ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 рокуСправа № 912/1523/25

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Глушкова М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОСТАЙЛ" (вул. Лавандова, буд. 27, каб. 11, м. Кропивницький, 25030)

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю "АТП 13554" (вул. Лавандова, 27 А, м. Кропивницький, 25030)

про встановлення земельного сервітуту,

секретар судового засідання - Коваленко Т.А.,

представники сторін

від позивача - Панова К.О., адвокат, ордер серія ВА № 1115597 від 06.06.25;

від відповідача - Цапенко О.М., адвокат, ордер серія ВА №1118241 від 01.07.25;

у судовому засіданні проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду,

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОСТАЙЛ" (далі - ТОВ "ЕКОСТАЙЛ") до Товариства з додатковою відповідальністю "АТП 13554" (далі - ТДВ "АТП 13554") про встановлення на користь ТОВ "ЕКОСТАЙЛ" постійного, безстрокового та безоплатного земельного сервітуту на право проходу та проїзду на транспортному засобі частиною земельної ділянки, кадастровий номер :01:011:0033, яка перебуває в користуванні ТДВ "АТП 13554" на праві постійного користування, до приміщення за адресою: Кіровоградська область, м. Кропивницький (місто Кіровоград), вулиця Лавандова (вулиця Тореза), будинок 27-а; розміщення: підвальне приміщення; площа: 192,9 кв.м відповідно до висновків земельно-технічної експертизи, яку буде проведено, з покладенням судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є орендарем приміщення по вул. Лавандова, 27-а, яке є підвальним приміщенням виробничого будинку, що розташоване на земельній ділянці, яка перебуває у постійному користуванні відповідача, тому потребує встановлення земельного сервітуту.

Разом з позовною заявою позивачем до суду подано клопотання від 06.06.2025 про призначення експертизи.

Ухвалою від 16.06.2025 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі №912/1523/25 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 08.07.2025, встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи.

03.07.2025 до господарського суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та заперечення на клопотання про призначення експертизи. Відповідач заперечив позовні вимоги з підстав недотримання позивачем вимог, передбачених ст. 124-1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та ст. 55-1 Закону України "Про землеустрій" з приводу розроблення та погодження технічної документації щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту. Відповідач вважає, що позовна заява не містить обґрунтування підстав необхідності встановлення земельного сервітуту, до заяви не додано доказів на підтвердження неможливості використання ТОВ "ЕКОСТАЙЛ" орендованого підвального приміщення без обтяження сервітутом земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні. Окрім того, відповідач наголошує що заїзд та виїзд, позначений позивачем на схемі зони дії земельного сервітуту, планується здійснювати через ворота інвентарний №9, які відповідно до розпорядження ТДВ "АТП 13554" від 15.07.2008 "Про використання воріт", призначені для використання як пожежні в екстрених випадках.

08.07.2025 позивачем подано відповідь на відзив, відповідно до якої відзив підлягає залишенню без розгляду, оскільки поданий з порушенням встановленого судом строку без заяви про його поновлення. Позивач вважає, що ним вчинено дії щодо направлення відповідачу пропозиції встановлення сервітуту в добровільному порядку та узгодження його умов, яка залишена без відповіді. Як вказує позивач, відповідач не спростував наведені позивачем обставини та підстави позову. Також позивач наголошує, що вхід до приміщення позивача наявний лише в межах земельної ділянки :34:224:0078, а задля правильного вирішення питань, пов`язаних із можливістю встановлення земельного сервітуту згідно схеми зони дії земельного сервітуту, визначення наявності інших варіантів встановлення сервітуту для проходу та проїзду транспортних засобів до орендованого приміщення, в тому числі найменш обтяжливих для відповідача, позивачем заявлено відповідне клопотання про призначення судової земельно-технічну експертизи разом із позовом.

08.07.2025 господарським судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 28.08.2025, про що постановлено протокольну ухвалу.

