УХВАЛА

03 жовтня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/15005/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бренвель» про відвід від розгляду справи №910/15005/24 суддів Верховного Суду Малашенкову Т.М., Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.,

за касаційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі - ДСГП «Ліси України», скаржник)

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2025

та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2025

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бренвель»

до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська енергетична біржа»

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ДСГП «Ліси України» 26.09.2025 через Електронний суд звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить, зокрема, постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2025 (повний текст постанови складено 15.09.2025) та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 у справі №910/15005/24 скасувати та залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2025 у справі №910/15005/24. Крім того, скаржник у прохальній частині касаційної скарги просить зупинити виконання та дію оскаржуваних судових актів до закінчення їх перегляду в порядку касаційного провадження.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2025 для розгляду касаційної скарги у справі №910/15005/24 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючої, Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.

Верховний Суд ухвалою від 01.10.2025 відкрив касаційне провадження у справі №910/15005/24 за касаційною скаргою ДСГП «Ліси України» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2025 та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2025, а її розгляд призначив у судове засідання на 28 жовтня 2025 року. Надав право подати відзив на касаційну скаргу до 17 жовтня 2025 року до Верховного Суду. Відмовив ДСГП «Ліси України» у задоволенні клопотання про зупинення виконання та дії постанови Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2025 та додаткової постанови Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 у справі №910/15005/24 до закінчення їх перегляду в порядку касаційного провадження.

В ухвалі від 01.10.2025 у справі №910/15005/24 зазначено, що:

відповідно до частини третьої статті 294 ГПК України питання про відкриття касаційного провадження у справі вирішується колегією суддів у складі трьох суддів не пізніше двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня надходження заяви про усунення недоліків, поданої у порядку, визначеному статтею 292 цього Кодексу;

на момент відкриття касаційного провадження доводи касаційної скарги не є очевидно неприйнятними, а відтак подані матеріали достатні для касаційного розгляду.

До Верховного Суду 03.10.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Бренвель» (далі - ТОВ «Бренвель», позивач, заявник) надійшла заява про відвід суддів, у якій просить відвести від розгляду справи №910/15005/24 суддів Малашенкову Т.М., Бенедисюка І. М., Власова Ю.Л. з посиланням на пункт 5 частини першої статті 35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Обґрунтовуючи подану заяву, ТОВ «Бренвель» зазначає, що:

існують обставини, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності суддів Малашенкової Т.М., Бенедисюк І.М., Власова Ю.Л. під час розгляду справи, через що змушений заявити відвід суддям, з огляду на те, що під час перевірки Єдиного державного реєстру судових рішень позивачу стало відомо про те, що колегією суддів у вищезазначеному складі (як спільно, так і членами колегії у складі інших колегій) неодноразово розглядалися справи, де учасниками справ були державні підприємства. При цьому такі справи постійно вирішувалися на користь саме державних підприємств.

Зокрема, такими справами, яке зазначає заявник, є справи, де головуючою була суддя Малашенкова Т. М.: №910/10520/24 (колегією суддів за участі суддів Малашенкової Т.М. та Власова Ю.Л. задоволено частково касаційну скаргу ДП «Гарантований покупець», постанова від 16.09.2025), №924/1246/21 (колегією суддів за участі суддів Малашенкової Т.М. та Власова Ю.Л. задоволено частково касаційну скаргу державного АТ «Енергоатом», постанова від 09.09.2025), №910/3374/24 (колегією суддів за участі суддів Малашенкової Т.М. та Бенедисюка І.М. відхилено касаційну скаргу опонента Антимонопольного комітету України, постанова від 14.08.2025), №925/1160/24 (колегією суддів за участі суддів Малашенкової Т.М. та Бенедисюка І.М. частково задоволено касаційну скаргу державного АТ «Укренерго», постанова від 12.08.2025), №910/3497/21 (колегією суддів у складі усіх трьох суддів було відхилено касаційну скаргу опонента Антимонопольного комітету України, постанова від 07.08.2025), №916/506/23 (колегією суддів за участі суддів Малашенкової Т.М. та Бенедисюка І.М. відхилено касаційну скаргу опонента державного підприємства, постанова від 05.08.2025), тощо.

