезпечує укладення договору про встановлення земельного сервітуту або надає мотивовану відмову у його встановленні; особа відповідно до пункту "б" частини першої цієї статті забезпечує укладення договору про встановлення земельного сервітуту або надає мотивовану відмову у його встановленні. Укладення договору про встановлення земельного сервітуту з органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування здійснюється на підставі рішення цього органу. У разі відмови в укладенні договору про встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки державної, комунальної власності такий договір визнається укладеним за рішенням суду.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї (ч. 9 ст. 79-1 ЗК України).

Враховуючи положення ст. 124-1 ЗК України, суд вказує, що закон чітко передбачає перелік документів, які можуть бути додані до заяви, у тому числі технічна документація із землеустрою (п. ґ ч. 1 ст. 124-1 ЗК України). На виконання вимог ч. 5 ст. 186 ЗК України, ч. 6 ст. 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр", ст. 124-1 ЗК України, позивачем було здійснено розробку технічної документації із землеустрою. При цьому відсутність окремого попереднього погодження не є порушенням вимог чинного законодавства.

Суд звертає увагу на те, що обов`язковими умовами для встановлення сервітуту щодо несформованої земельної ділянки комунальної власності є отримання дозволу органу місцевого самоврядування на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки та затвердження відповідного проекту, тобто недотримання вказаних умов унеможливлює встановлення земельного сервітуту. Натомість для встановлення сервітуту щодо сформованої земельної ділянки комунальної власності чинне законодавство не передбачає необхідності дотримання процедур розроблення та затвердження проекту землеустрою щодо її відведення.

Також суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутній проект дослідно-промислової розробки родовища корисних копалин. Відсутність проекту дослідно-промислової розробки не надає об`єктивної можливості оцінити розмір площі земельної ділянки, яка повинна бути використана позивачем в межах земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0111.

Колегія суддів зазначає, що п. п. 1-2 ч. 1 ст. 14 Кодексу України про надра, надра надаються у користування для: геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промисловою розробкою родовищ); видобування корисних копалин.

Суд звертає увагу на те, що у виданому позивачу спеціальному дозволі № 6804 визначено вид користування надрами: на видобування корисних копалин (вид користування згідно п. 2 ч. 1 ст. 14 Кодексу України про надра).

Натомість, складання проекту дослідно-промислової розробки є вимогою, що стосується іншого виду надрокористування, а саме: геологічного вивчення надр, у тому числі з дослідно-промисловою розробкою, як визначено п. 1 ч. 1 ст. 14 Кодексу про надра. Отже, етап геологічного вивчення, включаючи дослідно-промислову розробку, є попереднім по відношенню до стадії видобування і вже не є актуальним на момент отримання спецдозволу № 6804.

Більше того, підтвердженням завершення етапу геологічного вивчення та наявності розвіданих запасів корисних копалин є протокол Державної комісії України по запасах корисних копалин (ДКЗ) від 29.05.2008 № 1516, яким затверджено запаси Бушанського родовища. Саме цей документ, що згадується у змісті виданого спеціального дозволу, свідчить про наявність геологічного обґрунтування, яке виключає необхідність розробки окремого проекту ДПР.

Окрім того, п. 3.1. Угоди про умови користування надрами № 6804 від 13.05.2024, яка є невід`ємною частиною спеціального дозволу, передбачено умови користування надрами, зокрема вимоги щодо ефективності робіт, технології видобування та переробки корисних копалин, порядок видобування корисних копалин (в тому числі з метою запобігання негативним екологічним наслідкам і забезпечення безпеки забудованих територій), види, обсяги, джерело фінансування та економічно обґрунтовані строки виконання Надрокористувачем робіт з видобування корисних копалин вапняку фосфатвмісного, вапняку малофосфатного, трепелу, кремнистої крейди протягом строку дії дозволу визначаються в Програмі робіт з видобування корисних копалин, яка є додатком 2 (відповідно до виду корисної копалини) та невід`ємною частиною цієї Угоди.

Суд зазначає, що Програма робіт передбачає повний перелік дій, які зобов`язане здійснити ТОВ "СІ-ЕВОЛЮШН" протягом строку дії спеціального дозволу № 6804. При цьому проект дослідно-промислової розробки у зазначеному документі не передбачено серед обов`язкових дій позивача.