11.07.2025 до суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому наголошує, що позивач звертається із завою про укладання договору земельного сервітуту, а не із заявою про його встановлення, як то передбачено ст. 124-1 ЗК України ст. 55-1 Закону України "Про землеустрій", без зазначення площі та цільового призначення земельної ділянки. Тому, за доводами відповідача пропозиція позивача не узгоджена у зв`язку із не дотриманням останнім вимог вказаних норм та відсутністю повного пакету документів, необхідних для розгляду встановлення земельного сервітуту на частину земельної ділянки. Окрім того, відповідач звертає увагу, що прохальна частина позовної заяви не містить чіткої площі земельної ділянки, на яку встановлюється земельний сервітут, цільове призначення земельної ділянки, межі земельної ділянки, та не вірно зазначений кадастровий номер земельної ділянки 262160100:01:011:0033.

04.08.2025 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

27.08.2025 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

28.08.2025 оголошено перерву в підготовчому засіданні до 09.09.2025.

Ухвалою від 09.09.2025 господарський суд відмовив у задоволенні клопотання від 06.06.2025 позивача про призначення судової земельно-технічної експертизи. Закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 11.09.2025. Визначив резервну дату засідання - 02.10.2025.

Вказана ухвала доставлена сторонам в їх електронні кабінети 10.09.2025 о 16:24 та 16:30, що підтверджується довідками про доставку електронного листа та згідно вимог п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вважається врученою 10.09.2025.

11.09.2025 суд розпочав розгляд справи по суті та протокольною ухвалою оголосив перерву в судовому засіданні до раніше визначеної резервної дати - 02.10.2025.

01.10.2025 до суду від позивача надійшло клопотання про повернення розгляду справи стадію підготовчого провадження та надання позивачу строк для реалізації права на подання уточненої позовної заяви.

02.10.2025 від відповідача надійшли заперечення на клопотання про повернення розгляду справи стадію підготовчого провадження.

У судовому засіданні 02.10.2025 представник позивача підтримав позов, представник відповідача заперечив його. Представником позивача адвокатом Пановою К.О. заявлено усне клопотання про виправлення технічної помилки у зазначенні кадастрового номеру земельної ділянки у позовній заяві, яка перебуває у постійному користуванні відповідача, та щодо якої позивач просить встановити земельний сервітут на земельну ділянку

Ухвалою від 02.10.2025 господарський суд відмовив у задоволенні клопотання ТОВ "ЕКОСТАЙЛ" від 01.10.2025 про повернення розгляду справи на стадію підготовчого провадження та надання позивачу строку для реалізації права на подання уточненої позовної заяви.

З огляду на відсутність електронного кабінету у відповідача, станом на момент відкриття провадження у справі, така ухвала від 16.06.2025 направлена ТДВ "АТП 13554" засобами поштового зв`язку, відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення отримана ним 20.06.2025, тому п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов закінчився 07.07.2025 (з урахуванням вихідних днів).

При цьому, відзив на позовну заяву надійшов до суду 03.07.2025, тобто в межах встановленого судом строку, з огляду на що відсутні підстави для залишення його без розгляду.

У судовому засіданні 02.10.2025 досліджено докази у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив таке.

11.11.2024 ТОВ "ЕКОСТАЙЛ" (далі - Орендар) уклало договір оренди приміщення по вул. Лавандова, 27-а із Фізичною особою-підприємцем Дондес А.В. (далі - Орендодавець), як власником даного приміщення (далі - Договір, а.с. 8).

Згідно з п. 2.1. Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування (оренда) приміщення (далі - Приміщення) з наступними характеристиками: адреса: Кіровоградська область, м. Кропивницький (місто Кіровоград), вулиця Лавандова (вулиця Тореза), будинок 27-а; розміщення: підвальне приміщення; площа: 192,9 кв.м; право власності Орендодавця на приміщення підтверджується договором купівлі-продажу об`єкта малої приватизації - окремого майна - нежитлового приміщення загальною площею 192,9 кв.м за адресою: Кіровоградська обл., м. Кропивницький (м. Кіровоград), вул. Лавандова (вул. Тореза), 27-а, за результатами електронного аукціону без умов за №412 від 08.11.2024 (а.с. 10-11).

Мета оренди згідно з п. 3.1. Договору здійснення статутної діяльності Орендаря та забезпечення побутових потреб персоналу Орендаря.

Договір укладений строком на 12 місяців (п. 4.1. Договору).

Додатковою угодою №1 від 01.05.2025 до Договору внесено зміни до строку дії Договору, та визначено, що Договір діє з 11.11.2024 по 31.10.2027 (а.с. 9).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав №402927969 від 08.11.2024 власником нежитлового приміщення загальною площею 192,9 кв.м за адресою: Кіровоградська обл., м. Кропивницький (м. Кіровоград), вул. Лавандова (вул. Тореза), 27-а, є Дондес А.В. (а.с. 12).

До справи долучено технічний паспорт на нежитлове приміщення №27а по вул. Лавандова, м. Кропивницький (а.с. 13-14).

Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ТДВ "АТП 13554" на праві приватної власності належить виробничий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 3443,1 кв.м, за адресою: м. Кропивницький, вул. Лавандова, буд. 27-А, та знаходиться на земельній ділянці із кадастровим номером :34:224:0078 (а.с. 26-28).

Позивач вказує, що земельна ділянка площею 5,5535 (кадастровий номер :34:224:0078) перебуває у користуванні ТДВ "АТП 13554" згідно із Державним актом на право постійного користування землею серією 1-КР №000132, виданим Кіровоградською міською радою 14.05.1999 (а.с. 54-58).

Як зазначає позивач, приміщення є підвальним приміщенням виробничого будинку з господарськими будівлями та спорудами відповідача і, відповідно, знаходиться на вищезазначеній земельній ділянці.

13.03.2025 ТОВ "ЕКОСТАЙЛ" направлено ТДВ "АТП 13554" заяву №172 від 10.03.2025 із пропозицією укладення договору про встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці із кадастровим номером :34:224:0078 (а.с. 15-19).

У заяві обґрунтовано мету встановлення земельного сервітуту та прохання надати узгодження з приводу розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на які поширюватиметься право сервітуту.

До вказаної заяви додано копію Договору, проект договору про встановлення земельного сервітуту та схему зони його дії.

Відповідач отримав вказану заяву 19.03.2025, про що свідчить трек відстеження відправлення 149 (а.с. 19 на звороті).

Як стверджує позивач, станом на 20.05.2025 відповідь від відповідача не находила, пропозиція укладення договору залишена без належного реагування.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом.

Розглядаючи спір по суті, господарський суд зазначає таке.

Приписами ст. 395 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено види речових прав на чуже майно, якими відповідно до ч. 1 цієї норми є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій).

Згідно з ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут) (ч. 2 ст. 401 ЦК України).

Відповідно до ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки або особою, яка використовує земельну ділянку на праві емфітевзису, суперфіцію. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

За приписами ч. 1-3 ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном (ч. 5 ст. 403 ЦК України).

Частиною 1 ст. 404 ЦК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту (ч. 2 ст. 404 ЦК України).

Частиною 1 ст. 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

За змістом ч. 2-4 ст. 98 ЗК України земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Строк дії земельного сервітуту, що встановлюється договором між особою, яка вимагає його встановлення, та землекористувачем, не може бути більшим за строк, на який така земельна ділянка передана у користування землекористувачу. Строк дії земельного сервітуту для розгортання, експлуатації електронних комунікаційних мереж на землях державної або комунальної власності не може бути меншим п`яти років (у разі якщо сервітуарій не ініціює встановлення меншого строку) та не може бути більшим за строк, на який така земельна ділянка передана у користування землекористувачу. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення земельних сервітутів, перелік окремих видів яких наведено у ст. 99 ЗК України, зокрема, право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Спосіб використання земельної ділянки повинен відповідати виду сервітуту, що визначається та здійснюється у відповідності до затверджених порядків і правил, а тому повинен вважатися таким, що є найменш обтяжливим для відповідача, як постійного землекористувача.

Згідно зі ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

При цьому, спосіб встановлення сервітуту впливає на можливість обрання способу захисту і, як вбачається, якщо законом передбачено можливість встановлення сервітуту як договором, так і рішенням суду, то, відповідно, і способами захисту в такому випадку можуть бути як звернення до суду з вимогою про визнання договору укладеним, так і з вимогою про встановлення сервітуту за рішенням суду (наведене підтверджується практикою Верховного Суду, відповідно до якої переглядались рішення у справах з вимогами як про визнання укладеним договору сервітуту (постанови Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №918/370/17, від 03.12.2020 у справі №925/27/18), так і про встановлення сервітуту судом без укладення відповідного договору (постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №911/2701/17, Верховного Суду від 21.03.2019 у справі №915/483/17, від 29.01.2020 у справі №920/1204/17).

Обов`язковою умовою для встановлення сервітуту є вжиття особою (позивачем), яка вимагає такого встановлення, заходів щодо встановлення сервітуту в добровільному порядку, а якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), то у суду немає підстав для задоволення відповідних вимог у зв`язку з відсутністю у позивача права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду.

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без визначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою встановлення земельного сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки у ефективному її використанні. При цьому однією з основних ознак сервітуту, який підлягає встановленню за рішенням суду, є неможливість задоволення такої потреби землекористувача у будь-який інший спосіб у ситуації, коли власник і потенційний сервітуарій не можуть досягнути згоди щодо встановлення сервітуту або способу його здійснення, плати тощо.

Таким чином, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої заінтересованої особи, у тому числі й у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном сервітуту (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 22.01.2025 у справі №917/267/24).

Як зазначає позивач, він є орендарем приміщення по вул. Лавандова, 27-а, яке є підвальним приміщенням виробничого будинку, що розташоване на земельній ділянці, яка перебуває у постійному користуванні відповідача.

Тому, за твердженням позивача єдиним можливим варіантом проходу та проїзду автотранспортом до орендованого ним приміщення є проїзд через земельну ділянку з кадастровим номером :34:224:0078, яка перебуває у користуванні у відповідача.

Вказані обставини, на думку позивача, потребують встановлення земельного сервітуту.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем перешкод щодо можливості користування орендованим приміщення по вул. Лавандова, 27-а, м. Кропивницький.

Матеріалами справи підтверджено, що 10.03.2024 позивач звертався до відповідача із заявою №172 з пропозицією укладення договору про встановлення земельного сервітуту, до якого долучав копію Договору, проект договору про встановлення земельного сервітуту та схему зони його дії.

Враховуючи відсутність відповіді на вказану пропозицію, позивач звернувся до суду.

Як зазначає відповідач, запропонованими умовами договору у проекті договором про встановлення земельного сервітуту та заявою від 10.03.2025 визначено всю площу, на яку поширюється земельний сервітут.

Відсутність, визначеної площі земельної ділянки за кадастровим номером :34:224:0078, на яку встановлюється земельний сервітут, за яким цільовим призначенням буде використовуватися земельна ділянка, на яку поширюється дія сервітуту, відсутність розміру оплати вартості земельного сервітуту, відсутність конкретних координат земельної ділянки, на якій планується прохід та проїзд крупногабаритного транспорту, строку дії договору та меж земельної ділянки, спосіб обтяження земельної ділянки, опис місця розташування із визначенням меж поширення права земельного сервітуту на плані (схемі); обсяг права земельного сервітуту; строк дії договору земельного сервітуту; вид (форму) оплати за земельний сервітут та її розмір, призведе до обмеження в користуванні земельною ділянкою відповідача, яка перебуває у постійному користуванні.

Окрім того, заїзд та виїзд, що позначений позивачем на схемі зони дії земельного сервітуту, планується здійснювати через ворота інвентарний № 9, які знаходяться між двоповерховим та трьохповерховоми будинками, та відповідно до розпорядження ТДВ "АТП 13554" від 15.07.2008 "Про використання воріт", призначені для використання як пожежні в екстрених випадках.

Крім того, в запропонованому проекті договору про встановлення земельного сервітуту, відсутня така істотна умова як порядок встановлення збитків та порядок їх відшкодування, про що прямо зазначено в ст. 403 ЦК України та ст. 98, 99 ЗК України.

В силу вимог вказаних норм, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому необхідно довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити будь-яким іншим способом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, позивач не надав суду доказів неможливості використання орендованого підвального приміщення без обтяження земельної ділянки сервітутом, яка перебуває в постійному користуванні відповідача.

Матеріалами справи не підтверджено, що прохід та проїзд на транспортному засобі до приміщення за адресою: Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Лавандова, буд. 27-а, можливий лише через земельну ділянку з кадастровим номером :34:224:0078, яка перебуває в користуванні ТДВ "АТП 13554" на праві постійного користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Якщо позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості користуватися належним йому на праві власності майном у зв`язку з відсутністю у нього доступу до земельної ділянки будь-яким іншим способом, відсутні підстави для задоволення позову (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 17.09.2018 у справі №127/1417/16-ц).

Пунктом 3.1. договору передбачена мета оренди - здійснення статутної діяльності Орендаря та забезпечення побутових потреб персоналу Орендаря.

Відповідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань основним видом діяльності позивача є збирання безпечних відходів (а.с. 53).

Крім того, технічну можливість встановлення земельного сервітуту на вказаній земельній ділянці для проходу та проїзду не підтверджено відповідними доказами.

Разом з тим, в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Також земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється.

При цьому, суд враховує заперечення відповідача, які вказують на наявність обтяження встановлення безоплатного земельного сервітуту відносно земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні.

Проте, позивач не довів належними та допустимими доказами факт неможливості використання орендованого ним приміщення без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідача, а також відсутності можливості задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом, окрім як встановлення земельного сервітуту на проїзд чи прохід через належну відповідачеві земельну ділянку.

Тобто, позивач не довів наявність у нього об`єктивної потреби у встановленні сервітуту, яка не може бути задоволена іншим способом.

За приписами ст. 55-1 Закону України "Про землеустрій" встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту, проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту, включає:

а) пояснювальну записку;

б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації;

в) кадастровий план земельної ділянки із зазначенням меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту;

г) матеріали польових геодезичних робіт;

ґ) копії документів, що є підставою для виникнення прав суборенди, сервітуту.

Відповідно до приписів ст. 124-1 ЗК України особа, заінтересована у встановленні земельного сервітуту на землях державної, комунальної власності, звертається з заявою у разі, якщо земельна ділянка перебуває у користуванні до землекористувача.

У заяві має бути зазначена мета встановлення земельного сервітуту.

До заяви додаються:

а) копії документів, що підтверджують право власності заявника на будівлі, споруди, що розташовані на земельній ділянці (за наявності);

б) письмове погодження землекористувача (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки, яка перебуває у користуванні, за договором з органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності), справжність підпису на якому засвідчується нотаріально;

в) проект договору про встановлення земельного сервітуту (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки);

г) графічні матеріали із зазначенням орієнтовного місця розташування та площі земельної ділянки, яку передбачається сформувати з метою встановлення земельного сервітуту (у разі необхідності формування земельної ділянки державної, комунальної власності з метою встановлення земельного сервітуту);

ґ) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту, що розробляється без одержання дозволу на її розроблення (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки).

Проте, позивачем не розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки з кадастровим номером :34:224:0078, що перебуває у постійному користуванні, на яку підлягає встановленню сервітут (право проходу та проїзду на транспортному засобі частиною земельної ділянки) на користь позивача.

Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Крім того, зі змісту документації вбачається, що для обчислення площі земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту, ДП "Центр Державного земельного кадастру" виконано кадастрове знімання, безпосередньо на земельній ділянці, яка знаходиться в постійному користуванні ТДВ "АТП 13554", де проведення вказаних робіт, як стверджує відповідач, землекористувачем погоджено не було, та не надавався доступ до земельної ділянки відповідача інженеру-геодезисту для проведення вказаних робіт.

З огляду на викладене, господарський суд вважає позов не обґрунтованим, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за подання позову покладається на позивача.

Керуючись ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення надіслати сторонам до електронних кабінетів.

Повний текст рішення складено 13.10.2025.

Суддя М.С. Глушков