ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м. ХарківСправа № 5023/10655/11 (641/6353/23)

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Аюпова Р.М.

судді: Сальнікова Г.І. , Юрченко В.С.

розглянувши заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення (вх. № 22569) по справі

за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса листування: АДРЕСА_2 )
до Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева" (вул. Георгія Тарасенка, 126, м. Харків, 61037);
про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку в межах справи про банкрутство Державного підприємства "Завод імені В.О. Малишева"
ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 25.05.2025 у справі № 5023/10655/11 (641/6353/23) позов задоволено. Скасовано Наказ Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» від 01 вересня 2023 року № 2388 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 . Скасовано Наказ Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» від 11 вересня 2023 року № 2478 про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано Наказ Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» від 24.10.2023 № 2865 про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника цеху з підготовки виробництва чавуноливарного цеху № 580 Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева». Стягнуто з Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» (; вул. Георгія Тарасенка, 126, м. Харків, 61037) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25.10.2023 по 25.09.2025 в сумі 485 046, 90 грн без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» (; вул. Георгія Тарасенка, 126, м. Харків, 61037) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) 8 052, 00 грн за подання позову та 9 662, 40 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

29.09.2025 від представника позивача - ОСОБА_1 до суду надійшла заява, в якій останній просить суд ухвалити у справі додаткове рішення, яким стягнути з Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» на користь ОСОБА_1 суму понесених судових витрат, що складається із вартості юридичних (адвокатських) послуг в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч гривень) гривень 00 копійок та суму сплаченого судового збору за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 17 714 (сімнадцять тисяч сімсот чотирнадцять) гривень 40 копійок (вх. № 25569).

Відповідачем надані до суду заперечення на заяву позивача про стягнення судових витрат (вх. № 23050), в яких просить суд відмовити в задоволенні заяви про стягнення суми понесених позивачем судових витрат повністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали заяви, суд зазначає таке.

Як встановлено судом, позивач - ОСОБА_1 уклав із адвокатом Вайленко Ганною Олександрівною договір про надання юридичних (адвокатських) послуг № 114 від 25.09.2023, предметом якого є надання правової допомоги клієнту у справі про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності в судах всіх інстанцій.

Згідно п. 4.1. розділу 4. порядок здійснення розрахунків договору № 114 від 25.09.2023, клієнт зобов`язався сплатити всю суму гонорару в сумі 30 000, 00 гривень 00 копійок (тридцять тисяч гривень нуль копійок) наступним чином: 1/3 частина від суми гонорару - в день підписання договору, решту - по 1/3 до 25 жовтня та 25 листопада 2023 року відповідно.

Також, позивач - ОСОБА_1 уклав із адвокатом Вайленко Ганною Олександрівною договір про надання юридичних (адвокатських) послуг № 141 від 20.11.2023, предметом якого є оскарження наказу про звільнення до суду, представлення інтересів клієнта в судах всіх інстанцій.

Згідно п. 4.1. розділу 4. порядок здійснення розрахунків договору № 141 від 20.11.2023, клієнт зобов`язався сплатити всю суму гонорару в сумі 20 000, 00 гривень 00 копійок (двадцять тисяч гривень нуль копійок) наступним чином: 1/2 частина від суми гонорару 10.01.2024, решту - по 1/2 до 10.02.2024 включно.

На підтвердження розміру витрат, понесених ОСОБА_1 на правничу допомогу, у зв`язку з розглядом справи заявником надано копію акту виконаних робіт від 26.09.2025; копії квитанцій до прибуткового касового ордеру; копія договору про надання юридичних (адвокатських) послуг № 114 від 25.09.2023; копію договору про надання юридичних (адвокатських) послуг № 141 від 20.11.2023.

Відповідно до наданого акту від 26.09.2025, клієнтом прийнято перелік юридичних послуг у вигляді:

1. усна консультація з вивченням документів та надання роз`яснень з правових питань, пошук та аналіз актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, а також практика Верховного Суду - 5 годин, 5 000, 00 грн.

2. написання та подання позовної заяви про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та участь у судових засіданнях - 10 годин, та час витрачений у судових засіданнях в суді першої інстанції - 20 000, 00 грн.

3. написання та подання до суду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, участь в судових засіданнях у суді апеляційної інстанції - 5 годин та час витрачений у судових засіданнях в суді апеляційної інстанції - 10 000, 00 грн.

4. написання та подання до суду касаційної скарги на рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, участь в судовому засіданні у суді касаційної інстанції - 5 годин та час витрачений у судовому засіданні в суді касаційної інстанції - 10 000, 00 грн.

5. написання адвокатського запиту, відповіді на відзив, клопотань, заяв, додаткових пояснень у справі - 5 000, 00 грн.

Вартість наданих послуг складає 50 000, 00 грн.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 123, ч. 2 ст. 126 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами п.3 ч. 4 ст.129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.1, 2 ст.124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд зазначає, що у відповідності до норм чинного процесуального законодавства під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України, але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України.

Тобто критерії, визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами ч. 4 ст. 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені ч. 5 ст. 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України, зокрема, в постанові від 24.03.2021 у справі № 922/2157/20.

Згідно з положеннями ст. 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами ч. 5 ст.126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як уже зазначалося, відповідач у відзиві на заяву заперечував проти заявленого позивачем розміру судових витрат з огляду на їх недоведеність.

Суд зазначає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів ст. 123 - 130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", рішення у справі "Баришевський проти України", рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України", рішення у справі "Двойних проти України", рішення у справі "Меріт проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до ч.1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, згідно з ст. 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам ст. 75-79 ГПК України.

Відповідно до положень ст. 1, 26, 27, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

У ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 08.09.2021 у справі № 910/3213/20.

Як встановлено судом, в акті виконаних робіт від 26.09.2025 адвокатом зазначено: "написання та подання до суду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, участь в судових засіданнях у суді апеляційної інстанції - 5 годин та час витрачений у судових засіданнях в суді апеляційної інстанції - 10 000, 00 грн. А також написання та подання до суду касаційної скарги на рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, участь в судовому засіданні у суді касаційної інстанції - 5 годин та час витрачений у судовому засіданні в суді касаційної інстанції - 10 000, 00 грн". При цьому, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції було проведено два судових засідання, в яких брав участь позивач та його представник, в суді касаційної інстанції було проведено одне судове засідання за участю позивача та його представника. Натомість вартість послуг адвоката в суді апеляційної та касаційної інстанції, з урахуванням участі у судових засіданнях однакова та становить 10 000, 00 грн.

Отже, надаючи оцінку наданим позивачем доказам, зокрема, акту виконаних робіт від 26.09.2025, суд зазначає що заявником не зазначено вартості одиниці виміру часу, витраченого адвокатом при наданні відповідної правової послуги, що позбавляє суд можливості встановити ймовірну вартість витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що послуги адвоката "усна консультація з вивченням документів та надання роз`яснень з правових питань, пошук та аналіз актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, а також практика Верховного Суду" охоплюється послугою підготовки позову, у зв`язку з чим, суд зазначає, що адвокатом помилково було визначено такі послуги, як окремі та самостійні, а не як складові частини послуги з підготовки та подання позову.

Також суд, при вирішенні питання розподілу судових витрат на правничу допомогу враховує, чи змінювалася правова позиція позивача у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги та інші обставини.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 910/20852/20 та від 16 березня 2023 року по справі № 927/153/22.

Як слідує з матеріалів справи, правова позиція представника позивача була сталою і не зазнавала суттєвих змін протягом розгляду спору, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, адвокат позивача супроводжував розгляд цієї справи у судах всіх інстанцій, тому, відповідно, був обізнаний з усіма деталями, що з неї випливають. Отже підготовка цієї справи до розгляду не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи.

Встановлення судом тих обставин, що рівень складності справи не вимагав значного обсягу правничої допомоги, є підставою для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з іншої сторони. Відповідний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 550/936/18.

Щодо заперечень відповідача, наданих до суду, колегія судді зазначає наступне.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

При зверненні до господарського суду з даним позовом, позивачем було визначено суму попереднього (орієнтованого) розрахунку судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом даного спору, який становить 50 000, 00 грн на правничу правову допомогу.

Окрім цього, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо)

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Відповідно до протоколу судового засідання від 25.09.2025, вбачається, що адвокатом Вайленко Г.О., до закінчення судових дебатів була зроблена заява про надання до суду доказів понесених судових витрат на правничу допомогу, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

29.09.2025 відповідна заява була подана до суду представником позивача.

Отже, представником позивача було дотримано усіх вимог, визначених нормами ГПК України, щодо звернення до суду із заявою про розподіл понесених позивачем під час розгляду даного спору судових витрат на правничу допомогу.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, Суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Натомість, щодо розміру витрат позивача на правничу допомогу, колегія суддів, дослідивши обсяг виконаних робіт представником позивача по наданню правової допомоги, дійшла висновку, що витрати на правову допомогу є завищеними та неспівмірними із обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, і у зв`язку з цим, вони не відповідають критерію реальності та розумності їхнього розміру.

З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, враховуючи заперечення відповідача щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та про необхідність покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, в розмірі 25 000, 00 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 17 714, 40 грн, колегія суддів відмовляє в задоволенні даної вимоги позивача, оскільки питання покладення на відповідача понесених ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору в суді першої та апеляційної інстанції, вже було вирішено судом під час ухвалення судового рішення від 25.09.2025 у даній справі.

На підставі викладеного та керуючись нормами ст. 123, 126, 129, 232, 233, 236-242, 244 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат (вх. № 22569) - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» (; вул. Георгія Тарасенка, 126, м. Харків, 61037) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000, 00 грн.

В іншій частині заяви відмовити.

Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 256, 257 ГПК України, додаткове рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 );

Відповідач - Державне підприємство «Завод ім. В.О. Малишева» (; вул. Георгія Тарасенка, 126, м. Харків, 61037).

Повне додаткове рішення складено 09.10.2025

Головуючий суддя Суддя Суддя Р.М. Аюпова Г.І. Сальнікова В.С. Юрченко

справа № 5023/10655/11 (641/6353/23)