Таким чином, Угода про умови користування надрами № 6804 від 13.05.2024, укладена відповідно до вимог Кодексу України "Про надра", не встановлює обов`язку складати проект дослідно-промислової розробки.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем було ухвалено рішення від 29.11.2024, якими відмовлено позивачу в укладенні договору сервітуту на частину земельної ділянки за кадастровим номером :04:001:0111 площею 4,0000 з підстав ненадання останнім оцінки впливу на довкілля (ОВД).

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що статтею 124-1 ЗК України визначається порядок встановлення земельних сервітутів на землях державної, комунальної власності. Відповідно до пункту а) частини 1 цієї статті особа, заінтересована у встановленні земельного сервітуту на землях державної, комунальної власності, звертається з заявою у разі, якщо: земельна ділянка не передана у користування або у разі необхідності встановлення земельного сервітуту на землях, не сформованих у земельні ділянки, - до органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності. У заяві має бути зазначена мета встановлення земельного сервітуту. До заяви додаються:

а) копії документів, що підтверджують право власності заявника на будівлі, споруди, що розташовані на земельній ділянці (за наявності);

б) письмове погодження землекористувача (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки, яка перебуває у користуванні, за договором з органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності), справжність підпису на якому засвідчується нотаріально;

в) проект договору про встановлення земельного сервітуту (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки);

г) графічні матеріали із зазначенням орієнтовного місця розташування та площі земельної ділянки, яку передбачається сформувати з метою встановлення земельного сервітуту (у разі необхідності формування земельної ділянки державної, комунальної власності з метою встановлення земельного сервітуту);

ґ) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту, що розробляється без одержання дозволу на її розроблення (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки).

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що надання документації щодо оцінки впливу на довкілля не передбачено нормами 124-1 ЗК України, якими визначено вичерпний перелік документів, що додаються до клопотання про встановлення земельного сервітуту стосовно сформованої земельної ділянки.

В той же час, колегія суддів встановила, що 31.01.2025, після відкриття провадження у справі, на 63 сесії 8 скликання Вінницька обласна рада прийняла рішення № 1036, яким оголосила об`єктом природно-заповідного фонду місцевого значення ландшафтний заказник "Гора Лисківка" на земельній ділянці комунальної власності площею 67,0010 га з кадастровим номером :04:001:0111, що знаходиться на території Ямпільської міської територіальної громади за межами с. Буша Могилів-Подільського району Вінницької області (без вилучення в землевласника/землекористувача) з рекомендованою охоронною зоною навколо об`єкта в розмірі 10 м., за рахунок земель запасу.

Як вказувалося судом вище, відповідно до ч. 4 ст. 66 Земельного кодексу України надання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, проводиться після оформлення в установленому порядку прав користування надрами і відновлення земель згідно із затвердженим відповідним робочим проектом землеустрою на раніше відпрацьованих площах у встановлені строки. Земельні ділянки усіх форм власності та категорій надаються у користування власникам спеціальних дозволів на геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислову розробку, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислову розробку родовищ) загальнодержавного та місцевого значення та (або) на видобування корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення шляхом встановлення земельних сервітутів згідно з межами ділянок надр та строками дії відповідних спеціальних дозволів на користування надрами, а також за межами таких ділянок надр для будівництва та розміщення споруд/об`єктів, пов`язаних із зазначеним видом діяльності (з автоматичним продовженням строку дії земельного сервітуту в разі продовження строку дії відповідного спеціального дозволу на користування надрами). Встановлення земельних сервітутів для зазначених цілей здійснюється без зміни цільового призначення таких земельних ділянок, крім земель природно-заповідного фонду, оздоровчого призначення, рекреаційного призначення, історико-культурного призначення.

Землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду (стаття 43 ЗК України).

До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва) (стаття 44 ЗК України).

Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом (частина друга статті 45 ЗК України).

Землі територій та об`єктів природно-заповідного фонду використовуються з урахуванням обмежень у їх використанні, визначених відповідно до Закону України "Про природно-заповідний фонд України" та положеннями про ці території, об`єкти (частина перша статті 46-1 ЗК України).

