РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.10.2025Справа № 910/8924/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хелсі Лаб"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Медична клініка "Столиця"

про стягнення 565 212,12 грн.,

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хелсі Лаб" (далі - позивач, Товариство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Медична клініка "Столиця" (далі - відповідач, Клініка) про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 565 212,12 грн., з яких: 438 666,00 грн. - основний борг, 58 803,71 грн. - пеня, 43 866,60 грн. - штраф, 23 876,41 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами 01.12.2022 року договором про надання медичних послуг № 78/К-2022, у зв`язку з чим за Клінікою утворилась заборгованість у вищевказаному розмірі та виникли підстави для нарахування штрафних санкцій та компенсаційних виплат.

Ухвалою від 23.07.2025 року господарський суд міста Києва залишив позовну заяву Товариства без руху з одночасним встановленням строку та способу усунення її недоліків.

28.07.2025 року через систему "Електронний суд" надійшла заява Товариства від 23.07.2025 року № 9 про усунення недоліків позовної заяви.

Враховуючи наведені обставини, ухвалою від 30.07.2025 року господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі № 910/8924/25, вирішив здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також встановив відповідачу строк на подання відзиву - 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

За умовами частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до частини 5 статті 242 Господарського процесуального кодексу України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З огляду на викладене, копія ухвали суду від 30.07.2025 року про відкриття провадження у справі № 910/8924/25 у порядку, визначеному законом, була надіслана судом в електронній формі шляхом надсилання її до електронного кабінету відповідача, та доставлена останньому 31.07.2025 року о 07:56 год. Наведені обставини підтверджуються наявним у матеріалах справи повідомленням про доставку означеного електронного листа.

Дата отримання судом інформації про доставку означеного документа в кабінет ЕС відповідача - 31.07.2025 року о 09:04 год.

За умовами пункту 2 абзацу 1 частини 6, абзацу 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою господарського суду міста Києва від 30.07.2025 року, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.12.2022 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) був укладений договір про надання медичних послуг № 78/К-2022 (далі - Договір), за змістом якого Товариство за дорученням відповідача взяло на себе зобов`язання на умовах цього правочину надавати медичні послуги (далі - послуги), перелік яких погоджений сторонами у Додатку № 1 до Договору, а Клініка зобов`язалася у порядку і на умовах даного Договору приймати і оплачувати надані виконавцем послуги.

Означений правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відбитками печаток цих юридичних осіб.

У розділі Договору "Терміни і визначення у договорі" сторони погодили, що "звітний період" - з 1 по 15 число поточного місяця (далі - звітний період № 1), з 16 по останній день поточного місяця (далі - звітний період № 2).

За умовами пункту 3.1 Договору його ціна визначається за загальною ціною всіх підписаних сторонами актів наданих послуг, згідно з якими надавались послуги протягом дії даного Договору та виставлених до них рахунків.

Ціни на послуги, що надаються виконавцем, вказані у Додатку № 1 до Договору (пункт 3.2 цього правочину).

За змістом пунктів 3.6.1-3.6.2 Договору оплата за надані послуги за звітний період № 1 здійснюється замовником до 30 числа поточного місяця, за звітний період № 2 - до 15 числа наступного місяця.

Згідно з пунктом 4.1 Договору приймання-передача наданих послуг здійснюється на підставі акта наданих послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до пункту 4.2 Договору приймання-передача послуг за цим Договором здійснюється 2 (два) рази на місяць за звітний період № 1 та за звітний період № 2.

В силу пунктів 4.2.1, 4.2.2 Договору виконавець не пізніше 16 числа поточного місяця відправляє на електронну пошту замовника звіт про надані послуги за звітний період № 1 (далі - Звіт № 1). Замовник зобов`язаний ознайомитись з переліком, погодити або надати вмотивовані зауваження протягом 1 (одного) робочого дня з моменту отримання Звіту № 1. У разі отримання вмотивованих зауважень та узгодження сторонами виконавець вносить зміни до Звіту № 1 та формує рахунок та акт наданих послуг і направляє замовнику на оплату та підписання.

01 числа місяця, наступного за місяцем, в якому надавались послуги, виконавець відправляє на електронну пошту замовника звіт про надані послуги за звітний період № 2 (далі - Звіт № 2). Замовник зобов`язаний ознайомитись з переліком, погодити або надати вмотивовані зауваження протягом 1 (одного) робочого дня з моменту отримання Звіту № 2. У разі отримання вмотивованих зауважень та узгодження сторонами виконавець вносить зміни до Звіту № 2 та формує рахунок та акт наданих послуг і направляє замовнику на оплату та підписання.

