РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.10.2025Справа № 910/6574/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг"

до Фізичної особи-підприємця Свириденко Олени Петрівни

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1

про стягнення 11 568,55 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" (далі - позивач, Товариство) з позовом до Фізичної особи-підприємця Свириденко Олени Петрівни (далі - відповідач, Підприємець) про стягнення 11 568,55 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є відповідальною особою за завдані її працівником збитки під час виконання трудових обов`язків внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2025 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання) та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ).

Вказана ухвала була надіслана учасникам справи, що підтверджується документами, які долучені до матеріалів справи.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався та вказаний документ суду не подав.

Згідно з частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до частини дев`ятої статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.09.2021 у м. Києва сталася ДТП за участю транспортного засобу марки "ГАЗ", н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу марки "BMW", н.з. НОМЕР_2 .

Внаслідок вказаної вище ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків.

Відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва від 16.11.2021 у справі № 758/13791/21 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "ГАЗ", н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 станом на дату настання ДТП була забезпечена у Товариства за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-204723579.

Відповідно до звіту від 23.10.2021 № 98485 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "BMW", н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням зносу складає 26 127,99 грн.

Відповідно до статті 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК Укрїни) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною другою статті 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників, наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно зі статтею 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до абзацу другого пункту 12.1 статті 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Пунктом 36.6 статті 36 Закону передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

На підставі заяви на виплату страхового відшкодування від 27.09.2021, а також враховуючи інші матеріали страхової справи, Товариство здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 23 137,11 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 22.12.2021 № 10848.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Згідно зі статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до частин першої та другої статті 108 Закону України «Про страхування» страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат.

Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Згідно зі частиною другою статті 99 Закону України «Про страхування» страхувальник перед укладенням договору страхування зобов`язаний поінформувати страховика або страхового посередника про відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику (визначення ймовірності та вірогідності настання страхового випадку і розміру можливих збитків), та/або надати йому іншу інформацію, що має істотне значення для прийняття страховиком рішення про укладення договору страхування, у тому числі про наявність страхового інтересу, та/або про розмір страхової премії за договором страхування.

Відповідно до пункту 17.3 статті 17 Закону при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

Згідно зі пунктом 7.1 статті 7 Закону розмір страхового платежу (внеску, премії) встановлюється страховиком самостійно шляхом добутку розміру базового страхового платежу та значень відповідних коригуючих коефіцієнтів, що затверджуються відповідно до пункту 7.2 цієї статті, а також з урахуванням положень пункту 13.2 статті 13 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 Розділу II Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 № 566 Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (у редакції розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09.04.2019 № 538) [далі - Розпорядження], страховики повинні застосовувати базовий страховий платіж та коригуючі коефіцієнти (крім коригуючого коефіцієнта бонус- малус) в розмірах, затверджених цим розпорядженням.

Пунктом 2 Розділу II. Розпорядження під час розрахунку страхового платежу положення пункту 13.2 статті 13 Закону застосовуються лише за наявності відповідних підтвердних документів.

Позивач вказує, що відповідно до полісу ЕР-204723579 до транспортного засобу "ГАЗ", н.з. НОМЕР_1 , було невірно зазначено тип транспортного засобу (К1) та застосовано коригуючий коефіцієнт лише - К1 = 1,18.

Відповідно до пункту 1 розділу III таблиці "Коригуючі коефіцієнти та їх розміри під час укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Розпорядження встановлено, що для легкового автомобіля (2001-3000 (включно) кубічних сантиметрів), який використовується фізичною особою, розмір коригуючого коефіцієнта 1,18.

Однак, згідно з відповіддю Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України від 06.05.2025 № 31/1355А за результатами розгляду надано наявну запитувану інформацію стосовно автомобіля марки ГАЗ, модель 3302, із зазначеним у запиті номерним знаком, яка станом на 05.05.2025 міститься в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів (далі - ЄДРТЗ):

тип ТЗ (за конструкцією) - ВАНТАЖНИЙ;

тип кузова ТЗ - ФУРГОН МАЛОТОНАЖНИЙ;

категорія ТЗ - інформація відсутня;

категорія ТЗ згідно ПВ - інформація відсутня;

маса КТЗ спорядженого (кг) - 1850;

маса максимальна (кг) - 3500.

Показник «вантажопідйомність» в ЄДРТЗ не передбачено.

Відповідно до підпункту 1 пункту 4 розділу І таблиці "Коригуючі коефіцієнти та їх розміри під час укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Розпорядження вантажні автомобілі вантажопідйомністю до 2 тонн (включно) мають коригуючий коефіцієнт - К1 = 2.

Таким чином, полісом ЕР-204723579 щодо транспортного засобу "ГАЗ", н.з. НОМЕР_1 , було застосовано коригуючий коефіцієнт К1 = 1,18, замість К1=2, тобто значно менший, ніж передбачено чинними нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 38-1 Закону передбачено відповідальність за порушення умов страхування, зокрема, пунктом 38-1.1 передбачено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

З огляду на здійснення виплати страхового відшкодування позивачем і в силу пункту 38-1.1 статті 38-1 Закону Товариство отримало право звернутися за компенсацією 50% виплаченого страхового відшкодування у розмірі 11 568,55 грн (23 137,11 грн / 50%) до особи, відповідальної за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП.

Разом з тим, з постанови Подільського районного суду м. Києва від 16.11.2021 у справі № 758/13791/21 вбачається, що ОСОБА_1 перебував на момент ДТП у трудових відносинах та є працівником відповідача.

Відповідно до довідки НПУ про ДТП встановлено, що власником транспортного засобу «ГАЗ», н.з. НОМЕР_1 , вказано саме Свириденко Олену Петрівну (відповідач).

Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Таким чином, саме Підприємець є належним позивачем у цій справі та є відповідальною особою за завданий збиток, завданий її працівником, в силу приписів статті 1172 ЦК України.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем не подано доказів на підтвердження заперечень проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

За приписами статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Свириденко Олени Петрівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг" (03040, місто Київ, вул. Васильківська, будинок 14, код 39433769) 11 568 (одинадцять тисяч п`ятсот шістдесят вісім) грн 55 коп. страхового відшкодування та 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17.10.2025.

Суддя О.Г. Удалова