Відповідно до статті 3 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" до природно-заповідного фонду України належать: природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища; штучно створені об`єкти - ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, пам`ятки природи, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва.

Заказники, пам`ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва залежно від їх екологічної і наукової, історико-культурної цінності можуть бути загальнодержавного або місцевого значення.

За приписами частини першої та четвертої статті 14 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду - це сукупність науково обґрунтованих екологічних вимог, норм і правил, які визначають правовий статус, призначення цих територій та об`єктів, характер допустимої діяльності на таких територіях та об`єктах, порядок охорони, використання і відтворення їх природних комплексів.

Цим Законом встановлюються обмеження та заборони щодо здійснення господарської та інших видів діяльності у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, зокрема забороняється проїзд механічних транспортних засобів, крім доріг загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, автомобільних доріг на приватних територіях, крім транспортних засобів: посадових осіб установ природно-заповідного фонду, спеціальних підрозділів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів; посадових осіб виконавчих органів селищних, сільських, міських рад, які здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, а також правоохоронних органів, аварійно-рятувальних служб, органів та закладів охорони здоров`я, з`єднань військових частин, підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, операторів протимінної діяльності під час виконання службових обов`язків; працівників підприємств, установ та організацій, які здійснюють обслуговування об`єктів інфраструктури, розташованих у межах цих територій та об`єктів.

На територіях заказників забороняються рубки головного користування, суцільні, прохідні, лісовідновні та поступові рубки, видалення захаращеності, а також полювання та інша діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про заказник (частина перша статті 26 Закону України "Про природно-заповідний фонд України").

Рішення про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення, а також про встановлення, скасування та зміну охоронних зон територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого та загальнодержавного значення приймаються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами (частина третя статті 53 Закону України "Про природно-заповідний фонд України").

Відповідно до п. 1 Положення про ландшафтний заказник місцевого значення "Гора Лисківка" (а. с. 105-108, т. 2), Ландшафтний заказник місцевого значення "Гора Лисківка" створений у відповідності з рішенням Вінницької обласної ради від 31.01.2025 № 1036 "Про оголошення об`єкта природно-заповідного фонду місцевого значення ландшафтного заказника "Гора Лисківка". Заказник загальною площею 67,0010 га з кадастровим номером :04:001:0111, розташований на території Ямпільської міської територіальної громади Могилів-Подільського району Вінницької області та перебуває у користуванні Громадської організації "ЕТНОКОД" (п. 1.2. Положення).

Заказник входить до складу природно-заповідного фонду України охороняється як національне надбання, щодо якої встановлюється особливий режим охорони, відтворення й використання (пункт 1.3. Положення).

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. Положення, заказник створений з метою охорони та збереження природного ландшафту з великою кількістю степово-лучних екосистем, які в минулому були територією розселення наших предків, зокрема трипільців.

Основними завданнями заказника є: 2.2.1 Збереження природного ландшафту з великою кількістю степово-лучних екосистем, які в минулому були територією розселення наших предків, зокрема трипільців; 2.2.2. Забезпечення охорони її території з усіма природними об`єктами, додержання режиму територій; 2.2.3. Організація протипожежної охорони природних комплексів; 2.2.4. Підтримання загального екологічного балансу в регіоні та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища; 2.2.5. Проведення екологічної освітньо-виховної роботи, тощо; 2.2.6. Формування елементів регіональної екологічної мережі.

Як встановив суд апеляційної інстанції, рішенням Вінницької обласної ради від 31.01.2025 № 1036 спірну земельну ділянку площею 67,0010 га з кадастровим номером :04:001:0111 було оголошено об`єктом природно-заповідного фонду місцевого значення - ландшафтного заказника "Гора Лисківка". Дане рішення ради, на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, є чинним та у встановленому законом порядку не скасовано.

Таким чином, хоча позивач звернувся із позовом щодо встановлення судом земельного сервітуту за наявності спеціального дозволу на користування надрами, однак спірна земельна ділянка, на момент розгляду справи в суді, є об`єктом природно-заповідного фонду місцевого значення. Тобто, щодо земельної ділянки площею 67,0010 га з кадастровим номером :04:001:0111 наявні обмеження, які забороняють можливість передавати її у користування.

