ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/619/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання: Фещук В.М.,

за участю представників:

від прокуратури Бондаревський О.М.,

від Одеської міської ради участі не брали,

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" участі не брали,

від Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради участі не брали,

від Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради участі не брали,

від Державної інспекції архітектури та містобудування України участі не брали,

розглянувши апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.07.2025 про скасування забезпечення позову, прийняту суддею Желєзною С.П., м. Одеса, повний текст складено 30.07.2025,

у справі №916/619/22

за позовом: заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради

до відповідачів:

-Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесабуд";

-Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради;

-Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Державної інспекції архітектури та містобудування України

про скасування містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва, припинення права на виконання будівельних робіт, визнання незаконним рішення щодо видачі дозволу на виконання будівельних робіт, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, знесення самочинно збудованого об`єкту шляхом приведення земельної ділянки до попереднього стану

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 р. заступник керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесабуд", Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради (правонаступником якого є Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради), в якому просив:

-скасувати видані Товариству з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" на підставі наказу Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради №01-06/161 від 11.06.2020 містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва щодо реконструкції нежитлового приміщення (літ. А, фундаментів літ. А1, А2, Б зі знесенням літери В) без зміни геометричних розмірів фундаментів в плані з улаштуванням додаткових приміщень, під житловий будинок з розміщенням квартир та благоустроєм прилеглої території за адресою: м. Одеса, Малиновський район, вул. Степова, 38;

-визнати незаконним та скасувати рішення Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради щодо видачі Товариству з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" дозволу на виконання будівельних робіт №ОД29 від 16.02.2021;

-припинити право на виконання будівельних робіт за адресою: м. Одеса, вул. Степова, 38, відповідно до дозволу на виконання будівельних робіт №ОД29 від 16.02.2021, виданого Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради;

-зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" звільнити самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Степова, 38, на якій відбуваються будівельні роботи, шляхом демонтажу та знесення за власний рахунок самочинно збудованих об`єктів будівництва та повернути її за належністю Одеській міській раді у придатному для використання стані.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 13.04.2022 відкрито провадження у справі №916/619/22 та залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Державну інспекцію архітектури та містобудування України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.04.2022 у справі №916/619/22 задоволено заяву заступника керівника Одеської обласної прокуратури (вх.№2-260/22 від 08.04.2022) про вжиття заходів забезпечення позову; заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" і будь-яким іншим юридичним та фізичним особам здійснювати будь-які будівельні роботи за адресою: м. Одеса, вул. Степова, 38, до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.10.2022 у справі №916/619/22 відмовлено заступнику керівника Одеської обласної прокуратури у задоволенні заяви (вх.№2-559/22 від 14.07.2022) про забезпечення позову.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 задоволено апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.10.2022 у справі №916/619/22; скасовано ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.10.2022 у справі №916/619/22; частково задоволено заяву заступника керівника Одеської обласної прокуратури (вх.№2-559/22 від 14.07.2022) про забезпечення позову; заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" та будь-яким суб`єктам реєстраційних дій (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо новоутвореного (новозбудованого) нерухомого майна по вул. Степовій, 38 в м. Одесі.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.02.2023 у справі №916/619/22 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.06.2023, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 10.01.2024, задоволено апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури; скасовано рішення Господарського суду Одеської області від 14.02.2023 у справі №916/619/22; ухвалено нове рішення, яким позов заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради задоволено; скасовано видані Товариству з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" на підставі наказу Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради №01-06/161 від 11.06.2020 містобудівні умови та обмеження для проєктування об`єкта будівництва щодо реконструкції нежитлового приміщення (літ. А, фундаментів літ. А1, А2, Б зі знесенням літери В) без зміни геометричних розмірів фундаментів в плані з улаштуванням додаткових приміщень, під житловий будинок з розміщенням квартир та благоустроєм прилеглої території за адресою: м. Одеса, Малиновський район, вул. Степова, 38; визнано незаконним та скасувати рішення Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради щодо видачі Товариству з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" дозволу на виконання будівельних робіт №ОД29 від 16.02.2021; припинено право на виконання будівельних робіт за адресою: м. Одеса, вул. Степова, 38, відповідно до дозволу на виконання будівельних робіт №ОД29 від 16.02.2021, виданого Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" звільнити самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Степова, 38, на якій відбуваються будівельні роботи, шляхом демонтажу та знесення за власний рахунок самочинно збудованих об`єктів будівництва, та повернути її за належністю Одеській міській раді у придатному для використання стані; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" на користь Одеської обласної прокуратури 3308 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 4962 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги; стягнуто з Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на користь Одеської обласної прокуратури 3308 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 4962 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги; стягнуто з Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради на користь Одеської обласної прокуратури 3308 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 4962 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

07.07.2023 місцевим господарським судом було видано чотири накази про примусове виконання постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 у справі №916/619/22, серед яких, зокрема, наказ про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" звільнити самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Степова, 38, на якій відбуваються будівельні роботи, шляхом демонтажу та знесення за власний рахунок самочинно збудованих об`єктів будівництва, та повернути її за належністю Одеській міській раді у придатному для використання стані.

18.07.2025 державним виконавцем Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) при примусовому виконанні наказу Господарського суду Одеської області №916/619/22 від 07.07.2023 про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" звільнити самовільно зайняту земельну ділянку було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №72494636, обґрунтовану посиланнями на пункт 11 частини першої статті 39 та статтю 40 Закону України "Про виконавче провадження".

23.07.2025 до суду першої інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" надійшло клопотання (вх.№2-1168/25 від 23.07.2025) про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.04.2022 та постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 у справі №916/619/22.

В обґрунтування даного клопотання Товариство з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" зазначило про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області №916/619/22 від 07.07.2023 про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, що унеможливлює повторне відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цього наказу та, як наслідок, свідчить про необхідність скасування раніше вжитих заходів забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.07.2025 (суддя Желєзна С.П.) задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" (вх.№2-1168/25 від 23.07.2025) про скасування заходів забезпечення позову; скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.04.2022 у справі №916/619/22; скасовано заходи забезпечення позову, вжиті постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 у справі №916/619/22.

Вказана ухвала суду мотивована тим, що неможливість повторного відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області №916/619/22 від 07.07.2023 про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку після його закриття на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" свідчить про відсутність потреби у продовженні безстрокової та безумовної дії вжитих судом заходів забезпечення позову.

Не погодившись з постановленою ухвалою, заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.07.2025 у справі №916/619/22 та відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" (вх.№2-1168/25 від 23.07.2025) про скасування заходів забезпечення позову.

Зокрема, апелянт наголошує на тому, що місцевий господарський суд, постановляючи оскаржувану ухвалу, не врахував, що закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі судового рішення згідно з виконавчим документом передбачене пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", у той час як закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" не є повним виконанням рішення суду, при цьому факт невиконання останнього фактично підтверджується самою постановою державного виконавця від 18.07.2025 та не заперечувався представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" у судовому засіданні, а відтак правові підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 18.09.2025 (вх.№3325/25/Д2 від 19.09.2025) Товариство з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" просить у задоволенні апеляційної скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури відмовити, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.07.2025 про скасування забезпечення позову у справі №916/619/22 залишити без змін, посилаючись на те, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", не може бути розпочате знову, внаслідок чого, беручи до уваги також неефективність обраного прокурором способу захисту і відсутність активних дій Одеської міської ради щодо виконання судового рішення, відсутні правові підстави для залишення в силі дії заходів забезпечення позову.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В. від 04.09.2025 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження, а також встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу та будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 19.09.2025.

В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.09.2025 вирішено розглянути апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.07.2025 про скасування забезпечення позову у справі №916/619/22 поза межами строку, встановленого частиною другою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, та призначено дану справу до розгляду на 08.10.2025 о 12:30.

У судовому засіданні 08.10.2025 прокурор підтримав апеляційну скаргу; представники Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесабуд", Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради і Державної інспекції архітектури та містобудування України участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (т.13 а.с.181, 183-186).

08.10.2025 до суду апеляційної інстанції надійшли клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" про відкладення судового засідання б/н та б/д (вх.№3325/25/Д3 від 08.10.2025) і б/н від 08.10.2025 (вх.№3325/25/Д4 від 08.10.2025), мотивовані відрядженням представника вказаного товариства у м. Київ у період з 08.10.2025 по 10.10.2025.

Протокольною ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.10.2025 відмовлено у задоволенні клопотань Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" б/н та б/д (вх.№3325/25/Д3 від 08.10.2025) і б/н від 08.10.2025 (вх.№3325/25/Д4 від 08.10.2025) про відкладення судового засідання, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова Верховного Суду від 06.12.2022 у справі №923/719/17), тим більше, що явка повноважних представників учасників процесу у судовому засіданні 08.10.2025 обов`язковою не визнавалась, правова позиція заявника викладена у його відзиві на апеляційну скаргу, при цьому вищенаведені клопотання про відкладення розгляду справи не містять жодного обґрунтування неможливості проведення судового засідання за відсутності належним чином повідомленого заявника.

Одеська міська рада, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради і Державна інспекція архітектури та містобудування України своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзивів на апеляційну скаргу не надали, що в силу частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову у судовому процесі.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Отже, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах другій, п`ятій, шостій та сьомій статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Саме такий сталий правовий висновок Верховного Суду викладено у низці постанові останнього, зокрема, від 24.10.2022 у справі №916/950/22 та від 15.05.2019 у справі №910/688/13.

При цьому в силу частини першої статті 145 Господарського процесуального кодексу України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно з частинами сьомою, восьмою статті 145 Господарського процесуального кодексу України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження - вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10.08.2023 було відкрито виконавче провадження №72494636 з виконання наказу Господарського суду Одеської області №916/619/22 від 07.07.2023 про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" звільнити самовільно зайняту земельну ділянку.

Відтак, з огляду на те, що постанова Південно-західного апеляційного господарського суду, якою у повному обсязі задоволено позов прокурора у цій справі, була прийнята 20.06.2023, а виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області №916/619/22 від 07.07.2023 про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" звільнити самовільно зайняту земельну ділянку було відкрите 10.08.2023, тобто в межах встановленого процесуальним законом дев`яностоденного строку, апеляційний господарський суд зазначає про те, що в силу імперативних приписів частини восьмої статті 145 Господарського процесуального кодексу України вжиті судом у даній справі заходи забезпечення позову мають діяти до повного виконання вказаного судового рішення.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

В силу статті 1291 КонституціїУкраїни суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За умовами частини другої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частинами першою, другою статті 18 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення Конституційного Суду України №18-рп/2012 від 13.12.2012).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №11-рп/2012 від 25.04.2012 невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" унормовано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело як джерело права.

За умовами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішення по справі "Деркач та Палек проти України" Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, даний пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 Конвенції як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бурдов проти Росії").

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок. За певних обставин така затримка може бути виправданою, але вона не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії").

У рішенні по справі "Чіжов проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (стаття 2 Закону України "Про виконавче провадження").

В силу статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За умовами частини першої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Належним доказом вжиття усіх передбачених законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дій, є повне виконання рішення суду.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду відображена в постанові від 29.10.2021 у справі №916/1714/20.

Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дій, що є недопустимим з огляду на положення статті 1291 КонституціїУкраїни.

Враховуючи вищевикладене, за змістом положень статей 1, 5, 6, 11, 18 Закону України "Про виконавче провадження" метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а виконавці при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пункт 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14-19 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини друга, третя статті 39 Закону України "Про виконавче провадження").

Статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження" регламентовано порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до частин першої, другої статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною третьою статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, відповідно до змісту наведеної норми повторне невиконання боржником рішення суду, яке може бути виконано без його участі, має наслідком надіслання державним виконавцем органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, а також вжиття заходів примусового виконання рішення суду. Водночас, у разі невиконання рішення суду, яке не може бути виконане без участі боржника, державний виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як зазначалося вище, постановою державного виконавця Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18.07.2025 було закінчено виконавче провадження №72494636 з виконання наказу Господарського суду Одеської області №916/619/22 від 07.07.2023 про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" звільнити самовільно зайняту земельну ділянку на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Зокрема, у вказаній постанові державний виконавець, пославшись на те, що у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, і те, що ним було направлено до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, зазначив про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі вищенаведеної норми Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, виконавче провадження №72494636 з виконання наказу Господарського суду Одеської області №916/619/22 від 07.07.2023 про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" звільнити самовільно зайняту земельну ділянку було закінчене не у зв`язку з повним виконанням боржником судового рішення згідно з виконавчим документом, як це передбачено пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", а внаслідок невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі останнього, на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Відтак станом на момент прийняття оскаржуваної ухвали постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 у справі №916/619/22 не була виконана, внаслідок чого в силу частини восьмої статті 145 Господарського процесуального кодексу України вжиті заходи забезпечення позову мали продовжувати свою дію.

Колегія суддів наголошує на тому, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, у зв`язку з чим суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Аналогічна стала правова позиція Верховного Суду викладена в постановах від 05.12.2023 у справі №914/466/23(914/1504/23), від 21.11.2022 у справі №916/621/22, від 21.10.2022 у справі №910/4777/21, від 31.08.2021 у справі №910/27779/14 тощо.

У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.

Колегія суддів вбачає, що у матеріалах справи відсутні та Товариством з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" до поданого ним клопотання про скасування заходів забезпечення позову не додано належних у розумінні процесуального закону доказів на підтвердження того, що змінились обставини, які спричинили застосування заходів забезпечення позову, або переставала існувати потреба у вжитих судом заходах.

При цьому доданий Товариством з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" до клопотання про скасування заходів забезпечення позову висновок експерта №263/24 від 30.08.2024 свідчить про ймовірність виникнення певних складнощів під час виконання робіт по демонтажу будівлі, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Степова, 38, але аж ніяк не про те, що судове рішення не може бути виконане боржником.

Суд апеляційної інстанції також зауважує на безпідставності висновку суду першої інстанції щодо обрання прокурором неефективного способу захисту порушеного права позивача, наслідком якого є неможливість виконання судового рішення у цій справі, оскільки ефективність способу захисту є предметом розгляду справи по суті та підтверджена постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.06.2023, якою позовні вимоги прокурора задоволено у повному обсязі та яка залишена без змін за результатами її касаційного перегляду постановою Верховного Суду від 10.01.2024. Більше того, обрання неналежного способу захисту прав може бути підставою для відмови у задоволенні позову під час розгляду справи по суті, а не для скасування заходів забезпечення позову, адже при вирішення питання таких заходів обґрунтованість позовних вимог не досліджується.

Посилання суду першої інстанції на відсутність зі сторони Одеської міської ради активних дій, спрямованих на виконання рішення суду, апеляційним господарським судом оцінюються критично, оскільки, по-перше, у даному випадку виконання судового рішення в межах виконавчого провадження залежить від самого боржника та від повноти вчинення державним виконавцем комплексу передбачених чинним законодавством виконавчих дій, а не від волі Одеської міської ради як стягувача за виконавчим документом; по-другу, чинне процесуальне законодавство не пов`язує скасування заходів забезпечення позову через призму надання оцінки поведінки стягувача на предмет його активності; по-третє, місцевим господарським судом необґрунтовано проігнорована процесуальна поведінка прокурора, який звернувся до суду у цій справі в інтересах держави в особі Одеської міська рада, та на стадії виконання судового рішення займає активну позицію (зокрема, оскаржуючи постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження").

Враховуючи вищевикладене, з огляду на невиконання постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.06.2023 у справі №916/619/22, а також беручи до уваги недоведеність заявником існування належних правових підстав для скасування вжитих судом заходів забезпечення позову, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що ухвала Господарського суду Одеської області від 30.07.2025 у справі №916/619/22 підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" (вх.№2-1168/25 від 23.07.2025).

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, яка були подана в електронній формі з використанням системи "Електронний суд", покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" з урахуванням понижуючого коефіцієнта 0,8, визначеного частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 136, 137, 145, 232, 233, 236, 240, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 30.07.2025 про скасування забезпечення позову у справі №916/619/22 скасувати.

У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" про скасування заходів забезпечення позову (вх.№2-1168/25 від 23.07.2025) відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесабуд" на користь Одеської обласної прокуратури 2422,40 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ з зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до приписів статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено та підписано 09.10.2025.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир