ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року

м. Київ

cправа № 911/3160/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,

за участю представників:

прокуратури - Савицька О. В.,

позивача - не з`явилися,

відповідача - Дешевий О. А., Лук`яненко В. О.,

третьої особи - Новицька А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 (судді: Станік С. Р. - головуючий, Сибіга О. М., Гончаров С. А.) у справі

за позовом заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Томашівської сільської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіпан",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, -Київська обласна державна адміністрація,

про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельними ділянками, скасування рішень про державну реєстрацію права користування розпорядження земельними ділянками та їх повернення,

В С Т А Н О В И В:

1. Короткий зміст позовних вимог і підстав позову

1.1. У жовтні 2023 року заступник керівника Київської обласної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Томашівської сільської ради (далі - Томашівська сільрада) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіпан" (далі - ТОВ "Сіпан") про усунення перешкод у здійсненні Томашівською сільрадою права користування та розпорядження земельними ділянками, кадастрові номери :02:003:0030, :02:003:0031, :02:003:0032, :02:003:0033 шляхом скасування рішень про державну реєстрацію від 29.10.2020 № 54848848, від 29.10.2020 № 54853149, від 29.10.2020 № 54853664, від 29.10.2020 № 54854182 права оренди та усунення перешкод у здійсненні державою в особі Томашівської сільради права користування та розпорядження вказаними земельними ділянками шляхом їх повернення на користь територіальної громади с. Дорогинка в особі Томашівської сільради від ТОВ "Сіпан".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні земельні ділянки були отримані відповідачем в оренду на підставі договорів оренди земельних ділянок, строк дії яких закінчився ще 27.01.2020, отже, оспорювані рішення про державну реєстрацію права оренди відповідача на вказані земельні ділянки зі строком дії відповідно до 11.03.2029, до 28.12.2029, до 28.12.2029 та до 28.12.2029, є безпідставними та підлягають скасуванню; державна реєстрація права оренди відповідача на спірні земельні ділянки вчинена з посиланням на рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі № 910/8535/20, однак резолютивна частина цього рішення не містить висновку про набуття, зміну чи припинення речових прав на спірні земельні ділянки, а тому відсутні підстави для державної реєстрації речового права на них.

На обґрунтування підстав представництва прокурором інтересів держави в суді у цій справі прокурор посилався на бездіяльність позивача, а саме нездійснення Томашівською сільрадою (позивачем) як органом місцевого самоврядування, що представляє відповідну територіальну громаду - власника землі заходів щодо повернення спірних земельних ділянок комунальної власності на користь територіальної громади від відповідача.

1.2. ТОВ "Сіпан" проти позову заперечило, посилаючись, зокрема, на те, що відповідач є орендарем спірних земельних ділянок на підставі договорів оренди від 11.03.2009, від 28.12.2009, від 28.12.2009 та від 28.12.2009, укладених строком на 10 років із можливістю їх поновлення на новий строк; після закінчення цього строку вказані договори оренди були поновлені на новий строк за взаємною мовчазною згодою орендодавця та орендаря, що підтверджується рішенням Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі № 910/8535/20, в мотивувальній частині якого міститься висновок про поновлення вказаних договорів оренди на новий 10-річний строк. Отже, оскільки право оренди відповідача є дійсним, то оспорювані рішення про державну реєстрацію речового права відповідача на вказані земельні ділянки є законними.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 07.03.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025, в позові відмовлено.

2.2. Аргументуючи судове рішення, місцевий господарський суд, з висновками якого погодився апеляційний господарський суд, виходив із встановлених обставин того, що відповідач є законним орендарем спірних земельних ділянок на підставі чинних на момент розгляду справи договорів оренди; оспорювані рішення про державну реєстрацію права оренди відповідача на земельні ділянки не порушують прав територіальної громади с. Дорогинка в особі Томашівської сільради (позивача), яка є правонаступником сторони орендодавця у вказаних договорах оренди.

