РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2025 м. КиївСправа № 910/9545/25

За позовом: акціонерного товариства "ПОЛІКОМБАНК";

до: акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК";

про: стягнення 300.000,00 грн.

Суддя Сергій Балац

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У:

Акціонерне товариство "ПОЛІКОМБАНК" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до акціонерного товариства "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" про стягнення 300.000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані наявністю підстав для стягнення з відповідача 300.000,00 грн., внаслідок здійснення останнім помилкових, неналежних та неакцептованих платіжних операцій.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/9545/25 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив з урахуванням дотримання встановлених вимог щодо зарахування коштів на рахунки отримувачів.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив про порушення відповідачем вимог закону та відсутність сприяння у поверненні коштів позивачу, що тягне обов`язок відшкодувати завдані збитки.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 167 Господарського процесуального кодексу України, надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких, зокрема, зазначив про втрату коштів саме внаслідок зволікання позивача та ототожнення останнім понять "відсутності інформації" та "вірогідно невірно вказаної інформації".

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Позивач стверджує, що з кореспондентського рахунку останнього у НБУ 26.02.2025 здійснене списання коштів, яке призвело до виконання платіжних операцій та зарахування коштів на рахунки клієнтів відповідача.

Так, позивач звернувся до НБУ з листом від 27.02.2025 № 1-05/379 з повідомленням про існування "інциденту", який, на думку позивача, призвів до несанкціонованого доступу до інформаційних систем банку, внаслідок чого здійснені несанкціоновані платежі.

Позивач, посилаючись на лист НБУ від 28.02.2025 № 52-0015/15758/БТ, зазначає, що 26.02.2025 з кореспондентського рахунку позивача здійснено переказ коштів у розмірі 300.000,00 грн., а саме: ОСОБА_1 , рахунок НОМЕР_1 , сума отриманих коштів 150.000,00 грн., дата 26.02.2025; Телушко І.В., рахунок НОМЕР_2 , сума отриманих коштів 150.000,00 грн., дата 26.02.2025.

Також позивач зазначає про що платіжні інструкції були заповнені некоректно, а саме: в графі "назва відправника" зазначено " ОСОБА_2 . За прин. Платеж. Від насел.(м. Ніжин); в графі "IBAN відправника" зазначені рахунки юридичних осіб (клієнтів Банку); в графі "ідентифікаційний код відправника" зазначено код Полікомбанку.

Позивач стверджує, що інформація про відправника в платіжних інструкціях відсутня, а відповідач як суб`єкт первинного фінансового моніторингу отримувача мав виявити такі перекази та прийняти рішення на основі ризик-орієнтованого підходу про відхилення таких переказів на підставі положень Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням наступного.

Приписами частини 17 статті 86 Закону України "Про платіжні послуги" (далі - Закон № 1591-ІХ) встановлено, що надавач платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача, для встановлення правомірності платіжної операції у разі опротестування неналежної платіжної операції платником та/або на вимогу надавача платіжних послуг платника зобов`язаний заблокувати кошти в сумі неналежної платіжної операції на рахунку неналежного отримувача на строк до 30 календарних днів.

Так відповідачем, на виконання приписів Закону № 1591-ІХ, після отримання 03.03.2025 електронного повідомлення від НБУ, 03.03.2025 здійснено обмеження видаткових операцій по рахунках клієнтів, а саме: НОМЕР_1 ( ОСОБА_1 ) та НОМЕР_2 ( ОСОБА_3 ). Про встановлення зазначених обмежень та блокування карток відповідачем здійснено повідомлення на номери телефонів гр. ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ) та гр. ОСОБА_3 ( НОМЕР_4 ).

При цьому, станом момент встановлення таких обмежень (03.03.2025) на вказаних рахунках вже не було сум неналежних платіжних операцій у зв`язку із здійсненням гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_3 видаткових операцій по належним їм рахункам.

Позивач звернувся до відповідача з електронним повідомленням від 14.04.2025 № 1-05/74/БТ про надання інформації чи заблоковано кошти на рахунках неналежних отримувачів та в якому розмірі, а також інформації, яка підтверджує факт незгоди неналежних отримувачів у добровільному поверненні суми неналежної платіжної операції.

Листом від 21.04.2025 № КНО-14/.5.1/6 відповідач повідомив позивачу, що за отриманою інформацією 03.03.2025 неналежним отримувачам, відповідно до статті 17 Закону України "Про платіжні послуги", обмежувалися рахунки для здійснення видаткових операцій для встановлення правомірності платіжної операції. До моменту отримання інформації про неналежні перекази кошти на рахунках отримувачів неналежних переказів вже були відсутні у зв`язку із здійсненими видатковими операціями. Контакт з неналежними отримувачами відсутній.

Положеннями частини 2 статті 1068 Цивільного кодексу України передбачено, що банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом.

Пунктом 22 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою правління НБУ від 29.07.2022 № 163 (далі - Інструкція № 163) визначено, що надавач платіжних послуг отримувача під час виконання платіжної операції з метою встановлення належного отримувача коштів за платіжною операцією зобов`язаний перевірити в платіжній інструкції відповідність:

1) номера рахунку отримувача та коду отримувача або

2) унікального ідентифікатора отримувача.

Положеннями пункту 23 Інструкції № 163 передбачено, що надавач платіжних послуг отримувача зараховує кошти за платіжною операцією на рахунок отримувача лише в разі відповідності інформації, зазначеної в підпункті 1 або в підпункті 2 пункту 22 розділу I цієї Інструкції, тій інформації про отримувача, що зберігається в цього надавача платіжних послуг.

Відтак, при зарахуванні коштів на рахунок отримувача в банку (відповідача) відсутні вимоги щодо перевірки коректності реквізитів відправника.

Відповідно до пункту 14 Інструкції № 163, надавач платіжних послуг платника під час виконання платіжної операції з рахунку платника зобов`язаний перевірити в платіжній інструкції ініціатора відповідність:

1) номера рахунку платника та коду платника або

2) унікального ідентифікатора платника.

Надавач платіжних послуг приймає рішення щодо перевірки в платіжній інструкції інформації, зазначеної в підпункті 1 або в підпункті 2 пункту 14 розділу I цієї Інструкції, самостійно, а якщо він є учасником платіжної системи, то згідно з правилами платіжної системи.

Частиною 2 статті 87 Закону № 1591-ІХ встановлено, що платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції. У разі виявлення невідповідності інформації платник має відшкодувати надавачу платіжних послуг шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації.

Відтак, правильність та перевірка відомостей про платника покладаються на платника та надавача платіжних послуг платника.

Приписами частини 13 статті 14 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" (далі - Закон № 361-ІХ) встановлено, що якщо суб`єкт первинного фінансового моніторингу, що надає фінансові платіжні послуги отримувачу, під час отримання переказу виявив факт відсутності даних про платника (ініціатора) та/або отримувача, передбачених цією статтею, або такі дані заповнені з використанням символів, що не допускаються правилами відповідної платіжної системи, суб`єкт первинного фінансового моніторингу, що надає фінансові платіжні послуги отримувачу, повинен прийняти рішення на основі ризик-орієнтованого підходу про відхилення такого переказу або про подання запиту на отримання необхідної інформації до чи після здійснення зарахування коштів на рахунок отримувача або їх видачі отримувачу в готівковій формі.

Вказана норма свідчить про наступне: дані про платника (ініціатора) в платіжній інструкції мають бути або відсутні або містити символи, що не допускаються; відсутність вчинення будь-яких заходів, якщо дані платника (ініціатора) переказу в платіжній інструкції зазначено невірно; відсутність обов`язку суб`єкта фінансового моніторингу відхиляти такий переказ; можливість здійснити запит на отримання додаткових відомостей до чи після зарахування коштів або отримання коштів готівкою.

При цьому, в платіжних інструкціях за спірними коштами: дані про платника зазначені шляхом використання допустимих символів; незаповнена інформація про платника відсутня; інформація про платника не заповнена символами, які не допускаються.

Твердження позивача про вірогідно невірно вказану інформацію про платника не може бути тотожним з поняттям відсутності такої інформації.

Таким чином, платіжні інструкції за спірними коштами були заповнені, а інформація в частині належного отримувача коштів за платіжною операцією була перевірена відповідачем на виконання положень пункту 22 Інструкції № 163.

Положеннями частини 2 статті 45 Закону № 1591-ІХ встановлено, що після списання коштів з рахунку платника або настання дати валютування платіжної інструкції для ініціатора настає момент безвідкличності платіжної інструкції.

Відтак, платник фактично втрачає кошти в момент їх списання з рахунку, а те, що позивач зазначає в якості збитків внаслідок "інциденту" здійснено ще до моменту надходження платіжних інструкцій до відповідача, що свідчить про відсутність останнім факту заподіяння позивачу жодних збитків.

Підсумовуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки при здійсненні спірних переказів відповідачем не були порушені приписи Закону № 1591-ІХ, Закону № 361-ІХ та Інструкції № 163, в той час, коли несанкціонований доступ до інформаційних систем позивача був здійснений внаслідок "інциденту", обставини виникнення якого позивачем жодним чином не зазначені.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Решта доводів сторін спору судом відхилені, оскільки жодним чином не впливають на вирішення спору по суті та не відносяться до предмету спору у даній справі.

Також суд зазначає, що у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Таким чином, суд прийняв до уваги лише доводи сторін у суттєвих аспектах справи.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 та пункту 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати позивача у вигляді витрат на правову допомогу, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строк встановлені ст.ст. 241, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Cуддя Сергій Балац