Така ж ситуація зі справами, де головуючим суддею був суддя Власов Ю.Л.: №910/17943/23 (колегією суддів за участі судді Власова Ю.Л. було частково задоволено касаційну скаргу державного підприємства, постанова від 25.09.2025) та №927/183/24 (залишено без задоволення касаційну скаргу опонентів державного органу, постанова від 18.09.2025).

Аналогічно - і у справах, де головуючим суддею був суддя Бенедисюк І.М.: №910/15673/23 (колегією суддів у складі всіх трьох суддів було задоволено касаційну скаргу державного підприємства, постанова від 22.09.2025), №910/3449/21 (колегією суддів за участі суддів Бенедисюка І.М. та Власова Ю.Л. відхилено касаційну скаргу опонента Антимонопольного комітету України, постанова від 29.07.2025), №927/966/23 (колегією суддів за участі судді Бенедисюка І.М. відхилено касаційну скаргу опонента державного підприємства, постанова від 14.04.2025), №910/4724/21 (колегією суддів за участі суддів Бенедисюка І.М. та Малашенкової Т.М. відхилено касаційну скаргу опонента державної організації, постанова від 04.03.2025), тощо;

представник позивача адвокат Іванов А.О. брав безпосередню участь у двох таких справах - №910/1384/24 (суддя Малашенкова Т.М. - учасник складу суду та член колегії) та №910/9950/24 (суддя Малашенкова Т.М. - учасник складу суду та головуюча, суддя Власов Ю.Л. - учасник складу суду та член колегії). У першій - суд скасував постанову апеляційного суду та залишив в силі рішення місцевого суду, ухваленого на користь Антимонопольного комітету України. У другій - скасував судові рішення попередніх інстанцій про стягнення з Державного підприємства «Гарантований покупець» заборгованості та направив справу на новий розгляд. У жодній зі справ суддями окремих думок не висловлювалося Зазначене, на переконання позивача, свідчить про упереджене ставлення членів колегії суддів до державних підприємств та прихильність до них під час вирішення справ за їх участі.

На думку скаржника, підтверджується ця прихильність і у межах справи №910/15005/24.

Так, касаційна скарга ДСГП «Ліси України» була подана 26.09.2025 (п`ятниця), а вже 01.10.2025 (середа) було постановлено ухвалу про відкриття касаційного провадження. Тобто від моменту надходження касаційної скарги та до моменту відкриття касаційного провадження пройшло лише 3 робочі дні, хоча зазвичай судді Верховного Суду відкривають касаційне провадження у справі через 15-20 днів - у максимально можливий строк, встановлений ГПК України.

На думку заявника, така аномально висока оперативність суду позбавила позивача можливості подати заперечення щодо відкриття касаційного провадження, скориставшись відповідним правом, передбаченим ГПК України, та дозволяє відповідачу (не зважаючи на відмову у задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови апеляційного суду) уникнути примусового виконання рішення до закінчення касаційного перегляду справи (адже позивач не зможе отримати накази, позаяк справа не повернеться до суду першої інстанції, який їх видає).

Заявник також посилається на рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бренвель» про відвід суддів Малашенкової Т.М., Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л. від розгляду справи №910/15005/24, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи, викладені в ній, є необґрунтованими з огляду на таке.

Положеннями частин першої та другої статті 39 ГПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відтак, Суд під час розгляду заяви про відвід, ураховуючи положення статті 39 ГПК України виходить з того, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Суд виходить з того, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Вимогами змісту статей 35, 36 ГПК України визначено підстави для відводу, (самовідводу) судді.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік обставин, зазначених у пункті 5 частини першої статті 35 ГПК України, чинним законодавством не визначено і тому вирішення питання про визнання певних обставин тими обставинами, про які йдеться в наведеній вище нормі цього Кодексу, належить саме до повноважень Верховного Суду.