3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, якою залишено без змін рішення місцевого господарського суду про відмову у позові, прокурор звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у цій справі, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження прокурор посилається на положення пунктів 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, пункту 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України, а саме порушення норм процесуального права - статей 2, 3, 76- 79, 86, 236, 300 Господарського процесуального кодексу України, і не дослідження зібраних у справі доказів, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права - статей 15, 16, 328, 330, 373, 387, 391, 658 Цивільного кодексу України, а також неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 17.12.2021 у справі № 826/9341/18, від 18.09.2020 у справі № 280/5324/19 стосовно вимог до судового рішення; у постановах Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 910/11027/18, від 18.03.2020у справі № 129/1033/13-ц, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 щодо застосування судом принципу змагальності.

Зокрема, доводи прокурора зводяться до незаконності державної реєстрації права оренди на спірні земельні ділянки за відповідачем з огляду на те, що у наведеному випадку при прийнятті рішень про державну реєстрацію права оренди спірних земельних ділянок було використано мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі № 910/8535/20, тоді як згідно з резолютивною частиною в задоволенні позовних вимог щодо поновлення договорів оренди вказаних земельних ділянок відмовлено.

3.2. ТОВ "Сіпан" у відзиві на касаційну скаргу не погоджується з її доводами, просить залишити без змін оскаржену у справі постанову як законну та обґрунтовану, а касаційну скаргу - без задоволення.

3.3. Від Томашівської сільради надійшло клопотання про проведення судового засідання за відсутності її представників.

4. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду

4.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права у розумні строки, колегія суддів зазначає таке.

4.2. Як установили попередні судові інстанції та свідчать матеріали справи, 11.03.2009 між ТОВ "Сіпан" (орендар) і Фастівською районною державною адміністрацією Київської області (далі - Фастівська РДА) (орендодавець) укладено договір оренди земельної ділянки (далі - договір оренди № 1), за умовами якого орендодавець на підставі розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 13.11.2008 № 1433 "Про передачу в оренду земельної ділянки ТОВ "Сіпан" за рахунок земель державної власності надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, цільове призначення - землі добувної промисловості (для розробки Кощіївського родовища гранітів), яка знаходиться на території Дорогинської сільської ради Фастівського району Київської області.

У пункті 2 договору оренди № 1 сторони погодили, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,9897 га.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки затверджена рішенням сесії Фастівської районної ради від 27.02.2009 № 10-23-V становить 457 233,06 грн (пункт 5 вказаного договору).

Згідно з пунктом 8 договору оренди № 1 його укладено на 10 (десять) років, починаючи з дати державної реєстрації відповідно до чинного законодавства; після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк, у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 (шістдесят) днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Додатковою угодою від 30.05.2018 № 1 сторони внесли зміни до названого договору, а саме визначили, зокрема, що орендодавцем в цьому договорі оренди є Київська обласна державна адміністрація, надалі іменована - орендодавець, від імені якої на підставі розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 13.11.2008 № 1433 діє Фастівська РДА в особі її уповноваженого керівника. Також цією додатковою угодою пункт 2 договору оренди № 1 сторонами викладено в новій редакції, згідно з якою в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,9897 га, кадастровий номер :02:003:0030, цільове призначення - землі добувної промисловості, для розробки Кощіївського родовища гранітів, що розташоване на території Дорогинської сільської ради Фастівського району Київської області.

28.12.2009 між ТОВ "Сіпан" і Фастівською РДА укладено договір оренди земельної ділянки (далі - договір оренди № 2), за умовами якого орендодавець на підставі розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 17.12.2009 № 1133 "Про передачу в оренду земельної ділянки ТОВ "Сіпан" за рахунок земель державної власності надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, цільове призначення - землі добувної промисловості (для розробки Кощіївського родовища гранітів), що розташована на території Дорогинської сільської ради Фастівського району Київської області.

У пункті 2 договору оренди № 2 сторони погодили, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 5,6237 га, кадастровий номер :02:003:0031.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки затверджена рішенням сесії Фастівської районної ради від 25.12.2009 № 07-31-У становить 180 3520,59 грн (пункт 5 договору оренди № 2).

За змістом пункту 8 договору оренди № 2 цей договір укладено на 10 (десять) років, починаючи з дати його державної реєстрації у відповідності до чинного законодавства. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк, у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 (шістдесят) днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Додатковою угодою від 22.06.2018 № 1 сторони внесли зміни до вказаного договору, а саме визначили, зокрема, що орендодавцем в цьому договорі оренди є Київська обласна державна адміністрація, надалі іменована - орендодавець, від якої на підставі розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 17.12.2009 № 1133 діє Фастівська РДА в особі її уповноваженого керівника.

28.12.2009 між ТОВ "Сіпан" і Фастівською РДА укладено договір оренди земельної ділянки (далі - договір оренди № 3), за умовами якого орендодавець на підставі розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 17.12.2009 № 1134 "Про передачу в оренду земельної ділянки ТОВ "Сіпан" за рахунок земель державної власності надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, цільове призначення - землі добувної промисловості (для розробки Кощіївського родовища гранітів), розташована на території Дорогинської сільської ради Фастівського району Київської області.

Згідно з пунктом 2 договору оренди № 3 в оренду передається земельна ділянка загальною площею 16,1182 га, кадастровий номер :02:003:0032.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки затверджена рішенням сесії Фастівської районної ради від 25.12.2009 № 06-31-У становить 516 9106,74 грн (пункт 5 договору оренди № 3).

У пункті 8 вказаного договору оренди сторони обумовили, що цей договір укладено на 10 (десять) років, починаючи з дати його державної реєстрації відповідно до чинного законодавства. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк, у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 (шістдесят) днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

За додатковою угодою від 22.06.2018 № 1 сторони внесли зміни до договору оренди № 3, а саме визначили, зокрема, що орендодавцем в цьому договорі оренди є Київська обласна державна адміністрація, надалі іменована - орендодавець, від якої на підставі розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 17.12.2009 № 1134 діє Фастівська РДА в особі її уповноваженого керівника.

28.12.2009 між ТОВ "Сіпан" (орендар) і Фастівською РДА (орендодавець) укладено договір оренди земельної ділянки (далі - договір оренди № 4), відповідно до умов якого орендодавець на підставі розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 17.12.2009 № 1134 "Про передачу в оренду земельної ділянки ТОВ "Сіпан" за рахунок земель державної власності надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, цільове призначення - землі добувної промисловості (для розробки Кощіївського родовища гранітів), розташовану на території Дорогинської сільської ради Фастівського району Київської області за межами населеного пункту.

У пункті 2 договору оренди №4 сторони погодили, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 3,9780 га, кадастровий номер :02:003:0033.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки затверджена рішенням сесії Фастівської районної ради від 25.12.2009 № 06-31-У становить 127 5744,60 грн (пункт 5 договору оренди № 4).

Цей договір укладено на 10 (десять) років, починаючи з дати його державної реєстрації відповідно до чинного законодавства. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 (шістдесят) днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (пункт 8 договору оренди № 4).

Додатковою угодою від 12.03.2018 № 1 сторони внесли зміни до вказаного договору оренди, а саме визначили, зокрема, що орендодавцем в цьому договорі оренди є Київська обласна державна адміністрація, надалі іменована - орендодавець, від якої на підставі розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 17.12.2009 № 1134 діє Фастівська РДА в особі її уповноваженого керівника.

Умовами пункту 44 кожного із цих чотирьох договорів оренди (договору оренди № 1, договору оренди № 2, договору оренди № 3 та договору оренди № 4) було визначено, що договір оренди набирає чинності після його підписання сторонами та державної реєстрації.

Усі названі чотири договори оренди були зареєстровані Київською регіональною філією Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", про що вчинено відповідні записи, що підтверджується відміткою на останньому аркуші кожного з цих договорів оренди, а саме договір оренди № 1 зареєстровано 18.03.2009, договір оренди № 2 зареєстровано 28.01.2010, договір оренди № 3 зареєстровано 28.01.2010, договір оренди № 4 зареєстровано 28.01.2010.