Зважаючи на зміст частини четвертої статті 66 ЗК України і враховуючи, що встановлення земельного сервітуту для власника спеціального дозволу зумовлює здійснення користування відповідною земельною ділянкою, суд позбавлений можливості задовольнити позовні вимоги з огляду на пряму заборону щодо передачі у користування земельної ділянки природно-заповідного фонду.

Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив йому у задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішеннями у господарській справі № 910/15630/24 та адміністративній справі № 120/2914/25.

Місцевий господарський суд, ураховуючи положення пункту п`ятого частини першої статті 227 ГПК України, правомірно вказав, що незалежно від результату розгляду справ №910/15630/24 та № 120/2914/25, суд має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті даної справи № 902/1316/24 з огляду на предмет позову та надані позивачем та відповідачем докази на підтвердження наявності або відсутності обставин, яким вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення дозволяють суду встановити фактичні обставини справи.

При цьому вказав, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Судом першої інстанції взято до уваги положення частини третьої статті 195 ГПК України, відповідно до якого провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3-1 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Також необґрунтованими є посилання позивача на те, що судом першої інстанції було допущено істотне порушення норм процесуального права, яке полягає у незалученні до участі у справі Громадської організації "ЕТНОКОД" як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача.

Статтею 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Для правильного вирішення спору та захисту порушеного права позивача суд повинен визначитися з учасниками справи, до складу яких згідно із частиною першою статті 41 ГПК України у справах позовного провадження відносяться сторони та треті особи.

Існування статусу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в господарському процесі покликане забезпечити саме дотримання права на справедливий суд тих осіб, які не є позивачем чи відповідачем, однак рішення суду може вплинути на їх права чи обов`язки. Такий статус закріплено у статті 50 ГПК України, згідно з якою треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права та обов`язки, встановлені статтею 42 цього Кодексу. Вступ у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не тягне за собою розгляду справи спочатку.

Під час здійснення правосуддя у господарських справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений і своєчасний розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів юридичних осіб. Правильне визначення складу сторін у справі є запорукою ухвалення законного і справедливого судового рішення. Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні спору.

Статтею 51 ГПК України передбачені наслідки незалучення у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета опору, а саме якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета опору. До такої заяви повинні бути додані докази про направлення її копії особі, про залучення якої як третьої особи подана заява.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на відсутність клопотання або заяви Громадської організації "ЕТНОКОД" про залучення її до участі у справі в якості третьої особи або будь-кого з учасників справи. При цьому колегія суддів наголошує, що функція правосуддя полягає не лише у забезпеченні сторонам можливості користуватися принципами диспозитивності, змагальності, іншими принципами правосуддя, а й, у свою чергу, обмежена принципами процесуальної економії та правової визначеності, проявом яких є неможливість скасування прийнятих судових рішень виключно з формальних підстав.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що незалучення до участі у справі в якості третьої особи Громадської організації "ЕТНОКОД", якій, як вказує позивач, передано під охорону та дотримання встановленого режиму територія ландшафтного заказника місцевого значення "Гора Лисківка", загальною площею 67,0010 га з кадастровим номером :04:001:0111, у даному випадку, не призвело до постановлення неправомірного рішення суду по суті позовних вимог.

Суд вказує, що в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007, аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно приписів п. 1 та п. 4 ч. 1 та ч. 4 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Підсумовуючи викладене, за результатом перегляду рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу ТОВ "СІ-ЕВОЛЮШН" необхідно залишити без задоволення, змінивши мотивувальну частину рішення Господарського суду Вінницької області від 04.07.2025 у справі № 902/1316/24 в редакції даної постанови.

Резолютивну частину рішення суду залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги покладаються на позивача згідно ст. ст. 129, 282 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281-284 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СІ-ЕВОЛЮШН" залишити без задоволення.

2. Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Вінницької області від 04.07.2025 у справі № 902/1316/24 в редакції даної постанови. Резолютивну частину рішення суду залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

4. Справу повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2025

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Саврій В.А.