ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2025 Справа № 914/901/25

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Щерби О.Б., розглянувши справу

за позовом Керівника Франківської окружної прокуратури м.Львова в інтересах держави в особі

позивача: Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради,

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Дім»,

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнерська інвестиційна компанія»

про: стягнення 3 654 833,79 грн.

представники

прокурор: Цинайко Н.І.,

позивача: Полійчук С.Р.,

відповідача-1: не з`явився,

відповідача-2: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

24.03.2025р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Керівника Франківської окружної прокуратури м.Львова в інтересах держави в особі позивача: Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Дім», відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнерська інвестиційна компанія» про стягнення 3654833,79 грн.

31.03.2025р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 30.04.2025р.; викликати учасників справи у підготовче засідання.

Хід справи викладено в ухвалах суду та протоколах судових засідань.

16.04.2025р. через систему «Електронний суд» прокурором подано заяву про долучення до матеріалів справи доказів повторного скерування відповідачам позовної заяви з додатками, а також інформацію про присвоєння поштової адреси багатоквартирному житловому будинку (вх.№9977/25).

30.04.2025р. через систему «Електронний суд» відповідачем-1 подано відзив на позовну заяву (вх.№11218/25).

01.05.2025р. через систему «Електронний суд» прокурором подано відповідь на відзив відповідача-1 (вх.№11387/25).

07.05.2025р. через систему «Електронний суд» відповідачем-2 подано відзив на позовну заяву (вх.№11890/25).

27.05.2025р. через систему «Електронний суд» відповідачем-2 подано клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№14034/25).

28.05.2025р. через систему «Електронний суд» відповідачем-1 подано клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№144079/25).

18.06.2025р. через систему «Електронний суд» відповідачем-1 подано клопотання про залишення позову без розгляду (вх.№16256/25).

19.06.2025р. через систему «Електронний суд» прокурором подано заперечення щодо клопотання відповідача-1 про залишення позову без розгляду (вх.№16443/25).

28.06.2025р. через систему «Електронний суд» відповідачем-1 подано відповідь на заперечення прокурора щодо клопотання відповідача-1 про залишення позову без розгляду (вх.№17372/25).

02.07.2025р. через систему «Електронний суд» відповідачем-1 подано клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№17687/25).

02.07.2025р. через систему «Електронний суд» відповідачем-2 подано клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№17694/25).

Протокольною ухвалою від 02.07.2025р. суд, зокрема, ухвалив відмовити у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду.

Враховуючи, що прокурор дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», суд установив наявність підстав для представництва ним інтересів держави в суді. Отже, аргументи відповідача-1 щодо залишення позову без розгляду є безпідставними.

27.08.2025р. через систему «Електронний суд» відповідачем-1 подано клопотання, в якому останній просить суд врахувати його власний розрахунок суми пайового внеску, який здійснено станом на січень 2020 року, а не на час введення об`єкту в експлуатацію (вх.№22384/25).

08.09.2025р. через систему «Електронний суд» прокурором подано заперечення щодо розрахунку пайового внеску, який здійснено відповідачем-1 (вх.№22696/25).

Протокольною ухвалою від 10.09.2024р. суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 08.10.2025р.

07.10.2025р. через систему «Електронний суд» відповідачем-2 подано клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№26499/25).

Суд, розглянувши клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи, вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання, оскільки судові засіданні в даній справі відкладалися неодноразово, а відповідач-2 не був позбавлений можливості направити в засідання іншого представника.

Позиція прокурора: стверджено про те, що всупереч вимогам містобудівного законодавства, замовниками: ТзОВ «Еліт Дім» та ТзОВ «Партнерська інвестиційна компанія» будівництва багатоквартирного житлового будинку по вул. Кастелівці -вул.Академіка А.Сахарова у м.Львові не сплачено до місцевого бюджету кошти пайової участі.

Відтак, прокурором заявлено до стягнення солідарно з відповідачів кошти сумі 3654833,79 грн., з яких: 3 096 972,37 грн. безпідставно збережених коштів, 437 206,77 грн. інфляційних втрат, 120 654,65 грн.- 3% річних нарахувань.

Позиція позивача: підтримав позовні вимоги.

Позиція відповідача-1: стверджено щодо відсутності обов`язку сплати пайового внеску внаслідок неукладення договору з органом місцевого самоврядування, а також втратою чинності норми закону, що передбачала перерахування замовником об`єкта будівництва до місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту. Також, висловлено думку щодо відсутності підстав для представництва прокурором в суді інтересів держави у даній справі.

Позиція відповідача-2: аналогічно твердженням та аргументам відповідача-1.

Щодо підстав звернення прокурора з позовом.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у 2 випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.

Прокурор зазначив, що порушення інтересів держави в цій справі полягає у ненадходженні коштів до місцевого бюджету, що перешкоджає належному функціонуванню органу місцевого самоврядування та порушує інтереси держави в цілому.

Інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які належать до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який належить до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи (пункт 7.23 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.02.2019р. у справі № 915/20/18).

Відповідно до статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать … залучення на договірних засадах коштів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, розташованих на відповідній території, та коштів населення, а також бюджетних коштів на будівництво, розширення, ремонт і утримання на пайових засадах об`єктів соціальної і виробничої інфраструктури та на заходи щодо охорони навколишнього природного середовища…

Згідно з підпунктом 4.1.16 пункту 4.1 Положення про департамент економічного розвитку Львівської міської ради та його структури, затвердженого рішенням Львівської міської ради №92 від 31.01.2025р., до компетенції департаменту належать повноваження щодо залучення на договірних засадах у порядку, визначеному законодавством України, коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення на будівництво, ремонт і утримання на пайових засадах об`єктів соціальної і виробничої інфраструктури та на заходи щодо охорони довкілля та історичного середовища.

Департамент ЕР ЛМР є виконавчим органом Львівської міської ради. Отже, Департамент ЕР ЛМР є органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (пункт 79 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020р. у справі № 912/2385/18).

Невжиття компетентним органом жодних заходів упродовж розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності…), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (пункт 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020р. у справі № 912/2385/18).

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020р. у справі № 912/2385/18).

Відповідно до листа Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради №2301-вих-31891 від 04.03.2025р., наданого на запит окружної прокуратури №14.51/04-14-860вих-25 від 05.02.2025р., міською радою не вживались заходи щодо стягнення з ТзОВ «Еліт Дім» та ТзОВ «Партнерська Інвестиційна Компанія» коштів за пайову участь, та про намір вжити таких заходів не повідомлено.

13.03.2025р. за №14.51-04-14-1909 вих-25 окружною прокуратурою скеровано до ДЕР ЛМР повідомлення про звернення до суду з позовом (в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру») в інтересах держави в особі Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ТзОВ «Еліт Дім» та ТзОВ «Партнерська Інвестиційна Компанія» про стягнення безпідставно збережених коштів внаслідок несплати пайових внесків, в цілому на суму 3 654 833,79 грн.

Листом за №2301-вих-39384 від 18.03.2025 ДЕР ЛМР повідомлено прокуратуру про те, що вказаний позов в суді буде підтримано.

Після отримання даного листа, про що зазначено в позовній заяві, окружною прокуратурою скеровано до господарського суду позовну заяву від 20.03.2025р. за №14.51/04-14- 2112 вих-25.

Часовий проміжок, що минув між повідомленням позивача та поданням позову у справі, не завжди є вирішальним у питанні дотримання прокурором приписів статті 23 Закону України «Про прокуратуру» (постанова Верховного Суду від 20.01.2021р. у справі № 927/468/20).