Отже, попередні судові інстанції установили, що, виходячи із пункту 8 кожного з цих чотирьох договорів оренди, яким був встановлений 10-річний строк дії договору його від дати державної реєстрації, строк дії договору оренди № 1 спливав 18.03.2019, а строк дії договору оренди № 2, договору оренди № 3 та договору оренди № 4 - 28.01.2020.

Господарські суди попередніх інстанцій у справі, що розглядається, також установили, що як убачається із рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі № 910/8535/20, у зв`язку зі спливом строку дії вказаних договорів оренди та виникненням правової невизначеності між орендарем та орендодавцем в питанні чинності договорів оренди, в червні 2020 року ТОВ "Сіпан" (орендар спірних земельних ділянок, відповідач у справі № 911/3160/23) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської обласної державної адміністрації (орендодавець земельних ділянок) про визнання поновленими договорів оренди № 1, № 2, № 3, №4 (справа № 910/8535/20).

Позовні вимоги у справі № 910/8535/20 ТОВ "Сіпан" обґрунтовані тим, що це товариство продовжує користуватись земельними ділянками, які є предметом вказаних договорів оренди (а саме земельними ділянками, кадастрові номери :02:003:0030, :02:003:0031, :02:003:0032, :02:003:0033), а орендодавець (Київська обласна державна адміністрація, відповідач у справі № 910/8535/20) не заперечив проти поновлення таких договорів оренди земельних ділянок на той самий строк та на тих самих умовах, у зв`язку з чим ТОВ "Сіпан" звернулося до господарського суду з позовом про визнання поновленими на 10 років договорів оренди № 1, № 2, № 3, № 4.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2020 було відкрито провадження у справі № 910/8535/20. Як свідчить зміст рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі № 910/8535/20, Київська обласна державна адміністрація (орендодавець, відповідач у справі № 910/8535/20) заперечувала проти задоволення позовних вимог у справі № 910/8535/20, посилаючись, зокрема, на те, що орендодавець та орендар не досягли згоди щодо усіх істотних умов договору оренди, а саме щодо розміру орендної плати, а тому переважне право орендаря на поновлення договорів оренди припинилося. Київська обласна державна адміністрація при цьому посилалась на те, що у листі від 22.03.2019 № 06-06/922 Департамент містобудування та архітектури Київської обласної державної адміністрації за дорученням Київської обласної державної адміністрації як орендодавця повідомив ТОВ "Сіпан" про пропозицію змінити умови договорів, а саме встановити річну орендну плату за користування земельною ділянкою у розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки. Відхиляючи вказані доводи Київської обласної державної адміністрації (орендодавця, відповідача у справі № 910/8535/20) в питанні зміни розміру орендної плати, Господарський суд міста Києва в своєму рішенні від 15.09.2020 у справі № 910/8535/20 вказав, що пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, а згідно з пунктом 288.4, підпунктами 288.5.1, 288.5.2 пункту 288.5 наведеної норми розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки; зміна розміру орендної плати відбувається в процесі погодження між сторонами істотних умов договору та не є підставою для відмови у поновленні договорів оренди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі № 910/8535/20 було відмовлено у задоволенні позову ТОВ "Сіпан" про визнання поновленими на 10 років договорів оренди земельних ділянок. Відмовляючи в задоволенні позову у справі № 910/8535/20, суд у рішенні від 15.09.2020 встановив, зокрема, факт продовження використання орендарем (ТОВ "Сіпан") земельних ділянок після закінчення строку дії договорів оренди, факт ненадіслання орендодавцем (Київською обласною державною адміністрацією) у встановлений законом строк заперечення щодо поновлення договорів оренди на новий строк та відсутність рішень орендодавця щодо припинення спірних договорів оренди, а тому Господарський суд міста Києва висновував, що договір оренди № 1, договір оренди № 2, договір оренди № 3 та договір оренди № 4 продовжують діяти на той же строк і на тих же умовах за взаємною мовчазною згодою сторін , а тому відсутні підстави для укладення в судовому порядку додаткових угод про поновлення спірних договорів оренди.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі № 910/8535/20 не оскаржувалось та набрало законної сили 16.10.2020.

На підставі вказаного рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі № 910/8535/20, рішеннями державного реєстратора Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області Заболотного А .В. від 29.10.2020 було зареєстровано речове право оренди ТОВ "Сіпан" на земельні ділянки (зміни речового права) із зазначенням нової дати закінчення строку оренди земельних ділянок, а саме:

- новою датою закінчення строку оренди земельної ділянки, кадастровий номер :02:003:0030, вказано 11.03.2029 (ці відомості внесені до Державного реєстру речових прав державним реєстратором Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області Заболотним А. В. 29.10.2020, індексний номер рішення 54848848). Зазначена обставина підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.10.2023 № 350114640;

- новою датою закінчення строку оренди земельної ділянки, кадастровий номер :02:003:0031, вказано 28.12.2029 (ці відомості внесені до Державного реєстру речових прав державним реєстратором Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області Заболотним А. В. 29.10.2020, індексний номер рішення 54853149). Зазначена обставина підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.10.2023 № 35012174;

- новою датою закінчення строку оренди земельної ділянки, кадастровий номер :02:003:0032, вказано 28.12.2029 (ці відомості внесені до Державного реєстру речових прав державним реєстратором Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області Заболотним А. В. 29.10.2020, індексний номер рішення 54853664). Зазначена обставина підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.10.2023 № 350120569;

- новою датою закінчення строку оренди земельної ділянки, кадастровий номер :02:003:0034, вказано 28.12.2029 (ці відомості внесені до Державного реєстру речових прав державним реєстратором Гостомельської селищної ради Бучанського району Київської області Заболотним А. В. 29.10.2020, індексний номер рішення 54854182). Зазначена обставина підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.10.2023 № 350119638.

Господарські суди попередніх інстанцій у справі що розглядається, також зазначили, що, у подальшому у зв`язку із набранням чинності з 27.05.2021 Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" від 28.04.2021 № 1423-IX, земельні ділянки, кадастрові номери :02:003:0030, :02:003:0031, :02:003:0032, :02:003:0033 перейшли в комунальну власність із реєстрацією права власності на них за Томашівською сільрадою, а саме 20.08.2021 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вказані земельні ділянки на підставі названого Закону зареєстровано за Томашівською сільрадою, що також підтверджується вказаними витягами із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.10.2023. Отже, як установили суди, до Томашівської сільради перейшли усі права та обов`язки Київської обласної державної адміністрації як орендодавця за договорами оренди.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень у травні 2023 року Томашівська сільрада звернулася до Господарського суду Київської області із позовними заявами до ТОВ "Сіпан" про стягнення заборгованості з орендної плати за вказаними договорами оренди, а саме із позовом про стягнення заборгованості за договором оренди № 1 за період оренди з 01.04.2020 по 31.12.2022 (справа № 911/1583/23 Господарського суду Київської області); із позовом про стягнення заборгованості за договором оренди № 2 за період оренди з 01.04.2020 по 31.12.2020 (справа № 911/1581/23 Господарського суду Київської області); із позовом про стягнення заборгованості за договором оренди № 3 за період оренди з 01.04.2020 по 31.12.2021 (справа № 911/1584/23 Господарського суду Київської області); із позовом про стягнення заборгованості за договором оренди № 4 за період оренди з 01.04.2020 по 31.12.2020 (справа № 911/1582/23 Господарського суду Київської області).

4.3. Предметом позову у цій справі, що розглядається, є вимоги прокурора заявлені в інтересах держави в особі Томашівської сільради до ТОВ "Сіпан" усунення перешкод у здійсненні Томашівською сільрадою права користування та розпорядження земельними ділянками шляхом скасування рішень про державну реєстрацію права оренди відповідача та повернення їх територіальній громаді.

4.4. Рішенням суду першої інстанції в позові відмовлено.

4.5. Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції погодився в висновками місцевого господарського суду про відмову у позові.

4.6. Ухвалюючи судові рішення у справі, господарські суди попередніх інстанцій зазначили, зокрема, що у частині 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частин 1- 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Особливості участі у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, визначено статтею 53 Господарського процесуального кодексу України, за змістом частин 3, 4 та 5 якої у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

За правилами статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до положень частини 1 статті 73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

4.7. В основу висновків судів попередніх інстанцій про відмову у позові покладено достеменно встановлені обставини законності державної реєстрації речового права - права оренди спірних земельних ділянок за відповідачем на підставі чинних договорів оренди землі та непорушення у наведеному випадку прав територіальної громади, від імені якої діє позивач у цій справі.

Зокрема, господарські суди попередніх інстанцій установили, що рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі № 910/8535/20 не підтверджує позицію прокурора у цій справі, що розглядається, про припинення переважного права ТОВ "Сіпан" на поновлення договорів оренди землі. Навпаки, в рішенні Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі № 910/8535/20 встановлено факти звернення ТОВ "Сіпан" до Київської обласної державної адміністрації як орендодавця про поновлення договорів оренди земельних ділянок, продовження використання орендарем - ТОВ "Сіпан" земельних ділянок після закінчення строку дії договорів оренди, ненадіслання орендодавцем (Київською обласною державною адміністрацією) у встановлений законом строк заперечення щодо поновлення договорів оренди на новий строк та відсутність рішень орендодавця щодо припинення спірних договорів оренди. Звідси Господарський суд міста Києва у своєму рішенні від 15.09.2020 у справі № 910/8535/20 констатував, що договір оренди № 1, договір оренди № 2, договір оренди № 3 та договір оренди № 4 продовжують діяти на той же строк та на тих же умовах за взаємною мовчазною згодою сторін і тому відсутні підстави для укладення в судовому порядку додаткових угод про поновлення вказаних договорів оренди. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі № 910/8535/20 ніким не було оскаржено та набрало законної сили 16.10.2020.

Попередні судові інстанції у цій справі, що розглядається, зазначили, що посилання прокурора на те, що факт поновлення договорів оренди встановлений лише в мотивувальній частині рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі № 910/8535/20, а не в резолютивній частині, не доводять відсутності переважного права ТОВ "Сіпан" на поновлення таких договорів оренди, яке у наведеному випадку виникло за наявності відповідного фактичного складу в силу положень частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі". За висновками судів, прокурор не надав як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції жодних належних та допустимих доказів того, що відповідач як орендар після закінчення строку оренди припинив користуватись спірними земельними ділянками і що орендодавець протягом одного місяця заперечив проти такого користування.

Водночас господарські суди попередніх інстанцій звернули увагу на те, що обставини поновлення чотирьох договорів оренди землі на новий строк за взаємною мовчазною згодою орендодавця та орендаря і чинності таких договорів на час розгляду справи визнаються і самою Томашівською сільрадою - позивачем у справі № 911/3160/23 у поясненнях, наданих суду.

Крім того, поданий прокурором у цій справі позов не стосується захисту (поновлення) прав Томашівської сільради як суб`єкта права власності на спірні земельні ділянки, зважаючи на те, що сама Томашівська сільрада, вважаючи порушеними свої права як орендодавця в отриманні орендної плати у зв`язку з орендою відповідачем спірних земельних ділянок зверталася до Господарського суду Київської області із позовними заявами до ТОВ "Сіпан" про стягнення заборгованості з орендної плати за наступні періоди оренди вже після поновлення договорів оренди.

4.8. За таких обставин, суди дійшли висновку про те, що ТОВ "Сіпан" є законним орендарем спірних земельних ділянок на підставі чинних на момент розгляду справи договорів оренди, тому підстав для задоволення заявленого прокурором позову про усунення перешкод позивачеві у праві користування та розпорядження земельними ділянками у спосіб скасування рішень про державну реєстрацію права оренди відповідача та повернення їх територіальній громаді у наведеному випадку немає.

4.9. Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

4.10. Не погоджуючись із висновками суду апеляційної інстанції, прокурор звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, предметом касаційного розгляду є законність та обґрунтованість оскаржуваного прокурором судового рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

4.11. Верховний Суд, переглянувши оскаржену постанову суду апеляційної інстанції у межах доводів і вимог касаційної скарги, виходить із такого.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

У кожному випадку порівняння правовідносин та їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин (пункт 31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20).

Разом із тим зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

Колегія суддів також зазначає, що посилання скаржника на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження не можуть бути взяті до уваги судом касаційної інстанції, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

Проаналізувавши окремі частково процитовані скаржником висновки Верховного Суду, які викладені у наведених скаржником постановах Верховного Суду, зокрема щодо стандарту доказування, колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що вони стосуються процесуальних дій суду, загальних підходів до оцінки доказів при з`ясуванні обставин будь-якої господарської справи, а тому вони не можуть бути покладені у заперечення висновків судів попередніх інстанцій у цій справі, які ґрунтуються на оцінці судами іншої сукупності доказів та за іншого предмета доказування; зміст судових рішень у справі, що розглядається, не свідчить про їх невідповідність правовим висновкам, викладеним у зазначених постановах. Незгода скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішеннях, не свідчить про їх незаконність.

У контексті наведеного слід звернути увагу на те, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Цитування скаржником окремих висновків, наведених у постановах Верховного Суду, не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Разом із тим, колегія суддів відхиляє за необґрунтованістю посилання скаржника на постанови Верховного Суду у справах № 280/5324/19, № 826/9341/18, оскільки у вказаних адміністративних справах наведені скаржником висновки стосувалися виключно питання щодо роз`яснення судового рішення, натомість у цій справі, в якій подано касаційну скаргу, таке процесуальне питання не виникало; відповідні висновки не впливають на правомірність висновків про відмову у позові, покладених в основу судових рішень у цій справі, що розглядається.

Як свідчить зміст оскаржених судових рішень, господарські суди попередніх інстанцій оцінили подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку у їх сукупності, що відповідає положенням частини 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України. Натомість доводи скаржника фактично спрямовані на переоцінку поданих сторонами доказів і встановлення нових обставин справи, що, відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).

У свою чергу, Верховний Суд є судом права, а не факту, тому діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку (постанови Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 912/3192/18, від 12.11.2019 у справі № 911/3848/15, від 02.07.2019 у справі № 916/1004/18).

Колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що для спростування будь-якого висновку, наведеного у оскаржуваних судових рішеннях, скаржник має навести не особисті міркування щодо незаконності та необґрунтованості цих судових рішень, а довести, який саме висновок Верховного Суду щодо застосування конкретної норми права у подібних відносинах не врахували суди попередніх інстанцій з урахуванням встановлених ними обставин справи.

Разом із тим посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

З огляду на зазначене підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу, не знайшла підтвердження.

4.12. Також колегія суддів відхиляє посилання скаржника на неналежне дослідження судами зібраних у справі доказів, оскільки відповідно до пункту 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

Таким чином, за змістом пункту 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у виді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

Натомість зміст касаційної скарги переконливо свідчить про те, що доводи прокурора зводяться здебільшого до посилань на необхідність переоцінки встановлених обставин та наявних у справі доказів, але, як уже зазначалося, скаржник при цьому належним чином не обґрунтував у своїй касаційній скарзі наявність хоча би однієї із підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Як уже зазначалося, підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (на яку посилався прокурор) не знайшла підтвердження.

За таких обставин колегія суддів не бере до уваги доводи скаржника про неповне дослідження судами зібраних у справі доказів за умови відсутності підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

5.1. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

5.2. Отже, враховуючи викладене, оскаржена у справі постанова підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

6. Розподіл судових витрат

6.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 у справі № 911/3160/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді Н. О. Багай

Ю. Я. Чумак