Відповідно до пункту 4.3 Договору замовник зобов`язаний направити підписаний зі свого боку примірник акта наданих послуг виконавця на його поштову адресу протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання оригіналів у паперовому вигляді. Сторони домовились, що у разі невикористання замовником свого обов`язку щодо підписання актів наданих послуг та за відсутності письмової мотивованої відмови замовника від підписання актів наданих послуг протягом вищезазначеного строку, акт наданих послуг вважатиметься підписаним, є підставою для здійснення розрахунків між сторонами, та є невід`ємною частиною даного Договору.

Згідно з пунктом 5.2.7 цієї угоди замовник зобов`язується своєчасно, в порядку і на умовах, визначених даним Договором, виконувати оплату наданих послуг виконавця.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє по 31.12.2023 року, але в будь-якому випадку до моменту виконання сторонами своїх зобов`язань по даному Договору.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивач надав відповідачу передбачені цією угодою послуги, зокрема, за актами від 30.09.2024 року № 629 на суму 61 770,00 грн., від 31.10.2024 року № 656 на суму 57 975,00 грн., від 15.11.2024 року № 693 на суму 40 090,00 грн., від 30.11.2024 року № 704 на суму 44 765,00 грн., від 15.12.2024 року № 712 на суму 60 840,00 грн., від 31.12.2024 року № 720 на суму 38 245,00 грн., від 15.01.2025 року № 4 на суму 37 510,00 грн., від 31.01.2025 року № 1 на суму 64 280,00 грн., від 15.02.2025 року № 44 на суму 8 635,00 грн., від 28.02.2025 року № 56 на суму 33 237,00 грн., від 15.03.2025 року № 83 на суму 34 124,00 грн., від 31.03.2025 року № 86 на суму 36 495,00 грн., від 30.04.2025 року № 125 на суму 24 010,00 грн.

Наведені акти, копії яких наявні у матеріалах справи, підписані представниками сторін та скріплені відбитками їх печаток без жодних зауважень чи заперечень.

Обґрунтовуючи пред`явлені вимоги, Товариство посилалося на систематичне порушення відповідачем платіжної дисципліни та несвоєчасну оплату наданих йому виконавцем за Договором медичних послуг за вищевказаними актами.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 05.05.2025 року № 05/05-25 відповідач звернувся до Товариства та повідомив, що Клініка визнає наявність заборгованості перед позивачем за Договором. Разом із тим, відповідач вказав, що порушення його платіжних зобов`язань носять виключно тимчасовий характер та підтвердив намір виконувати свої зобов`язання за Договором.

Судом встановлено, що 16.05.2025 року сторони уклали додатковий договір № 1 до Договору (далі - Додатковий договір № 1), за змістом пункту 1.1 якого замовник визнав заборгованість перед виконавцем, яка утворилась на підставі основного договору за надання медичних послуг, що станом на 16.05.2025 року складає 481 576,00 грн. та підтверджується відповідними актами надання послуг.

Вказаний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відбитками печаток цих суб`єктів господарювання.

Згідно з пунктом 2 Додаткового договору № 1 замовник зобов`язується виплатити у повному обсязі заборгованість, зазначену в пункті 1 цього додаткового договору, згідно з графіком погашення заборгованості (Додаток № 1 до цього додаткового договору), який є невід`ємною частиною цього додаткового договору.

Відповідно до пункту 5 Додаткового договору № 1 у разі, якщо замовник більше ніж 1 місяць не здійснює оплати в розмірі та в строки, що визначені графіком погашення заборгованості, виконавець має право без додаткового повідомлення замовника подати позов до суду про стягнення несплаченої суми заборгованості та стягнення штрафних санкцій відповідно до умов основного договору.

В силу пункту 9.3 Додаткового договору останній набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання замовником свого зобов`язання щодо погашення заборгованості відповідно до графіка погашення заборгованості, якщо сторони додатково не погодять інше або цей додатковий договір не буде достроково розірвано відповідно до пунктів 6 та 7 цього додаткового договору.

Додатковий договір не скасовує та не змінює зобов`язань, передбачених основним договором та додатковими угодами до нього, що стосуються здійснення оплат за надані послуги (пункт 11 Додаткового договору № 1).