У постанові від 07.07.2021р. у справі № 914/1577/19 Верховний Суд зазначив: «… якщо попереднє листування свідчить про те, що воно мало характер інформування відповідного органу про вже раніше виявлені прокурором порушення, а відповідний орган протягом розумного строку на таку інформацію не відреагував або відреагував повідомленням про те, що він обізнаний (у тому числі до моменту отримання інформації від прокурора) про таке порушення, але не здійснював та/або не здійснює та/або не буде здійснювати захист порушених інтересів, то, у такому випадку, наявні підстави для представництва передбачені абзацом першим частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру». У цьому разі дотримання розумного строку після повідомлення про звернення до суду не є обов`язковим, оскільки дозволяє зробити висновок про свідоме нездійснення або здійснення неналежним чином захисту інтересів держави таким органом».

Прокурором було скеровано запит до ДЕР ЛМР 05.02.2025р., а пред`явлено до суду позов 24.03.2025р., через 1,5 місяці, тобто позивач був обізнаний про порушення відповідачами інтересів держави, значно раніше, зокрема до повідомлення прокурором про намір подати до суду позов, однак відповідних заходів реагування ДЕР ЛМР вжито не було.

Тому, в даному випадку існують достатні підстави стверджувати про бездіяльність позивача щодо захисту інтересів держави.

Відтак, у зв`язку з бездіяльністю компетентного органу, уповноваженого здійснювати захист інтересів держави у вказаній сфері, прокурором подано даний позов про стягнення з вищевказаних замовників до місцевого бюджету Львівської територіальної громади безпідставно збережених коштів пайової участі.

За результатами дослідження поданих доказів та матеріалів справи, пояснень учасників справи, суд встановив наступне:

Згідно Сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів №IY37, виданого Державною інспекцією архітектури та містобудування України та зареєстрованого в ЄДЕССБ, 15.11.2023р. прийнято в експлуатацію багатоквартирний житловий будинок на вул. Кастелівці - вул. Академіка А. Сахарова у м. Львові (замовники: ТзОВ «Еліт Дім» та ТзОВ «Партнерська інвестиційна компанія»; дозвіл Інспекції ДАБК у м.Львові №ЛВ 57 від 20.08.2019р.).

У вищевказаному Сертифікаті зазначено, що будівництво розпочато: 20.08.2019р., завершено: 31.10.2023р.. Одночасно, вказано, що кошти пайової участі не сплачено з врахуванням п.13 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» №132-IX від 20.09.2019р.

Згідно технічної інвентаризації, загальна площа квартир у будинку становить 7348,2 м.кв.

Будівництво здійснено на земельній ділянці з кадастровим номером :03:001:0056, що перебуває у комунальній власності Львівської міської ради та в оренді ТзОВ «Еліт Дім» (інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно).

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №568 від 19.06.2019р. затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на будівництво Товариством з обмеженою відповідальністю «Еліт Дім» багатоквартирного житлового будинку на вул. Кастелівці - вул. Академіка А. Сахарова зі знесенням існуючих будівель. Замовник - ТзОВ «Еліт Дім». Цільове призначення земельної ділянки площею 0,3070 га з кадастровим номером :03:001:0056 для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку (пп.1.2,1.3 розділу 1 Містобудівних умов та обмежень).

Ухвалою Львівської міської ради від 26.12.2019р. №6098 «Про порядок поступлення коштів для створення і розвитку інфраструктури м. Львова протягом 2020 року», а саме п.2 (пп.2.1.,2.2.,2.2.2.) встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у м. Львові перераховують до міського бюджету м.Львова кошти для створення і розвитку інфраструктури м. Львова. Розмір пайової участі для житлових будинків становить 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування. Згідно п.2.3.1. замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до департаменту економічного розвитку із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта з технікоекономічними показниками. Департамент економічного розвитку протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва (п.2.4.). Пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію. Кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова. Інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації (п.2.6-2.8).

При прийнятті вищевказаної ухвали, втратила чинність ухвала ЛМР від 03.04.2008р. №1697 «Про порядок залучення коштів інвесторів (замовників, забудовників) на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова» (із змінами внесеними ухвалою ЛМР від 09.07.2009р. №2779 «Про внесення змін до ухвали міськради від 03.04.2008 №1697»).

