ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

м. Хмельницький

"29" вересня 2025 р. Справа № 924/495/25

Господарський суд Хмельницької області у складі

судді Крамара С.І., при секретарі судового засідання Кучеревич М.А., розглянувши матеріали

за позовом Фізичної особи-підприємця Сливки Петра Васильовича, м. Львів

до Приватного підприємства "ГОЛД-ТРАНС", м. Хмельницький

про стягнення 43 000,00грн

Представники сторін:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились.

В судовому засіданні, відповідно до ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі, стислий виклад позицій сторін.

16.05.2025 до Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Сливки Петра Васильовича, м.Львів до Приватного підприємства "ГОЛД-ТРАНС", м.Хмельницький про стягнення 43 000,00грн у зв`язку із неналежним виконанням вимог договору міжнародного перевезення вантажу від 09.05.2024, оформленого шляхом подання заявки №1005.

Ухвалою від 21.05.2025 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №924/495/25 в порядку розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 15.07.2025 суд ухвалив розгляд справи №924/495/25 здійснювати за правилами загального позовного провадження, замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням та призначити підготовче засідання.

У підготовчому засіданні 09.09.2025 суд підготовче провадження закрив та призначив справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання представники сторін не з`явились. На адресу суду від позивача надійшло клопотання про слухання справи без його участі.

Судом враховується, що згідно статей 42, 46 Господарського процесуального кодексу України участь сторони у судовому засіданні є її правом. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Судом також враховано, що розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

З огляду на наведене, зважаючи на належне повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, вимоги розумності строку судового розгляду, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка представників сторін не призводить до неможливості вирішення спору по суті.

Розглядом матеріалів справи встановлено таке.

09.05.2024 на адресу перевізника - ФОП Сливки П.В., від експедитора, що виступив замовником перевезення ПП "ГОЛД-ТРАНС", м.Хмельницький, електронною поштою, надійшла Заявка №1005 на міжнародне перевезення вантажу (тканини в рулонах). Її умови були прийняті ФОП Сливкою П.В.

Відповідно до умов Заявки, ФОП Сливка П.В. виконав міжнародне перевезення за маршрутом м. Стамбул (Туреччина) - м.Львів без будь-яких зауважень чи застережень вантажоодержувача. Факт належного виконання послуги підтверджується наявністю відтисків печатки та підписів уповноваженої особи вантажоодержувача в графі 24 накладних СМК.

За змістом пункту "Вартість послуг і умови оплати" Заявки, - оплата проводиться в безготівковій формі в день вивантаження авто.

На підтвердження укладення договору перевезення складені міжнародні товаротранспортні накладні від 11.05.2024.

В погоджені сторонами строки, оплату відповідачем не проведено.

Позивач у позовній заяві зазначив, що 21.05.2024 ПП "ГОЛД-ТРАНС", згідно доданих платіжних інструкцій, сплатило на користь ФОП Сливки П.В. - 15 908,00грн, 21 травня 2024 - 10 000,00грн, 23 травня 2024 - 22 000,00грн, 28 травня 2024 - 10 000,00грн, 11 червня 2024 - 10 000,00грн. Загальна сума сплачених коштів склала 67 908,00грн.

Використовуючи курс НБУ, встановлений на дату розвантаження 15.05.2024 (курс НБУ на вказану дату, становив 39,6799грн за 1 долар США), позивач просить стягнути з ПП "ГОЛД-ТРАНС" заборгованість за виконане перевезення в сумі 43 000,00грн.

Аналізуючи докази, оцінюючи їх в сукупності, судом приймається до уваги таке.

У відповідності до ратифікованої Законом України від 17.07.2007 року Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (п.1 ст.6) кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Вважаючи порушеними свої права та охоронювані законом інтереси позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Відповідно до ст.509 Цивільтного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст.533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до п.1 та п.2 ст.6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Згідно п.1 ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами 09.05.2024 укладено договір міжнародного перевезення з елементами договору транспортного експедирування.

Відповідно до ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст.916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Відповідно до умов Заявки, ФОП Сливка П.В. виконав міжнародне перевезення за маршрутом м.Стамбул (Туреччина) - м.Львів без будь-яких зауважень чи застережень вантажоодержувача. Факт належного виконання послуги підтверджується наявністю відтисків печатки та підписів уповноваженої особи вантажоодержувача в графі 24 накладних СМК.

За змістом пункту "Вартість послуг і умови оплати" Заявки, оплата проводиться в безготівковій формі в день вивантаження авто.

Згідно міжнародних товаротранспортних накладних від 11.05.2024 вивантаження вантажу проведено 15.05.2024.

В погоджені сторонами строки, оплату відповідачем не проведено.

21.05.2024 ПП "ГОЛД-ТРАНС", згідно доданих платіжних інструкцій, сплатило на користь ФОП Сливки П.В. - 15 908,00грн, 21 травня 2024 - 10 000,00грн, 23 травня 2024 - 22 000,00грн, 28 травня 2024 - 10 000,00грн, 11 червня 2024 - 10 000,00грн. Загальна сума сплачених коштів склала 67 908,00грн.

З огляду на вище викладене, заборгованість відповідача за виконане перевезення становить 43 000,00грн.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу положень ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи зазначене, позов Фізичної особи-підприємця Сливки Петра Васильовича, м.Львів до Приватного підприємства "ГОЛД-ТРАНС", м. Хмельницький про стягнення 43 000,00грн підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача його витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 300,00грн та гонорар успіху в розмірі 2 000,00грн.

Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до статті 26 Закону України „Про адвокатуру і адвокатську діяльність, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Судом враховано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. (Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.10.2019р. по справі №922/445/19).

Судом також враховано правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, згідно якої "гонорару успіху" адвоката віднесено до судових витрат.

У зазначеній справі Верховний Суд дійшов висновку, що "гонорар успіху" адвоката підлягає відшкодуванню, проте розмір такого відшкодування має бути справедливим і відповідати затратам часу та обсягу роботи адвоката.

Як вбачається з матеріалів справи 08.05.2025 між Адвокатським бюро "Лози" в особі адвоката Лози В.М. (надалі повірений) та ФОП Сливка П.В. (надалі клієнт) укладено договір про надання правової допомоги №б/н (надалі - договір), відповідно до умов якого повірений зобов`язується від імені і за рахунок довірителя (клієнта) надати правову допомогу у спорі, що виник із ПП "ГОЛД-ТРАНС".

За здійснення дій, що визначені у договорі, довіритель сплачує повіреному винагороду у розмірі 7 300,00грн (п. 2.1. договору) та при задоволенні позову повірений отримує від довірителя премію (гонорар успіху) у сумі 2 000,00грн (п. 2.3. договору).

Адвокат Лоза В.М. надавав послуги на підставі договору про правову допомогу №б/н від 08.05.2025 та ордеру серії ВО №1102679.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 12.05.2025 за договором №б/н від 08.05.2025, сторонами погоджено вартість наданих та прийнятих послуг адвоката в розмірі 7 300,00грн, які було оплачено згідно квитанції №04-05 від 12.05.2025.

Докази понесення витрат на професійну правничу допомогу були надані позивачем разом із позовною заявою.

Відповідно до положень ч.4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того судом зауважується, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача відповідно до положень ст.126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п. 269).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №910/8443/17, від 11.05.2018 р. та практиці Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015р., п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009р., п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006р., п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р.

Виходячи зі змісту положень частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

Судом враховано, що поряд зі згаданим принципом змагальності сторін іншими основними засадами (принципами) господарського судочинства також є: верховенство права та пропорційність.

Згідно із ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як передбачено ст.15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже, з врахуванням викладеного, виходячи зі змісту норм статей 3, 11, 15 Господарського процесуального кодексу України, питання про співмірність заявлених відповідачем до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням змісту прийнятого рішення, принципу співрозмірності, критеріїв пропорційності та розумності, складності справи, судом вважаються обґрунтованими витрати ФОП Сливки П.В. у розмірі 5 000,00грн.

За наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 5 000,00грн витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 73, 74, 86, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства "ГОЛД-ТРАНС" (вул. Б. Хмельницького, буд.6, кв.126, м. Хмельницький, 29000; ) на користь Фізичної особи-підприємця Сливки Петра Васильовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 43 000,00грн (сорок три тисячі гривень 00 коп.) основного боргу, 3028,00грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 коп.) витрат зі сплати судового збору, 5 000,00грн (п`ять тисяч гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст.257 та пп.17.5 п.17 Розділу ХІ „Перехідні положення ГПК України.

Повне рішення складено 08.10.2025.

Суддя С.І. Крамар