Обґрунтовуючи пред`явлені вимоги, позивач вказував, що Клініка порушила взяті на себе зобов`язання зі сплати заборгованості за графіком погашення, що є додатком до Додаткового договору № 1, а також прострочила оплату наданих позивачем медичних послуг за актами від 31.05.2025 року № 162 на суму 3 420,00 грн. та від 30.06.2025 року № 196 на суму 3 670,00 грн.

Враховуючи наведені обставини, листом від 14.07.2025 року № 23 позивач звернувся до Клініки з повідомленням про дострокове розірвання Додаткового договору № 1 з 15.07.2025 року.

Оскільки відповідач лише частково сплатив вартість наданих позивачем послуг за Договором у розмірі 245 000,00 грн., заборгувавши таким чином Товариству 438 666,00 грн., останнє звернулося до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статей 6, 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Оскільки розмір заборгованості відповідача перед позивачем за Договором у загальному розмірі 438 666,00 грн. підтверджений належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач не надав жодних документів, які свідчать про відсутність чи погашення наведеної заборгованості перед позивачем, яка існує на момент розгляду справи, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача до Клініки про стягнення вказаної суми боргу, в зв`язку із чим, даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Беручи до уваги неналежне виконання замовником своїх зобов`язань за Договором, позивач просив суд стягнути з Клініки 58 803,71 грн. пені, нарахованої на прострочені суми несвоєчасно оплачених відповідачем відповідних актів наданих послуг згідно з наданим Товариством розрахунком, а також 43 866,60 грн. штрафу в розмірі 10 % від суми заборгованості.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 216 Господарського кодексу України (тут і далі чинного на час виникнення спірних правовідносин та протягом періоду нарахування Товариством штрафних санкцій) передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (стаття 230 Господарського кодексу України).

За змістом частин 1-3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно зі статтями 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 6.4 Договору у разі порушення термінів оплати замовник сплачує виконавцеві штраф у розмірі 10 % (десяти) відсотків від суми заборгованості та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на день прострочення, від суми простроченого платежу за кожний день затримки оплати. Виплата штрафу та пені не звільняє замовника від виконання зобов`язань за цим Договором. Сума заборгованості сплачується з урахуванням офіційного індексу інфляції за весь період несвоєчасної оплати.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у розмірі 58 803,71 грн. та штрафу в сумі 43 866,60 грн., встановив, що такий розрахунок є арифметично правильним та таким, що відповідає чинному законодавству, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства у цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що відповідно до частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Заборона на застосування пені та штрафу прямо не випливає із закону чи із суті відносин сторін, що дозволяє здійснити відповідне врегулювання у договорі.

У даному випадку, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 року в справі № 917/194/18, від 19.09.2019 року в справі № 904/5770/18, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 року в справі № 910/12876/19.

Також, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати наданих послуг, позивач просив суд стягнути з відповідача 23 876,41 грн. інфляційних втрат, нарахованих на відповідні суми основного боргу згідно з наданим Товариством розрахунком.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань до повного виконання грошового зобов`язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у розмірі 23 876,41 грн., суд вважає його таким, що відповідає приписам чинного законодавства та положенням Договору, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення з відповідача означених компенсаційних виплат також підлягає задоволенню.

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні.

Відповідачем не надано належних доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано будь-яких доказів на підтвердження вчасної оплати медичних послуг за Договором.

За таких обставин, вимоги Товариства підлягають задоволенню.

Витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позову, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Медична клініка "Столиця" (02140, місто Київ, вулиця Бориса Гмирі, будинок 9-В, нежиле приміщення 213; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хелсі Лаб" (03115, місто Київ, вулиця Генерала Вітрука, будинок 10-А; ) 438 666 (чотириста тридцять вісім тисяч шістсот шістдесят шість) грн. 00 коп. основного боргу, 58 803 (п`ятдесят вісім тисяч вісімсот три) грн. 71 коп. пені, 43 866 (сорок три тисячі вісімсот шістдесят шість) грн. 60 коп. штрафу, 23 876 (двадцять три тисячі вісімсот сімдесят шість) грн. 41 коп. інфляційних втрат та 8 478 (вісім тисяч чотириста сімдесят вісім) грн. 18 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 10.10.2025 року.

Суддя В.С. Ломака