ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2025 р. Справа №909/201/25

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Матущак О.І.

Скрипчук О.С.

секретаря судового засідання Копець Х.А.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Стриганецький кар`єр від 11.07.2025 (вх. №ЗАГС 01-05/2172/25 від 11.07.2025)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.06.2025 (повний текст рішення складено та підписано 23.06.2025, суддя Неверовська Л.М.)

у справі № 909/201/25

за позовом Фізичної особи-підприємця Лисенко Олександра Олеговича (надалі ФОП Лисенко О.О.), м. Запоріжжя

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Стриганецький кар`єр" (надалі - ТОВ Стриганецький кар`єр), с. Стриганці, Тисменицький район, Івано-Франківська область

про стягнення заборгованості в сумі 2 815 916,42 грн., з яких: 2 050 000,00 грн. - заборгованість за поставлений товар, 527 248,09 грн. - інфляційні втрати, 201 255,86 грн. - 3% річних та 37 412,50 грн. пеня

з участю представників:

від позивача: Кійко А.І.;

від відповідача в режимі відеоконференції: Шунтов О.М.;

ВСТАНОВИВ:

ФОП Лисенко О.О. звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача ТОВ «Стриганецький кар`єр» про стягнення 2 815 916,42 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу №ДГ-18/11/22 від 18.11.2022 в частині оплати вартості поставленого позивачем товару, внаслідок чого в останнього утворився борг у розмірі 2 050 000 грн. Керуючись положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України, за прострочення строків оплати вартості поставленого товару за договором позивачем нараховано 527248,09 грн. інфляційних втрат та 201 255,86 грн. 3% річних та на підставі п.7.2. договору 37412,50 грн. пені.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2025 року у справі № 909/201/25 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Стриганецький кар`єр» на користь ФОП Лисенка О.О. - 2050000,00 грн. боргу, 527248,09 грн. інфляційних втрат, 201255,86 грн 3% річних, 33342,05 грн судового збору та 30 000,00 грн витрат на правничу допомогу. В частині стягнення 37412,50 грн пені - відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ТОВ «Стриганецький кар`єр» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що рішення суду в частині стягнення 30 000,00 грн витрат на правову допомогу є необґрунтованим , незаконними, просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.06.2023 у справі № 909/201/25 в частині стягнення витрат на правову допомогу в сумі 30 000 грн. та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Зокрема, скаржник зазначає, що спірні правовідносини між сторонами у справі виникли у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки (купівлі-продажу). Вважає, що даний спір є спором незначної складності, відноситься до категорії спорів, що виникають у зв`язку із неналежним виконанням договорів. Зазначає, що у спорах такого характеру, за відсутності особливостей у спірних правовідносинах, відсутності протиріч між наявними у справі документами щодо невиконання зобов`язання, судова практика є сталою, а матеріали даної справи не містять великої кількості документів (поставка здійснена на підставі двох видаткових накладних). Відтак, враховуючи характер спірних правовідносин, обсяг підготовлених та поданих до суду позивачем документів, з урахуванням критеріїв обґрунтованості та пропорційності розміру витрат до предмету спору, стягнення судом першої інстанції витрат на правничу допомогу в сумі 30 000 грн. вважає не обґрунтованим в повній мірі та завищеним.

ФОП Лисенко О.О. у відзиві на апеляційну скаргу від 07.08.2025 проти доводів апеляційної скарги заперечує, зазначає, що ним в суді першої інстанції на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката надано докази, які судом досліджені і з врахуванням критерію реальності адвокатських витрат та їх дійсності правомірно стягнуто 30 000.00 грн. Доводи, зазначені в апеляційній скарзі є не обґрунтованими та такими, що не можуть бути достатніми підставами для скасування чи зміни оскаржуваного рішення. Просить залишити рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.06.2025 у справі № 909/201/25 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача (скаржника) в судовому засіданні підтримав доводи, наведені у апеляційній скарзі.

Позивач просив залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, апеляційну скаргу без задоволення.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

Предметом спору в даній справі було стягнення з ТОВ Стриганецький кар`єр» на користь ФОП Лисенко О.О. заборгованість за договором купівлі-продажу №ДГ-18/11/22 від 18.11.2022 у розмірі 2 815 916,45 грн., з яких: 2050000,00 грн. заборгованість за поставлений товар, 527 248,09 грн. інфляційні втрати, 201255,86 грн. 3%річних та пеня у розмірі 37 412,50 грн.

В позовній заяві, з посиланням на пункт 6 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України, повідомлено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс позивач складається з розміру сплаченого судового збору в сумі 33 791,00 грн. та очікує понести витрати на правничу допомогу у розмірі 281 591, 00 грн. (а.с.3 позовної заяви).

Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 10 червня 2025 року у справі № 909/201/25 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Стриганецький кар`єр» на користь ФОП Лисенка О.О. 2050000,00 грн. боргу, 527248,09 грн. інфляційних втрат, 201255,86 грн 3% річних, 33342,05 грн судового збору та 30 000,00 грн витрат на правничу допомогу. В частині стягнення 37412,50 грн пені відмовлено.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що оскаржується відповідачем рішення лише в частині стягнення з нього 30 000,00 грн. витрат на правову допомогу, а відтак, з врахуванням положень 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Судом встановлено, що представником позивача був адвокат Кійко А.І., який діяв на підставі ордеру серія ВС №1349474 від 25.02.2025 (а.с.18), і між АО «Адвокатська компанія «Укрзахідюрсервіс» та ФОП Лисенком О.О. укладено договір про надання правничої допомоги №27/01/24 від 27.01.2025.

Кійко А.І. є адвокатом, що підтверджується копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЛВ №002572 від 02.06.2023 (а.с.30).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, представником позивача згідно з клопотанням від 29.04.2025 долучено до матеріалів справи копії: договору про надання юридичних, правових та адвокатських послуг №27/01/24 від 27.01.2025, додаткову угоду №1 від 27.01.2025до договору про надання юридичних, правових та адвокатських послуг №27/01/24 від 27.01.2025; рахунок на оплату виконаних робіт №29/01/1 від 29.01.2025 та платіжні інструкції, а також прибуткові касові ордери про сплату витрат на правові послуги в сукупності на суму 89000,00 грн. ; акт №1/25 від 29.04.2025 приймання-передачі наданих юридичних послуг до договору №27/01/24 від 27.01.2025 (а.с.50-61) .

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 10.06.2025 стягнуто з відповідача на користь позивача в тому числі і 30 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

При ухваленні постанови суд апеляційної інстанції виходив з такого.

Згідно з ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Практична реалізація цього принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити, в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

У постанові Верховний Суд від 11.06.2021 у справі № 34-16/17-3683-2011 виснував, що під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, визначеними у ч. 4 ст. 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто, критерії, визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами ч. 4 ст. 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені ч. 5 ст. 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як встановлено з обставин справи, представником позивача був адвокат Кійко А.І., який діяв на підставі ордеру серія ВС №1349474 від 25.02.2025 (а.с.18), який укладено на підставі договору про надання правничої допомоги №27/01/24 від 27.01.2025. Кійко А.І. є адвокатом, що підтверджується копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЛВ №002572 від 02.06.2023 (а.с.30).

27.01.2025 між АО "Адвокатська Компанія "УКРЗАХІДЮРСЕРВІС" (як виконавцем) та фізичною особою - підприємецем Лисенко Олександром Олеговичем укладено договір про надання правничої допомоги №27/01/24, згідно умов якого виконавець бере на себе зобов`язання по наданню замовнику на довгостроковій основі комплексу адвокатської допомоги консультаційно-правового характеру у відповідності з умовами цього договору та наступними додатковими письмовими угодами, а замовник зобов`язується здійснювати оплату таких послуг.

Згідно з п. 2.1. договору оплата виконаних робіт і наданих послуг (гонорар) здійснюється на підставі рахунків, які щомісячно або по мірі виконання робіт виставляються виконавцем замовнику. Рахунок на оплату та/або акт виконаних робіт та наданих послуг може надаватися шляхом передачі факсимільним зв`язком, електронною поштою чи поштовим відправленням з подальшим наданням оригіналу рахунку.

27.01.2025 між сторонами укладено додаткову угоду до договору №1 від 27.01.2025, яка визначає вартість та порядок оплати наданих послуг (гонорару) адвокатського об`єднання за надання правової допомоги у спорі про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Стриганецький кар`єр заборгованості зі сплати товару у розмірі 2815916, 42 грн.

Пунктом 2 даної додаткової угоди сторони узгодили, що гонорар виконавця визначається в розмірі 281591 грн за кожну судову інстанцію.

Згідно з п. 4.1. додаткової угоди оплата послуг з представництва інтересів у суді здійснюється частково або шляхом сплати повної суми розміру гонорару, визначеного в пунті 2 цієї додаткової угоди.

Пунктом 3.3. додаткової угоди сплата узгодженої сторонами суми гонорару здійснюється замовником у порядку, визначеному пунктом 2.2. договору про надання юридичних, правових та адвокатських послуг №27/01/24 від 27 січня 2025 року.

Адвокатським об`єднанням виставлено ФОП Лисенко Олександру Олеговичу рахунок за виконані роботи за січень 2025 року в сумі 89000 грн., які оплачено, докази чого містяться в матеріалах справи.

Згідно підписаного сторонами акту №1/25 приймання-передачі наданих юридичних послуг від 29.04.2025, сторони підтверджують, що загальна вартість наданих виконавцем послуг у справі №909/201/25 станом на дату підписання цього акту становить 89000 грн (а.с.61).

Матеріалами справи встановлено, що адвокат Кійко А.І. складав та підписував позовну заяву; клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів понесених витрат, брав участь в судових засідання 20.05.2025, 03.06.2025, 09.06.2025 та 10.06.2025, що підтверджується протоколами судових засідань, які наявні в матеріалах справи.

Відтак, суд апеляційної інстанції, проаналізувавши доводи апеляційної скарги в сукупності з нормами процесуального права, врахувавши характер спірних правовідносин, обсяг підготовлених та поданих до суду позивачем документів, участі представника в судових засіданнях, з урахуванням критеріїв обґрунтованості та пропорційності розміру витрат до предмета спору, а також критерію реальності адвокатських витрат та їх дійсності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що задоволення таких судом першої інстанції в сумі 30 000, 00 грн. є обґрунтованим та пропорційним розміру наданих послуг (спір є незначної складності).

Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.06.2025 у справі №909/201/25.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.

Відповідно до частин 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

У даній справі суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законні та обґрунтовані судові рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому їх необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.06.2025 у справі №909/201/25 без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ухвалив:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Стриганецький кар`єр від 11.07.2025 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.06.2025 у справі №909/201/25 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. ст. 287-288 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

Судді О.І. Матущак

О.С. Скрипчук