ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"14" жовтня 2025 р. Справа № 911/3116/25

Господарський суд Київської області у складі судді Горбасенка Павла Володимировича, розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Київхліб» (вул. Костянтинівська, буд. 64, м. Київ, 04080, ідентифікаційний код 44375369)

до Кодрянського ліцею Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області (вул. Незалежності (Ковпака), буд. 44, с-ще Кодра, Бучанський р-н, Київська обл., 08010, ідентифікаційний код 25667610)

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення 2 998, 80 грн заборгованості за договором поставки продукції № 11 від 31.01.2023

установив:

07.10.2025 через підсистему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Київхліб» (далі заявник) надіслало заяву про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Кодрянського ліцею Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області (далі боржник) 2 998, 80 грн заборгованості за договором поставки продукції № 11 від 31.01.2023.

Як на підставу своїх вимог заявник посилається на неналежне виконання боржником умов договору поставки продукції № 11 від 31.01.2023, в частині оплати поставленого товару.

Викладені обставини заявник підтверджує, зокрема, такими документами: копією договору поставки продукції № 11 від 31.01.2023 разом із додатком № 1 до нього Специфікацією, копією реєстру ТТН за період відвантаження від 31.01.2023 по 19.10.2023 від ТОВ «Київхліб» та Кодрянський ліцей Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області, а також копією акта звірки взаємних розрахунків між сторонами спору за період з 31.01.2023 по 31.08.2025.

Відповідно до результатів автоматизованого розподілу судової справи між суддями, оформлених протоколом автоматизованого розподілу б/н від 07.10.2025, вказану заяву передано до розгляду судді Горбасенку П.В.

Дослідивши матеріали наведеної вище заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Київхліб» про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу, зважаючи на таке.

Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями Розділу ІІ Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 147, ст. 148, п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, та в разі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

До того ж, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Приписами ч. 2 ст. 150 ГПК України встановлено вимоги до змісту заяви про видачу судового наказу. Так, відповідно до п. п. 4 та 5 вказаної частини, у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, а також перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Натомість ч. 3 ст. 150 ГПК України визначає перелік додатків, що обов`язково додаються до такої заяви, зокрема копію договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, а також інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Водночас, підставами для відмови у видачі судового наказу є, зокрема, невідповідність поданої заяви вимогам ст. 150 ГПК України та встановлення судом обставин, що з поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу (п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України).

Отже, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів. Звертаючись із заявою про видачу судового наказу, заявник повинен, в тому числі, подати документи, що свідчать про безспірність його вимог.

Наведене зумовлено тим, що під час розгляду заяви про видачу судового наказу суд не розглядає справу по суті, не встановлює обставин справи та не здійснює оцінку доказів щодо їх змагальності та достовірності, адже наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

З матеріалів заяви про видачу судового наказу випливає, що 31.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Київ Хліб» (найменування якого 09.04.2024 згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Київхліб») (за договором постачальник) та Кодрянським ліцеєм Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області (за договором покупець) укладено договір поставки продукції № 11, за умовами якого постачальник зобов`язувався поставляти на умовах даного договору хлібобулочні (хліб, булочні та здобні вироби), далі іменується «товар», у відповідності з поданими покупцем і погодженими постачальником замовленнями, а покупець зобов`язувався приймати товар та своєчасно сплачувати його вартість постачальнику.

Приписами положень п. п. 1.2, 1.3, 1.4 договору поставки продукції № 11 визначено, що поставка товару здійснюється окремими партіями на умовах:

1.2.1. EXW (склад постачальника визначений у Додатку № 2) згідно Правил «Інкотермс» 2010 р. з урахуванням внутрішньодержавного характеру перевезення;

1.2.2. CPT (місце доставки автотранспортом визначено у Додатку № 1) згідно Правил «Інкотермс» 2010 р. з урахуванням внутрішньодержавного характеру перевезення.

Сторони узгоджують умови на яких буде поставлятися товар (CPT або EXW), що передбачені в п. 1.2 договору, шляхом підписання відповідного Додатку до даного договору, який є його невід`ємною частиною.

Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту:

1.4.1. на умовах EXW складання між сторонами (або учасниками перевезення) належним чином оформленої товарно-транспортної накладної / яка також має силу і значення товарної (видаткової) накладної / (далі ТТН), яка засвідчує перехід права власності на товар, що знаходиться на складі постачальника;

1.4.2. на умовах СРТ складання між сторонами (або учасниками перевезення) належним чином оформленої ТТН, яка засвідчує доставку товару та перехід права власності на товар.

Отже, виходячи з наведених положень договору, сторони узгодили, що саме товарно-транспортна накладна (ТТН) є документом, який підтверджує факт поставки продукції та перехід права власності на неї від постачальника до покупця, незалежно від умов постачання (EXW чи СРТ).

Водночас суд зауважує, що до заяви про видачу судового наказу не додано жодних товарно-транспортних накладних, які відповідно до умов договору є документами, що підтверджують факт поставки продукції та перехід права власності. Натомість додана копія реєстру ТТН за період з 31.01.2023 по 19.10.2023 не може розцінюватися як належний доказ здійснення поставки, оскільки не є власне товарно-транспортною накладною та не містить відомостей, необхідних для підтвердження відвантаження конкретних партій товару.

Крім того, акт звірки взаєморозрахунків, що доданий заявником до матеріалів заяви, не належить до первинних документів у розумінні ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, оскільки не фіксує факту здійснення господарської операції, а лише відображає зіставлення даних бухгалтерського обліку сторін щодо наявності або відсутності заборгованості. Відтак, сам по собі акт звірки не може вважатися належним доказом поставки товару або виконання зобов`язань за договором.

В розрізі зазначеного суд вказує, що згідно зі ст. 73, 74, 76-78, 86 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оскільки заявником не подані належні та допустимі докази виникнення заборгованості в заявленому розмірі, суд не вбачає із поданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Київхліб» заяви виникнення та порушення права грошової вимоги заявника, а крім того, заява подана з порушенням вимог ст. 150 ГПК України.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Кодрянського ліцею Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області 2 998, 80 грн заборгованості за договором поставки продукції № 11 від 31.01.2023.

Відповідно до ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 153 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст. 148, 150, 152, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Київхліб» у видачі судового наказу за вимогою про стягнення із Кодрянського ліцею Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області 2 998, 80 грн заборгованості за договором поставки продукції № 11 від 31.01.2023.

Ухвала складена та підписана 14.10.2025, набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з моменту її складення у відповідності до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя П.В.Горбасенко