Відповідно, також втратила чинність затверджена вказаною ухвалою Методика розрахунку розміру пайового внеску замовників у створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Львова, у розділі 2 якої було визначено особливості розрахунку розміру пайового внеску при окремих видах будівництва, а саме при будівництві житлових будинків з вбудовано - прибудованими приміщеннями та підземними паркінгами.

Ухвалою Львівської міської ради від 26.12.2019р. №6098 «Про порядок поступлення коштів для створення і розвитку інфраструктури м. Львова протягом 2020 року» Методики розрахунку розміру пайового внеску при будівництві житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземними паркінгами затверджено не було.

Відповідно, на запит окружної прокуратури про надання Розрахунку пайового внеску Львівської міською радою надано розрахунок пайового внеску у розмірі 2 відсотків вартості будівництва об`єкта, що розрахований відповідно до основних показників опосередкованої вартості житла за регіонами України.

Отже, згідно з Сертифікатом про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів IY37 від 15.11.2023р. об`єкт прийнято в експлуатацію. При цьому, ТзОВ «Еліт дім», ТзОВ «Партнерська інвестиційна компанія» не звертались із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва «багатоквартирного житлового будинку» та не подавали документи, що підтверджують вартість будівництва даного об`єкта та техніко-економічні показники об`єкта.

Оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги прокурора підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до змісту ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», чинної станом на дату початку будівництва, замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, що полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування.

Так, зі змісту статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» слідує, що у наведених у цьому Законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положень закону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування. Тому, укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов`язковим на підставі закону.

При цьому, частиною 9 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» було передбачено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше, ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (далі - Закон №132-ІХ) статтю 40 Закону № 3038-VІ виключено з 1 січня 2020 року.

Таким чином, починаючи з 01.01.2020р., передбачений до цього статтею 40 Закону №3038-VІ обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту перестав існувати.

Водночас, частиною 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» встановлено, що Договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

Окрім того, зазначеною нормою установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку: розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування; пайова участь не сплачується у разі будівництва: об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів; будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення; будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла; індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках; об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів; об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури; об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру; об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів; об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу); об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків; об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства; об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель промислових; об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до силосів для зерна та складських майданчиків (для зберігання сільськогосподарської продукції); замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва; пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію; кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту; інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Як з`ясовано судом, будівництво об`єкта розпочато 20.08.2019р., до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» в частині виключення статті 40 Закону №3038-VI та договір про пайову участь не укладено та відповідачі не виконали обов`язок щодо звернення із заявою про визначення розміру пайової участі.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.07.2022р. у справі №910/9548/21, відповідно до якої, передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (Закону №132-IX) порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для: об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак, які станом на 01.01.2020р. не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020р. не були укладені; об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

У вказаних двох випадках, ураховуючи вимоги підпункту 3, 4 абзацу 2, пункту 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №132-ІХ, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.

Системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає: для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020р. вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020р.; для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.

Відтак, колегія суддів Касаційного господарського суду вказала, що для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак, які станом на 01.01.2020р. не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020р. не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абз.2 п.2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №132-ІХ визначено обов`язок (за винятком передбачених п.п.2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

Такі висновки Верховного Суду у цій справі відповідають загальним принципам рівності та справедливості, є націленими на те, щоб замовник будівництва, який розпочав його до 01.01.2020р. та добросовісно виконав встановлений законом обов`язок щодо пайової участі, був у однакових ринкових умовах із забудовником, який аналогічно розпочав будівництво у попередні роки до 01.01.2020р., але до цієї дати такого обов`язку не виконав, можливо навіть свідомо затягуючи процес здачі об`єкта будівництва в експлуатацію до 01.01.2020р. з метою уникнення сплати пайової участі. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2022р. у справі №910/21307/21.

За змістом зазначених норм, відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинне бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру. Аналогічні за змістом висновки були викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019р. у справі №911/594/18, від 22.08.2018р. у справі №339/388/16-ц, від 22.09.2021р. у справі №904/225 8/20.

Як з`ясовано судом, відповідачами безпідставно не сплачені грошові кошти у якості пайової участі замовників будівництва у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури та з`ясовано, що відповідачами не укладено договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, та зворотнього відповідачами доведено суду не було.

Згідно з підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №132-ІХ, розмір пайової участі для житлових будинків становить 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Відповідно до ст. 1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання відповідачами прийнятих на себе зобов`язань, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано з боку відповідачів належними та допустимими доказами за час розгляду справи, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідачів 3 096 972,37 грн. безпідставно збережених коштів пайової участі у створені інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

У постановах від 07.09.2023р. у справі № 916/2709/22 та від 15.08.2024р. у справі № 914/2145/23 Верховний Суд зазначив, що відсутність звернення замовника будівництва з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва на виконання вимог пп. 3 абз. 2 п. 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX та ненадання ним передбачених цією нормою документів, не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі на підставі наявних у нього документів із доведенням під час розгляду справи їх обґрунтованості.

Суд не погоджується з позицією відповідача-1 щодо необхідності застосування при розрахунку пайової участі показників опосередкованої вартості житла, станом на січень 2020 року.

Розрахунок пайової участі повинен здійснюватися з урахуванням моменту, коли у забудовника виникає зобов`язання щодо її сплати, тобто до дати введення об`єкта в експлуатацію. Це чітко встановлено в абзаці другому пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, який визначає, що внесок має бути сплачений у грошовій формі до моменту прийняття об`єкта в експлуатацію. Отже, саме ця дата є ключовою для визначення обов`язку зі сплати пайової участі.

Департаментом економічного розвитку здійснено розрахунок, виходячи із 7 348,2 кв.м. загальної площі квартир у будинку згідно із інформацією, зазначеною замовником будівництва у Сертифікаті, виходячи із показників опосередкованої вартості спорудження житла для Львівської області 21 073 грн/кв.м, затверджені наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України 02.11.2023р. №1010 (розраховані станом на 01.10.2023 року).

Таким чином, використання прокурором у даній справі показників опосередкованої вартості житла, які діяли на момент прийняття об`єкта в експлуатацію, є законним і відповідає сформованій практиці Верховного Суду.

Так, у справі №916/2709/22 (постанова КГС ВС від 07.09.2023р.) суд прямо зазначив, що розрахунок має базуватись не на моменті видачі дозволу на будівництво, а саме на даті введення об`єкта в експлуатацію.

Строком, з якого вважається, що забудовник порушує зобов`язання зі сплати пайового внеску, є дата прийняття об`єкта в експлуатацію (постанова Верховного Суду від 03.12.2024р. у справі №910/6226/23). Згідно зі статтею 11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011р. №461, датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката. З урахуванням цього, здійснено розрахунок заявлених прокурором до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, тобто з моменту видачі сертифікату.

Відповідно до ч. 2 ст. 536 ЦК України, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Прокурором заявлено до стягнення з відповідачів 437 206,77 грн. інфляційних втрат, 120 654,65 грн.- 3% річних нарахувань.

Відповідно до правової позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.05.2022р. у справі № 925/683/21, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки відповідач, як замовник будівельних робіт на об`єкті будівництва без достатньої правової підстави за рахунок позивача зберіг у себе кошти, тобто відповідачем порушено позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, вважає такі розрахунки вірними, а вимоги про стягнення 437 206,77 грн. інфляційних втрат, 120 654,65 грн.- 3% річних нарахувань є правомірними.

За змістом статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Дана правова позиція повністю узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, у рішенні від 14.12.2021р. по справі №643/21744/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо заперечень відповідачів, суд зазначає про те, що обов`язок зі сплати пайової участі не може обмежуватись обставинами того, що на час здачі об`єкта в експлуатацію закон втратив чинність, оскільки в цьому випадку вирішальним є те, що обов`язок щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту виник у часі, коли вказаний закон був чинний. Крім того, неукладення договору про пайову участь у 2019 році не звільняє від обов`язку сплатити відповідні кошти до моменту введення об`єкта в експлуатацію.

Згідно з усталеною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, зокрема, викладеною в постановах від 08.10.2019р. у справі № 911/594/18 та від 14.12.2021р. у справі №643/21744/19, перерахування замовником об`єкта будівництва у передбачених законом випадках коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до відповідного місцевого бюджету є обов`язком, а не правом забудовника.

Прокурор просить стягнути грошові кошти з відповідачів солідарно.

Так, Верховний Суд у справі №910/6226/23 (постанова Касаційного господарського суду від 03.12.2024р.) наголосив, що за приписами Закону №132-ІХ; пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію. Відтак, пайовий внесок замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту має розраховуватися саме на підставі нормативно-правових актів, чинних на момент виникнення у замовника будівництва обов`язку щодо сплати пайового внеску, а не на той момент, коли орган місцевого самоврядування дізнався про його несплату замовником, оскільки одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із частиною другою статті 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються.

Крім того, згідно ст.541 ЦК України, солідарний обов`язок, або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Враховуючи, що будівництво об`єкта нерухомості здійснено на замовлення обох відповідачів, а пайову участь ними не сплачено, тому такі кошти підлягають стягненню солідарно з відповідачів.

З огляду на вище викладене, враховуючи положення абзацу другого пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX та висновки Верховного Суду, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову прокурора та стягнення солідарно з відповідачів коштів пайової участі для зарахування в дохід місцевого бюджету на підставі ст. 1212 ЦК України.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018р. у справі №925/1265/16).

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.12.2021р. у справі №372/2238/17.

У постановах від 20.07.2022р. у справі № 910/9548/21, від 13.12.2022р. у справі № 910/21307/21, від 07.09.2023р. у справі № 916/2709/22 підтримана Верховним Судом наступна правова позиція.

У випадку, якщо замовниками вищевказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону №132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 зі справи № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту є звернення в подальшому органів місцевого самоврядування (в інтересах якого у цій справі діє прокурор) з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України.

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

Сплачена Львівською обласною прокуратурою сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжною інструкцією №635 від 18.03.2025р. на суму 43 858,00 грн.

Згідно із п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Солідарне зобов`язання є інститутом цивільного права і на нього поширюється дія норм Цивільного кодексу України, який визначає це поняття через «солідарну вимогу» та «солідарний обов`язок» (ст. ст. 541-544 ЦК України).

Отже, якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати розподіляються між відповідачами у визначених частках, оскільки солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2024р. у справі №903/135/23 (903/134/23).

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судові витраті по сплаті судового збору покладаються на відповідачів порівно.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Дім» (, вул.Кастелівка,40А, м.Львів, Львівська область, 79013) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнерська Інвестиційна Компанія» (, вул.Кастелівка,40 А, м.Львів, Львівська область, 79013) до місцевого бюджету на користь Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (, пл. Ринок,1 м. Львів, 79008, отримувач ГУК у Львівській області/м.Львів, код отримувача 38008294, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), номер рахунку UA0013933, код класифікації доходів бюджету 24170000) кошти в сумі 3 654 833,79 грн., з яких: 3 096 972,37 грн. безпідставно збережених коштів, 437 206,77 грн. інфляційних втрат, 120 654,65 грн.- 3% річних нарахувань.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Дім» (, вул.Кастелівка,40А, м.Львів, Львівська область, 79013) на користь Львівської обласної прокуратури (місцезнаходження: Україна, 79005, Львівська обл., місто Львів, проспект Шевченка, будинок 17/19; ідентифікаційний код - 02910031) 21 929,00 грн. судового збору.

4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнерська Інвестиційна Компанія» (, вул.Кастелівка,40 А, м.Львів, Львівська область, 79013) на користь Львівської обласної прокуратури (місцезнаходження: Україна, 79005, Львівська обл., місто Львів, проспект Шевченка, будинок 17/19; ідентифікаційний код - 02910031)

21 929,00 грн. судового збору.

5.Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 20.10.2025 р.

Суддя Король М.Р.