Приписами частин другої, третьої статті 38 ГПК України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, зокрема, судді може бути заявлено відвід учасниками справи; відвід повинен бути вмотивованим.

Верховний Суд застосовує Конвенцію та рішення ЄСПЛ у цій справі як джерело права з огляду на частину першу статті 3, частин першої, другої, четвертої статті 11 ГПК України, статтю 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Стаття 6 Конвенція вимагає, аби кожен суд, до якого вона застосовується, був «безстороннім».

Отже, за усталеною практикою ЄСПЛ безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності.

Зазвичай безсторонність визначається як відсутність упередження або наперед складеної думки і може оцінюватись у різний спосіб ( рішення ЄСПЛ «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява N 73797/01, ECHR 2005-ХІІІ, § 118; «Мікаллеф проти Мальти» (Micallef v. Malta) [ВП], § 93).

ЄСПЛ у своїй практиці визначив критерії оцінки безсторонності та розрізняє:

i) суб`єктивний, тобто спробу встановити переконання або особистий інтерес певного судді у даній справі;

ii) об`єктивний, тобто встановити, чи суддя надав достатні гарантії, які виключали б будь-які правомірні сумніви з цього приводу («Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява N 73797/01, ECHR 2005-ХІІІ, § 118; «Пірсак проти Бельгії» (Piersack v. Belgium), § 30; «Грівз проти Сполученого Королівства» (Grieves v. the United Kingdom) [ВП], § 69; «Моріс проти Франції» (Morice v. France) [ВП], § 73).

Відтак, наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна встановлюватися згідно з суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

У рамках суб`єктивного критерію ЄСПЛ завжди вважав, що особиста неупередженість судді є презумпцією, доки не буде доведено протилежне (рішення ЄСПЛ у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява N 73797/01, ECHR 2005-ХІІІ, рішення ЄСПЛ § 119; «Хаушільдт проти Данії» (Hauschildt v. Denmark), § 47).

Межа між цими двома критеріями не є герметичною, оскільки не лише сама поведінка судді може, з точки зору зовнішнього спостерігача, породити об`єктивно виправдні сумніви у його неупередженості (об`єктивний підхід), але й може свідчити про його особисте переконання (суб`єктивний підхід). Тому застосування одного з цих критеріїв, або ж обох, залежатиме від конкретних обставин, пов`язаних із спірною поведінкою (рішення ЄСПЛ «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], §§ 119 і 121 заява N 73797/01, ECHR 2005-ХІІІ).

Щодо виду необхідних доказів, то, наприклад, ЄСПЛ намагався перевірити обґрунтованість тверджень про те, що суддя виявляв будь-яку ворожість або, керуючись особистими мотивами, добився того, що справа була призначена саме йому (рішення ЄСПЛ у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), § 25).

Хоча іноді важко навести докази на спростування презумпції особистої безсторонності судді, проте вимога об`єктивної безсторонності надає додаткову важливу гарантію. Суд визнає складність встановлення порушення статті 6, спричинене особистою упередженістю, і тому у переважній більшості випадків застосовує об`єктивний підхід (рішення ЄСПЛ у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП] заява N 73797/01, ECHR 2005-ХІІІ, § 119; «Моріс проти Франції» (Morice v. France) [ВП], § 75).

Суд зважує на те, що у цьому аспекті навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішенняу справі «Де Куббер проти Бельгії», від 26.10.1984, Series А, N 86).

З аналізу пункту 5 частини першої статті 35 ГПК України та статті 6 Конвенції суд висновує, що не встановлюється вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність та упередженість судді, однак зазначає, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді за пунктом 5 частини першої статті 35 ГПК України.

Верховний Суд наголошує, що істинність твердження про упередженість та / чи небезсторонність судді має бути доведена за вказаною обставиною саме заявницею з огляду на приписи частини четвертої статті 38 ГПК України, адже суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних та фактичних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Відтак, не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, непідтверджених належними і допустимими доказами.

Верховний Суд відзначає, що частина четверта статті 35 ГПК України містить імперативний припис.

Так, частиною четвертою статті 35 ГПК України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

За змістом частин першої та другої статті 294 ГПК України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі. До відкриття касаційного провадження учасники справи мають право подати заперечення проти відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 294 ГПК України питання про відкриття касаційного провадження у справі вирішується колегією суддів у складі трьох суддів не пізніше двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня надходження заяви про усунення недоліків, поданої у порядку, визначеному статтею 292 цього Кодексу.

Водночас наявність чи відсутність заперечень сторони стосовно відкриття касаційного провадження не впливає на обов`язок суду вирішити питання про залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, відмови у відкритті касаційного провадження або відкриття касаційного провадження у справі з підстав у відповідності та у межах строків визначених імперативним змістом частини третьої статті 294 ГПК України.

Розглядаючи доводи заяви, з огляду на їх характер, Суд, ураховуючи, приписи пункту 5 частини першої статті 35 ГПУ України та частину четверту статті 35 ГПК України у контексті поданої заяви про відвід доходить висновку, що:

(1) фактично викладені доводи у заяві про відвід зводяться до незгоди з процесуальними судовими рішеннями:

у справах №910/10520/24, №924/1246/21, №910/3374/24, №925/1160/24, №910/3497/21, №916/506/23, №910/17943/23, №927/183/24, №910/15673/23, №910/3449/21, №927/966/23, №910/4724/21, №910/1384/24 та №910/9950/24 (за участі суддів Малашенкової Т.М., Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л. як спільно, так і членами колегії у складі інших колегій), де учасниками справ були державні підприємства;

ухвалою Верховного Суду від 01.10.2025 у цій справі (від моменту надходження касаційної скарги та до моменту відкриття касаційного провадження пройшло лише 3 робочі дні, хоча зазвичай судді Верховного Суду відкривають касаційне провадження у справі через 15- 20 днів - у максимально можливий строк, встановлений ГПК України);

(2) зводиться до припущень заявника про те, що зазначене викликає обґрунтовані сумніви в неупередженості та об`єктивності таких суддів, що:

оскільки такі справи постійно вирішувалися на користь саме державних підприємств, у жодній зі справ суддями окремих думок не висловлювалося ця прихильність, на думку заявника, підтверджується і у межах справи №910/15005/24 [така аномально висока оперативність суду позбавила позивача можливості подати заперечення щодо відкриття касаційного провадження та дозволяє відповідачу (не зважаючи на відмову у задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови апеляційного суду) уникнути примусового виконання рішення до закінчення касаційного перегляду справи].

Верховний Суд виходить з імперативного припису частини четвертої статті 35 ГПК України та того, що висновки або позиції судді, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, адже підґрунтям здійснення правосуддя є тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи. В протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших таких справ у подальшому.

Метою відводу є гарантування безсторонності суду, в тому числі для запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Верховний Суд, зважаючи на те, що особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного, а заявником не надано жодних доказів, які б підтверджували, що судді Верховного Суду Малашенкова Т.М., Бенедисюк І.М., Власов Ю.Л. прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, або / та / чи існують переконливі факти, які могли би викликати сумніви щодо їх безсторонності або / та / чи існування наявності фактів, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судді/суддів, адже незгода учасника справи з процесуальними рішеннями судді/суддів, рішення або окрема думка судді/суддів в цій чи / та інших справах, висловлена публічно думка судді/суддів щодо того чи іншого юридичного питання, участь судді/суддів у іншій справі не може бути підставою для відводу та не є і не може викликати сумніви щодо безсторонності та неупередженості судді / суддів, і не свідчать, що у цьому контексті за цими доводами та обставинами, є питанням довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі, а також для того щоб за суб`єктивним критерієм з боку стороннього спостерігача виникли сумніви у неупередженості судді/суддів.

Виходячи з викладеного, Суд зазначає, що доводи заявника щодо необхідності відводу судді Верховного Суду Малашенкової Т.М, Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л. є доводами саме з підстав незгоди з судовими рішенням у справах №910/10520/24, №924/1246/21, №910/3374/24, №925/1160/24, №910/3497/21, №916/506/23, №910/17943/23, №927/183/24, №910/15673/23, №910/3449/21, №927/966/23, №910/4724/21, №910/1384/24, №910/9950/24 та суб`єктивним припущеннями, як причину для відводу, та наводить свою суб`єктивну оцінку процесуальним діям суддів під час прийняття ухвали від 01.10.2025 про постановлення ухвали про відкриття касаційного провадження у справі.

Отже, доводи заявника є такими, що не узгоджуються із наведеними вище нормами законодавства щодо наявності підстав для відводу, не підтверджені належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами, ґрунтуються на припущеннях та суб`єктивних міркуваннях, які не містять об`єктивно обґрунтованих посилань на дійсні обставини, які б викликали сумнів у об`єктивності або неупередженості судді і які б могли бути перевіреними; та / чи / або на переконливі факти, які б могли викликати сумнів у їх об`єктивності і неупередженості, а відтак, з огляду на частину четверту статті 35 ГПК України не можуть бути підставою для його відводу в розумінні статей 35, 36 ГПК України.

Таким чином, сама по собі позиція учасника справи, що судді Верховного Суду Малашенкова Т.М., Бенедисюк І.М., Власов Ю.Л. у справах №910/10520/24, №924/1246/21, №910/3374/24, №925/1160/24, №910/3497/21, №916/506/23, №910/17943/23, №927/183/24, №910/15673/23, №910/3449/21, №927/966/23, №910/4724/21, №910/1384/24 та №910/9950/24 (як спільно, так і членами колегії у складі інших колегій), де учасниками справ були державні підприємства, як зазначає заявник такі справи постійно вирішувалися на користь саме державних підприємств, що є причиною для відводу та незгодою з процесуальним рішенням суддів, під час прийняття ухвали від 01.10.2025 про постановлення ухвали про відкриття касаційного провадження у справі зводиться до припущень заявника про те, що має місце обставина, яка викликає обґрунтовані сумніви у неупередженості та об`єктивності суддів, і не свідчать про упередженість, необ`єктивність чи заінтересованість і не є підставою для відводу суддів Верховного Суду Малашенкової Т.М., Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л. відповідно до наведених норм ГПК України.

Покликання заявника на практику ЄСПЛ Суд відхиляє, як нерелевантні. Адже не свідчать про обґрунтованість тверджень, які б надавали підстави вважати, що суддя виявляв будь-яку ворожість або керуючись особистими мотивами добивався того, щоб справа була призначена саме на нього. При цьому Суд враховує презумпцію особистої безсторонності судді за сталою практикою ЄСПЛ щодо безсторонності судді.

Отже, доводи, наведені у заяві про відвід суддів, не можуть бути віднесені до обставин, які викликають сумнів щодо неупередженості або об`єктивності суддів Верховного Суду Малашенкової Т.М., Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л. у розгляді цієї справи, а також не містять обґрунтованого посилання на підстави, передбачені статтею 35 ГПК України, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про відвід суддів.

За змістом частин 1- 3 статті 39 ГПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною 1 статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Оскільки Верховний Суд вважає подану заяву необґрунтованою, питання про відвід суддів має бути вирішено суддею, визначеним у порядку частини 1 статті 32 ГПК України.

Керуючись статтями 35, 38, 39, 234, 314 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Визнати доводи, викладені у заяві Товариства з обмеженою відповідальністю «Бренвель» про відвід від розгляду справи №910/15005/24 суддів Верховного Суду Малашенкової Т.М., Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л. необґрунтованими.

2. Заяву про відвід від розгляду справи №910/15005/24 суддів Верховного Суду Малашенкової Т.М., Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л. разом з матеріалами касаційної скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2025 та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2025 у справі №910/15005/24 передати на авторозподіл для визначення судді з розгляду заяви про відвід суддів Малашенкової Т.М., Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л. у справі №910/15005/24.

Ухвала набирає сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов