ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2025 р. Справа№ 910/5103/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

секретар судового засідання: Гріщенко А.О.

за участі представників сторін: відповідно до протоколу судового засідання від 01.10.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМКОМПЛЕКТ»

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2025

у справі № 910/5103/25 (суддя - Балац С.)

за позовом КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ

до товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМКОМПЛЕКТ»

про стягнення 707 700,38 грн

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст позовних вимог

КИЇВСЬКА МІСЬКА РАДА звернулася до господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМКОМПЛЕКТ» про стягнення 707 700,38 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем в період з 12.03.2020 по 18.12.2022 здійснено безоплатне користування земельною ділянкою площею 0,7136 га., кадастровий номер: :62:701:0003 на вул. Оноре де Бальзака, 83-а у Деснянському районі м. Києва, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача 707 700,38 грн в порядку приписів статті 1212 Цивільного кодексу України у вигляді безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 у справі № 910/5103/25 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМКОМПЛЕКТ» на користь КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ безпідставно збережені кошти в сумі 707 700,38 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 8 492,40 грн.

Суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за користування Земельною ділянкою в сумі 707 700,38 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню повністю, оскільки внаслідок безоплатного користування відповідачем Земельною ділянкою до укладення між сторонами спору Договору оренди в період з 12.03.2020 по 18.12.2022 відповідач зберіг у себе кошти, які мав сплатити за таке користування та зобов`язаний повернути такі кошти власнику Земельної ділянки (позивачу) на підставі приписів частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «ХІМКОМПЛЕКТ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 у справі №910/5103/25 та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМКОМПЛЕКТ» про стягнення 707 700,38 грн. відмовити. Стягнути з КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМКОМПЛЕКТ» судові витрати.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2025 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Кравчук Г.А., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/5103/25 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМКОМПЛЕКТ» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/5103/25.

31.07.2025 матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.08.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМКОМПЛЕКТ» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 у справі № 910/5103/25 - залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

12.08.2025 до канцелярії суду від скаржника надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 у справі № 910/5103/25.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2025 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ХІМКОМПЛЕКТ» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 у справі № 910/5103/25, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/5103/25 за вказаною апеляційною скаргою, розгляд якої призначено на 01.10.2025.

04.09.2025 через систему «Електронний суд» від Київської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Скаржник вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального права та матеріального права за неповного встановлення обставин, які мають значення для справи.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що за період з 1 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року відповідач не повинен сплачувати плату за користування земельною ділянкою безвідносно до укладення ним договору оренди чи без нього у відповідності до підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України за період з березня 2022 року по грудень 2022 року, що не було враховано судом першої інстанції.

Крім того, відповідач зазначає, що при ухваленні рішення судом не було враховано, що Київська міська рада зловживаючи своїм правом владних повноважень понад три роки не приймала рішення щодо передачі в оренду земельної ділянки та укладення з відповідачем договору оренди.

За доводами відповідача, його нерухоме майно займає лише невелику частину земельної ділянки, що на думку відповідача мало б враховуватись при нарахуванні сум до стягнення. У контексті вказаних доводів відповідач посилається на №910/5342/23, в межах якої розглядається позов Першого заступника керівника Київської міської прокуратури до Київської міської ради, ТОВ «Хімкомплект» про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 21.10.2021 №3027/3068, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хімкомплект» та зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімкомплект» повернути територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради земельну ділянку площею 0,7136 га по вул. Оноре де Бальзака, 83-а, у Деснянському районі м. Києва (кадастровий номер :62:701:0003), у стані, придатному для її подальшого використання.

З наведених підстав відповідач просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач у поданому відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її доводів, зазначивши, що Київська міська рада правомірно включила період з 01.03.2022 по 18.12.2022 до своїх розрахунків суми, яка підлягає стягненню в межах даної справи, адже відповідач в цей період не був власником, постійним користувачем або орендарем земельної ділянки, посилаючись на правову позицію щодо неможливості застосування положень підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України до спірних правовідносин, викладену в постанові Верховного Суду від 01.07.2025 у справі № 908/1301/24.

Додатковим і новим доказом, який подає відповідач до суду є інформація щодо проведення аукціону, датована 2019 року, фото та відео, з яких незрозуміло, з приводу чого їх долучено, позивач вважає, що даний доказ є неналежним і заперечує проти його прийняття.

Позивач просить суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

2.4. явка в судове засідання

У судове засідання 01.10.2025 з`явились представники учасників справи.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник позивача просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

2.5. інші процесуальні дії суду

До апеляційної скарги відповідачем додано документи, які не подавалися стороною для дослідження судом першої інстанції. Позивач у свою чергу заперечує проти прийняття судом апеляційної інстанції відповідних документів, доданих до апеляційної скарги.

За змістом частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин 1, 2 3,4 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною восьмою статті 80 ГПК України встановлено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Колегія суддів наголошує, що апеляційна скарга не містить ані клопотання про поновлення строку на подання нових доказів на стадії апеляційного розгляду справи, ані обгрунтування причин пропуску строк на їх подання, більше того - скаржником жодним чином не обґрунтовано, на підтвердження чого такі докази надано, відсутні посилання на відповідні документи в тексті апеляційної скарги.

З наведених підстав суд апеляційної інстанції не приймає до розгляду документи, додані відповідачем до апеляційної скарги.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА.

3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини

Рішенням КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ «Про передачу ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ХІМКОМПЛЕКТ» земельної ділянки в оренду для експлуатації та обслуговування існуючої автостоянки на вул. Оноре де Бальзака, 83-а у Деснянському районі міста Києва» від 21.10.2021 № 3027/3068 вирішено:

- передати ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ХІМКОМПЛЕКТ», за умови виконання пункту 2 цього рішення, в оренду на 15 років земельну ділянку площею 0,7136 га (кадастровий номер :62:701:0003) для експлуатації та обслуговування існуючої автостоянки (код виду цільового призначення - 12.04, для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства) на вул. Оноре де Бальзака, 83-а у Деснянському районі міста Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24 травня 2017 року, номер запису про право власності 20665919 (свідоцтво про право власності від 29 грудня 2009 року, інформаційна довідка з Державного реєстру речових правна нерухоме майно від 09 вересня 2021 року № 274059201) (категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, справа № 595144871) (п. 1);

- у місячний строк надати до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) документи, визначені законодавством, необхідні для укладення договору оренди земельної ділянки (п. 2.2).

Між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, укладено договір оренди земельної ділянки від 19.12.2022, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М., зареєстрований в реєстрі за № 589 (далі - Договір оренди), відповідно до предмету якого позивач на підставі рішення від 21.10.2021 № 3027/3068 передає, а відповідач приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку (далі - Об`єкт оренди або Земельна ділянка), визначену цим Договором, для експлуатації та обслуговування існуючої автостоянки, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва в особі позивача (п. 1.1 Договору оренди).

Пунктом 2.1 Договору оренди визначено, що Об`єктом оренди відповідно до відомостей державного земельного кадастру, рішення від 21.10.2021 № 3027/3068 та цього Договору є Земельна ділянка з наступними характеристиками: кадастровий номер - :62:701:0003; місце розташування - вул. Оноре де Бальзака, 83-а у Деснянському районі м. Києва; категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; цільове призначення - 12.04 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (для експлуатації та обслуговування існуючої автостоянки); розмір (площа) - 0,7136 га.

Положеннями пункту 3.1 Договору оренди передбачено, що Договір укладено на 15 (п`ятнадцять) років.

Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.04.2025 № 422347119 - Договір оренди зареєстровано 19.12.2022.

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин та доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції, а також посилання на норми права

Позивач зазначає, що до укладення між сторонами спору Договору оренди в період з 12.03.2020 по 18.12.2022 відповідачем здійснено безоплатне користування земельною ділянкою площею 0,7136 га., кадастровий номер: :62:701:0003 на вул. Оноре де Бальзака, 83-а у Деснянському районі м. Києва (далі - Земельна ділянка), що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача 707 700,38 грн. в порядку приписів статті 1212 Цивільного кодексу України у вигляді безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за користування Земельною ділянкою комунальної власності.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з чим погоджується судова колегія, виходячи з наступного.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Згідно з частиною 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до частини 2 статті 1212 ЦК України набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави майно відшкодовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За приписами статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, адже набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.08.2022 у справі №922/2060/20 дійшов висновку, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем сформованої земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 зазначила, що нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі №924/856/20.

Набувач нерухомого майна, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, фактично збільшує свої доходи, а власник земельної ділянки (потерпілий) втратив належне йому майно (кошти від орендної плати). До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, постанові Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17.

Отже, для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212-1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави. Встановлення саме таких обставин входить до предмета доказування у межах вирішення спору у цій справі.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до витягу з державного земельного кадастру від 09.09.2021 № НВ-021 про Земельну ділянку, реєстрація останньої здійснена Головним управлінням держгеокадастру у м. Києві 06.06.2017, що свідчить про те, що Земельна ділянка є сформованим об`єктом цивільних прав з 06.06.2017.

Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.04.2025 № 422344970 - на Земельній ділянці розташований КПП автостоянки № 2 (літера А), загальною площею 53,7 кв.м., власником якого є відповідач відповідно до свідоцтва про право власності від 29.12.2009, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 364.

Нерухоме майно відповідача нерозривно пов`язане із Земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а відтак використання нерухомого майна, яке належать відповідачу, неможливе без Земельної ділянки. Законодавством закріплено загальний принцип цілісності об`єкту нерухомого майна із Земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

Таким чином, у зв`язку з користуванням відповідачем нежитловою будівлею КПП автостоянки № 2 (літера А), загальною площею 53,7 кв.м. презюмується його користування і Земельною ділянкою.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач у спірний період користувався земельною ділянкою комунальної власності (площею 0,7136 га., кадастровий номер: :62:701:0003 на вул. Оноре де Бальзака, 83-а у Деснянському районі м. Києва), на якій розташоване нерухоме майно, що належить відповідачу на праві власності, без оформлення правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку.

Згідно з даними Головного управління ДПС у місті Києві (а.с. 38), відповідач не сплачував плату за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2020-2022 роки стосовно спірної Земельної ділянки.

Отже, оскільки відповідач, здійснюючи фактичне користування Земельною ділянкою комунальної форми власності без оформлення правовстановлюючих документів на неї, а відтак, без достатньої правової підстави, за рахунок власника цієї ділянки - територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, фактично зберіг в себе кошти, які мав сплатити за користування земельною ділянкою, а тому, відповідно до положень статті 1212 ЦК України, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради.

Щодо заявленого позивачем розміру безпідставно збережених коштів суд зазначає наступне.

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі №920/739/17).

Відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 26.10.2021 № 9161/86-21, нормативна грошова оцінка Земельної ділянки становить 10 414 147,62 грн.

Згідно з витягом з державного земельного кадастру від 09.09.2021 № НВ-021, нормативна грошова оцінка Земельної ділянки, станом на 08.09.2020, становить 10 414 147,62 грн.

Відповідно до витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 15.02.2022 № 1218/86-22, нормативна грошова оцінка Земельної ділянки становить 5 727 781,19 грн.

Ставка орендної плати визначається за період 12.03.2020 - 31.12.2020 відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2020 рік» від 12.12.2019 № 456/8029; 01.01.2021 - 09.11.2021 відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2021 рік» від 24.12.2020 №24/24; 10.11.2021 - 31.12.2021 відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2021 рік» від 24.12.2020 № 24/24; 01.01.2022 - 18.12.2022 відповідно до Додатка 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2022 рік» від 09.12.2021 № 3704/3745, де визначені розміри орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва (у відсотках від нормативної грошової оцінки). До земель з видом цільового призначення - 12.04 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства - 3%.

Розрахунок позовних вимог є наступним:

1) з 12.03.2020 по 21.12.2020 - 10 414 147,62*3%/366*295 днів = 251 817,50 грн;

2) з 01.01.2021 по 09.11.2021 - 10 414 147,62*3%/365*313 днів = 267 914,65 грн;

3) з 10.11.2021 по 31.12.2021 - 5 207 073,81*3%/365*52 днів = 22 254,89 грн;

4) з 01.01.2022 по 18.12.2022 5 727 781,19*3%/365*352 днів = 165 713,34 грн;

разом: 707 700,38 грн.

Вказаний розрахунок колегія суддів визнає обґрунтованим.

Щодо доводів відповідача про те, що за період з 1 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року він не повинен сплачувати плату за користування земельною ділянкою у відповідності до підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України за період з березня 2022 року по грудень 2022 року, судова колегія зазначає наступне.

Пунктом 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України установлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.

Згідно з підпунктом 69.14 п. 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» № 3050-IX від 11.04.2023, який набрав законної сили 06.05.2023) за період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Колегія суддів не погоджується з доводами відповідача щодо можливості застосування до спірних правовідносин положень пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, оскільки предметом цього позову є стягнення безпідставно збережених коштів на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України в розмірі орендної плати.

Вказаними положеннями чітко передбачено, що не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Отже, зазначені положення Закону підлягають застосуванню у разі наявності правових підстав для володіння чи користування земельними ділянками, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, що підтверджується правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.02.2025 у справі № 908/929/24.

Натомість, предметом позову є стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів, які позивач недоотримав через користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору оренди, не сплачуючи в належному обсязі орендну плату.

При цьому, плата за землю, як вже зазначалося вище, є загальнодержавним податком, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України у вказаній редакції).

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовується поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».

У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права. Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Отже, власники і землекористувачі земельних ділянок сплачують плату за землю (в т.ч. земельний податок) з дня виникнення права власності, права постійного користування земельною ділянкою.

Оскільки за відповідачем будь-яке право на спірну земельну ділянку не зареєстровано у встановленому законодавством порядку, у контролюючого органу в силу вимог пунктів 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України відсутні обов`язки та, відповідно, повноваження на стягнення податкових зобов`язань зі сплати земельного податку.

З урахуванням наведених приписів Податкового кодексу України та встановлених судом фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм Податкового кодексу України.

У даному випадку судом враховано правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 01.07.2025 у справі № 908/1301/24 у аналогічних правовідносинах.

Вищевикладеним спростовуються доводи відповідача про наявність підстав для застосування положень п. 69.14. підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України до даних правовідносин.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що внаслідок безоплатного користування відповідачем Земельною ділянкою до укладення між сторонами спору Договору оренди в період з 12.03.2020 по 18.12.2022 відповідач зберіг у себе кошти, які мав сплатити за таке користування та зобов`язаний повернути такі кошти власнику Земельної ділянки (позивачу) на підставі приписів частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в тому, що позовна вимога про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за користування Земельною ділянкою в сумі 707 700,38 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню повністю.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення аргументів учасників справи

Доводи апелянта про застосування до спірних правовідносин положень підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України було досліджено судом у п. 3.2. даної постанови та встановлено відсутність підстав для застосування вказаних положень з огляду на те, що відповідач використовував земельну ділянку, не маючи права власності або права постійного користування на неї, та без укладення відповідного договору оренди землі.

Аргументи відповідача про те, що позивач зловживаючи своїм правом владних повноважень понад три роки не приймав рішення щодо передачі в оренду земельної ділянки та укладення з відповідачем договору оренди суд визнає нерелевантними за викладених вище встановлених обставин безоплатного користування відповідачем земельною ділянкою комунальної власності до укладення між сторонами спору Договору оренди в період з 12.03.2020 по 18.12.2022, що жодним чином не нівелює того факту, що відповідач зберіг у себе кошти, які мав сплатити за таке користування та зобов`язаний повернути такі кошти власнику Земельної ділянки (позивачу) на підставі приписів частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України. З аналогічних підстав судовою колегією відхиляються й посилання відповідача на судову справу №910/5342/23.

Усі інші доводи та міркування учасників справи судом апеляційної інстанції враховано та досліджено в мотивувальній частині цієї постанови, однак вони не спростовують наведених вище висновків суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 у справі № 910/5103/25 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМКОМПЛЕКТ» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 у справі №910/5103/25 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМКОМПЛЕКТ» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 у справі № 910/5103/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 у справі № 910/5103/25 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/5103/25 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 13.10.2025.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко