РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.10.2025Справа № 910/8807/25

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" (01001, місто Київ, площа Івана Франка, будинок 5) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАРТ-ІНВЕСТ № 1" (03164, місто Київ, вул. Клавдіївська, будинок 40-Б, офіс 104) про стягнення 1 066 604,28 грн,

без повідомлення (виклику) сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.07.2025 на адресу суду від представника Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" надійшла позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАРТ-ІНВЕСТ № 1" про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за Угодою №Р-1412446/2024/11 про реструктуризацію заборгованості у розмірі 30 000,00 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 2 733,86 грн., 3% річних у розмірі 387,12 грн., пеню у розмірі 3 835,89 грн., штраф у розмірі 1 500,00 грн., а також суму заборгованості за спожиту теплову енергію за Договором на постачання теплової енергії за період з 01.11.2024 по 01.06.2025 у розмірі 850 000,00 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 52 399,63 грн., 3% річних у розмірі 12 158,85 грн., пеню у розмірі 113 588,93 грн. та була передана 16.07.2025 судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою суду від 22.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

29.08.2025 в системі «Електронний суд» представником відповідача сформовано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 08.09.2025 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАРТ-ІНВЕСТ № 1" про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін повернуто заявнику.

29.08.2025 в системі «Електронний суд» представником відповідача сформовано відзив на позовну заяву, заперечуючи стосовно позовних вимог представник зазначає, що:

- позивач всупереч імперативним вимогам закону застосував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що свідчить про неправильні розрахунки сум пені як за Угодою про реструктуризацію, так і за Договором на постачання теплової енергії;

- позивач неправильно розрахував індекс інфляції та 3 % річних за Угодою про реструктуризацію та Договором на постачання теплової енергії;

- при нарахування пені за Договором на постачання теплової енергії Позивач безпідставно збільшив кількість прострочених днів.

Окрім того представником долучено контр розрахунок у відповідності до якого представник зазначає, що до стягнення можуть підлягати наступні суми заборгованості:

- за Угодою про реструктуризацію: загальна сума заборгованості у розмірі 33 574,34 грн., з якої: основний борг - 30 000 грн., пеня - 1,27 грн., 3 % річних - 387,08 грн., індекс інфляції - 1 685,99 грн. та штраф - 1 500,00 грн.;

- за Договором на постачання теплової енергії: загальна сума заборгованості у розмірі 863 554,89 грн., з якої: основний борг - 800 000 грн., пеня - 37,99 грн., 3 % річних - 11 347,55 грн. та індекс інфляції - 52 169,35 грн.

Відтак представник відповідача вважає, що загальна сума стягнення згідно з контр розрахунку складає 897 129,23 грн.

Окрім того представник зазначає, що на думку Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАРТ-ІНВЕСТ № 1" є беззаперечним свідченням того, що з введенням в Україні воєнного стану настали обставини неможливості виконання Відповідачем своїх зобов`язань по вищевказаних Угоді та Договору. Більше того, такі обставини продовжують тривати на сьогоднішній день. Таким чином, представник вказує, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.

05.09.2025 в системі «Електронний суд» представником позивача сформовано заяву про закриття провадження у справі в частині позовних вимог.

Вищеозначена заява обґрунтована тим, що загальна сума позовних вимог КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» при поданні позову становила 1 066 604,28 грн. та складалась з:

1) сума заборгованості за поставлену теплову енергію у гарячій воді за Угодою №Р-1412446/2024/11 про реструктуризацію заборгованості у розмірі 30 000,00 грн. + пеня у розмірі 3 835,89 грн. + інфляційна складова боргу у розмірі 2 733,86 грн. + 3% річних у розмірі 387,12 грн. + штраф у розмірі 1 500,00 грн.

2) сума заборгованості за поставлену теплову енергію у гарячій воді за Договором на постачання теплової енергії за період з 01.11.2024 по 01.06.2025 у розмірі 850 000,00 грн. + інфляційна складова боргу у розмірі 52 399,63 грн. + 3% річних у розмірі 12 158,85 грн. + пеня у розмірі 113 588,93 грн. та відповідно судового збору у розмірі 15 999,06 грн.

Представник позивача зазначив, що у позовній заяві, а саме в Довідці про стан розрахунків за спожиту теплову енергію відображено загальну заборгованість Відповідача у розмірі 899 312,46 грн., з яких:

- 30 000,00 грн. заборгованість за Угодою про реструктуризацію,

- 869 312,46 грн. поточна заборгованість за Договором за період з 01.11.2024 по 01.06.2025.

20.06.2025 року Відповідач здійснив часткову оплату заборгованості за Договором на постачання теплової енергії у розмірі 19 312,46 грн. .

Тобто при поданні позову загальна заборгованість Відповідача становила 880 000,00 грн., з яких:

- 30 000,00 грн. заборгованість за Угодою про реструктуризацію,

- 850 000,00 грн. поточна заборгованість за Договором за період з 01.11.2024 по 01.06.2025.

Представник позивача зазначив, що 07.08.2025 від Відповідача надійшов лист вих.№08-25, відповідно до якого Відповідач просить частину коштів (30 000,00 грн.), сплачених на підставі платіжного доручення №708 від 28.01.2025, зарахувати в рахунок погашення заборгованості за Угодою про реструктуризацію.

Представник звертає увагу суду на те, що у Довідці про стан розрахунків за спожиту теплову енергію платіж у розмірі 71 427,71 грн., сплачений Відповідачем 28.01.2025 враховано в рахунок погашення боргу за період 01.11.2024 по 01.06.2025.

На підставі листа Відповідача вих.№08-25 від 06.08.2025 Позивачем здійснено зарахування коштів в рахунок оплати за Угодою про реструктуризацію.

Таким чином, заборгованості за поставлену теплову енергію у гарячій воді за Угодою №Р-1412446/2024/11 про реструктуризацію заборгованості у розмірі 30 000,00 грн. станом на 02.09.2025 сплачена у повному обсязі.

Поряд з тим, представник зазначає, оскільки зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості за Угодою про реструктуризацію здійснені на підставі листа Відповідача від 06.08.2025, тобто після подачі позову до суду та відкриття провадження уданій справі, то пеня, інфляційна складова боргу, 3% річних та штраф нараховані за невиконання умов Угоди про реструктуризацію залишаються незмінними та підлягають стягненню у повному обсязі.

Крім того, як зазначає позивач, відповідачем здійснена оплата у розмірі 50 000,00 грн. в рахунок погашення заборгованості після подачі позову до суду та відкриття провадження уданій справі, то пеня, інфляційна складова боргу та 3% річних нараховані за невиконання умов Договору залишаються незмінними та підлягають стягненню у повному обсязі.

Таким чином, загальна заборгованість Відповідача за спожиту теплову енергію за Договором за період з 01.11.2024 по 01.06.2025 становить 830 000,00 грн.

Станом на дату підготовки даної заяви заборгованість ТОВ «ГАРТ- ІНВЕСТ №1» становить 1 016 604,28 грн. та складається з:

1) 0,00 грн. заборгованість за Угодою про реструктуризацію + пеня у розмірі 3 835,89 грн. + інфляційна складова боргу у розмірі 2 733,86 грн. + 3% річних у розмірі 387,12 грн. + штраф у розмірі 1 500,00 грн., що нараховані за невиконання умов Угод №Р-1412446/2024/11 про реструктуризацію заборгованості;

2) сума заборгованості за поставлену теплову енергію у гарячій воді за Договором на постачання теплової енергії за період з 01.11.2024 по 01.06.2025 у розмірі 830 000,00 грн. + інфляційна складова боргу у розмірі 52 399,63 грн. + 3% річних у розмірі 12 158,85 грн. + пеня у розмірі 113 588,93 грн.

05.09.2025 системі «Електронний суд» представником позивача сформовано відповідь на відзив у відповідності до якої представник повідомив, щодо заборгованості за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді наступне.

Відповідач своєчасно не вносив плату за поставлену теплову енергію у повному обсязі, в результаті чого за період з 01.11.2024 по 01.06.2025 утворилась заборгованість у розмірі 869 312,46 грн.

20.06.2025 року Відповідач здійснив часткову оплату заборгованості за Договором на постачання теплової енергії у розмірі 19 312,46 грн.. про що зазначено у позовній заяві.

Тобто при поданні позову загальна заборгованість Відповідача становила 880 000,00 грн., з яких:

- 30 000,00 грн. заборгованість за Угодою про реструктуризацію,

- 850 000,00 грн. поточна заборгованість за Договором за період з 01.11.2024 по 01.06.2025.

Представник звертає увагу суду що 07.08.2025 Позивачем отримано від Відповідача лист вих.№08- 25, відповідно до якого Відповідач просить частину коштів (30 000,00 грн.), сплачених на підставі платіжного доручення №708 від 28.01.2025, зарахувати в рахунок погашення заборгованості за Угодою про реструктуризацію.

Натомість 29.08.2025 Відповідач надає відзив на позовну заяву та платіжну інструкцію від 21.07.2025 про часткову сплату заборгованості за Договором у розмірі 50 000,00 грн. та помилково зазначає про заборгованість у розмірі 800 000,00 грн. Враховуючи зарахування в рахунок погашення заборгованості за Угодою про реструктуризацію грошових коштів у розмірі 30 000,00 грн., та здійснений Відповідачем частковий платіж, станом на дату підготовки відповіді на відзив загальна заборгованість Відповідача становить 830 000,00 грн., з яких:

- 0,00 грн. заборгованість за Угодою про реструктуризацію,

- 830 000,00 грн. поточна заборгованість за Договором за період з 01.11.2024 по 01.06.2025.

Таким чином, станом на 02.09.2025 року загальна заборгованість Відповідача за Договором за період з 01.11.2024 по 01.06.2025 становить 830 000,00 грн.

Однак, враховуючи те, що часткова оплата в рахунок погашення заборгованості здійснена після подачі позову до суду та відкриття провадження уданій справі, то пеня, інфляційна складова боргу та 3% річних нараховані за невиконання умов Договору залишаються незмінними та підлягають стягненню у повному обсязі.

10.09.2025 в системі «Електронний суд» представником відповідача сформовано заперечення у відповідності у відповідності до яких представник зазначає, що на підставі листа від 06.08.2025 р. №08-25, відповідач звернувся до позивача з проханням розподілити фактично сплачену 28.01.2025 року суму у розмірі 71 427,41 грн. (платіжна інструкція №708) на цілі погашення заборгованості: 1) у розмірі 30 000 грн. за Угодою про реструктуризацію, 2) а решта суми у розмірі 41 427,41 грн. - як поточний платіж за листопад 2024 року за Договором на постачання теплової енергії.

При цьому, фактично сплачений Відповідачем платіж на підставі платіжної інструкції №783 від 21.07.2025 року у розмірі 50 000 грн. був направлений на погашення заборгованості за поточним платежем за лютий 2025 року за Договором на постачання теплової енергії.

Відтак представник відповідача наводить свій розрахунок за яким:

1) 71 427,41 - 30 000 = 41 427,41 грн., з яких: 71 427,41 грн. - загальну сума фактично сплачених коштів, що розподілялась згідно Листа Відповідача від 06.08.2025 р. №08-25 наступним чином: 30 000 - на повне погашення заборгованості Відповідача за Угодою про реструктуризацію, 41 427,41 грн. - на погашення заборгованості Відповідача за основним боргом за Договором на постачання теплової енергії;

2) 850 000 - 41 427,41 = 808 572,59 грн., з яких: 850 000 грн. - загальний розмір основного боргу Відповідача за Договором на постачання теплової енергії станом на дату подачі Позивачем позову до суду (на 14.07.2025 р.), 41 427,41 грн. - сума на погашення заборгованості Відповідача за листопад 2024 року за Договором на постачання теплоенергії (розподілена згідно Листа Відповідача від 06.08.2025 р. №08-25), 808 572,59 грн. - загальний розмір основного боргу Відповідача за Договором на постачання теплової енергії після розподілу коштів згідно Листа Відповідача від 06.08.2025 р. №08-25;

3) 808 572,59 - 50 000 = 758 572,59 грн., з яких: 808 572,59 грн. - загальний розмір основного боргу за Договором на постачання теплової енергії (після розподілу сум заборгованості на підставі Листа Відповідача від 06.08.2025 р. №08-25), 50 000 грн. - фактично сплачена Відповідачем у липні 2025 року сума в погашення основного боргу за лютий 2025 року за Договором на постачання теплової енергії, 758 572,59 грн. - загальна сума заборгованості Відповідача за основним боргом на сьогоднішній день (що отримана з урахуванням вищенаведених обставин).

Таким чином за твердження відповідача сума основного боргу за Договором на постачання теплової енергії складає 758 572,59 грн.

Окрім того відповідач ще раз стверджує, що розраховані Позивачем розміри таких нарахувань є необгрунтованими і безпідставними, що підтверджено наведеними Відповідачем у Відзиві доводами, обґрунтуваннями та дійсними контр розрахунками, які Відповідач просить суд взяти до уваги.

24.09.2025 в системі «Електронний суд» представником позивача сформовано Додаткові пояснення у відповідності до яких представник зазначає, що 07.08.2025 Позивачем отримано від Відповідача лист вих.№08-25, відповідно до якого Відповідач просить частину коштів (30 000,00 грн.), сплачених на підставі платіжного доручення №708 від 28.01.2025, зарахувати в рахунок погашення заборгованості за Угодою про реструктуризацію.

Натомість 29.08.2025 Відповідач надає відзив на позовну заяву та платіжну інструкцію від 21.07.2025 про часткову сплату заборгованості за Договором у розмірі 50 000,00 грн. та помилково зазначає (фактично визнає) про заборгованість у розмірі 800 000,00 грн.

Однак у Запереченнях від 10.09.2025 Відповідач бере за початкову заборгованість 850 000,00 грн., віднімає 41 427,41 грн. (що сплачені згідно платіжної інструкції №708 від 28.01.2025 та відповідно вже враховані згідно призначення платежу), ще віднімає 50 000,00 грн. (сплачених згідно платіжної інструкції №783 від 21.07.2025), та як математичний розрахунок отримує суму заборгованості 758 572,59 грн., а не 820 000,00 грн., як заявляє сам Відповідач.

Позивач наголошує на тому, що з урахуванням здійсненого зарахування в рахунок погашення заборгованості за Угодою про реструктуризацію грошових коштів у розмірі 30 000,00 грн., та здійсненого Відповідачем часткового платежу, загальна заборгованість Відповідача становить 830 000,00 грн., з яких:

- 0,00 грн. заборгованість за Угодою про реструктуризацію,

- 830 000,00 грн. поточна заборгованість за Договором за період з 01.11.2024 по 01.06.2025.

Представник звертає увагу суду на те, що 07.08.2025 Позивачем отримано від Відповідача лист вих.№08-25, відповідно до якого Відповідач просить частину коштів (30 000,00 грн.), сплачених на підставі платіжного доручення №708 від 28.01.2025, зарахувати в рахунок погашення заборгованості за Угодою про реструктуризацію.

Натомість представник позивача зазначає, що 29.08.2025 Відповідач надає відзив на позовну заяву та платіжну інструкцію від 21.07.2025 про часткову сплату заборгованості за Договором у розмірі 50 000,00 грн. та помилково зазначає (фактично визнає) про заборгованість у розмірі 800 000,00 грн.

Однак у Запереченнях від 10.09.2025 Відповідач бере за початкову заборгованість 850 000,00 грн., віднімає 41 427,41 грн. (що сплачені згідно платіжної інструкції №708 від 28.01.2025 та відповідно вже враховані згідно призначення платежу), ще віднімає 50 000,00 грн. (сплачених згідно платіжної інструкції №783 від 21.07.2025), та як математичний розрахунок отримує суму заборгованості 758 572,59 грн., а не 820 000,00 грн., як заявляє сам Відповідач.

13.10.2025 в системі «Електронний суд» представником відповідача сформовано заяву.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", КП "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго".

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Таким чином, з 1 травня 2018 року постачання теплової енергії та надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП "Київтеплоенерго" (далі - позивач).

04.01.2021 року між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАРТ-ІНВЕСТ № 1" (далі - споживач, абонент, відповідач) укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1412446 (далі - Договір) за умовами п. 2.2.1 якого, постачальник зобов`язується постачати споживачу теплову енергію на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону: гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з Додатком №1 до Договору.

При виконанні умов цього Договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися тарифами, затвердженими у встановленому порядку, Положенням про Держенергонагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж (далі - Правил), нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії, чинним законодавством України (п. 2.1 Договору).

Пунктом 2.3.1 Договору на споживача покладено обов`язок: дотримуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у Додатку № 1, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Пунктом 2.3.2 Договору передбачено, що абонент зобов`язується виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в Додатку №7 до Договору.

Цей Договір набуває чинності з 01.01.2021 та діє до 15.04.2021 (п 8.1 Договору)

Відповідно до листів Позивача від 22.11.2022, від 25.10.2023, від 18.11.2024 строк дії договору було продовжено.

Додатком № 1 до Договору передбачено, що постачальник відпускає споживачу теплову енергію в гарячій воді у межах Q рік = 2060,284 Гкал/рік з приєднаним тепловим навантаженням Q = 0,749 Гкал/годину, в тому числі: на опалення Qо = 0,619 Гкал/годину; на гаряче водопостачання Qгвп = 0,350 Гкал/годину;

Пунктом 5 Додатку № 4 до Договору визначено:

- Абонент щомісячно з 12 по 15 число отримує в ЦОК за адресою: просп. Перемоги, буд. 93А: облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітний період;

- акт звірення розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки «Абонет» повертає ЦОК;

- акт виконаних робіт.

Пунктом 6 та 7 Додатку № 4 до Договору передбачено, що у разі порушення терміну сплати за поточне споживання, визначеного у п.2 даного Додатку, чи наявності боргу на початок кожного розрахункового періоду, "Енергопостачальна організація" має право припинити безоплатний відпуск теплової енергії, згідно Додатку № 7 до Договору.

"Абоненту" на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) "Енергопостачальною організацією" нараховується пеня в розмірі 0,5 % за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

04.11.2024 між сторонами було укладено Угоду №Р-1412446/2024/11 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.01.2021 №1412446 (далі - Угода про реструктуризацію).

Відповідно до п. 1 умов Угоди про реструктуризацію відповідач визнає та підтверджує заборгованість перед КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» за Договором від 01.01.2021 №1412446 станом на 01.10.2024 загальною сумою 1 133 340,38 грн. Споживач зобов`язується сплатити заборгованість протягом листопада 2024 - січня 2025 щомісячними сплатами згідно додатку 1 до цієї угоди до 25 числа кожного місяця згідно з вищевказаним договором.

Пунктом 3 Угоди про реструктуризацію передбачено, що споживач разом із сплатою суми, зазначеної у п.1. цієї угоди, зобов`язується у повному обсязі оплачувати поточне споживання згідно з договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.01.2021 № 1412446.

Відповідно до п. 8 Угоди про реструктуризацію, у разі порушення Споживачем умов (невиконання та/або неналежне її виконання) Угоди ГПЗ остання втрачає чинність з наступного дня, що встановлений щомісячним строком оплати: умови щодо реструктуризації сплати боргу втрачають чинність, а Підприємство набуває право вимоги всієї несплаченої частини боргу з урахуванням пені, 3% річних та інфляційної складової боргу за час прострочення, які Споживач зобов`язується оплатити. Також Споживач зобов`язаний оплатити Підприємству штраф за невиконання ним Угоди ГПЗ у розмірі 5% від суми непогашеної заборгованості за Угодою ГПЗ.

Згідно додатку 1 до цієї угоди сторони погодили Графік погашення заборгованості:

листопад 2024 всього за місяць - 377 780,13 грн строк оплат до 25 числа кожного місяця;

грудень 2024 всього за місяць - 377 780,13 грн строк оплат до 25 числа кожного місяця;

січень 2025 всього за місяць - 377 780,12 грн строк оплат до 25 числа кожного місяця;

Всього 1 133 340,38 грн.

31.10.2024 між сторонами було підписано акт звірення розрахунків за теплову енергію за яким за відповідачем обліковується заборгованість за теплову енергію у розмірі 1 133 340,38 грн.

20.05.2025 позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу щодо сплати заборгованості у суму 1 000 000,00 грн. В якості доказів надіслання останньої представником долучено рекомендоване повідомлення про вручення, а також копію конверту з відміткою про повернення поштового відправлення.

Як зазначає позивач, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за Угодою про реструктуризацію вчасно та у повному обсязі не виконував, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 31.05.2025 становить 30 000,00 грн., а також за відповідачем обліковується заборгованості за спожиту теплову енергію за Договором на постачання теплової енергії за період з 01.11.2024 по 01.06.2025 у розмірі 850 000,00 грн.

Також, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині здійснення розрахунків позивачем нараховано та заявлено до стягнення за Угодою про реструктуризацію: інфляційну складову боргу у розмірі 2 733,86 грн., 3% річних у розмірі 387,12 грн., пеню у розмірі 3 835,89 грн., штраф у розмірі 1 500,00 грн. За спожиту теплову енергію за Договором на постачання теплової енергії за період з 01.11.2024 по 01.06.2025 позивачем нараховано та заявлено інфляційну складову боргу у розмірі 52 399,63 грн., 3% річних у розмірі 12 158,85 грн., пеню у розмірі 113 588,93 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

За змістом ст. ст. 11, 509, 627 Цивільного Кодексу України та ст. 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Постачання теплової енергії є видом житлово-комунальних послуг і на ці правовідносини розповсюджується Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Цим законом зокрема, передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (частина 2 пункт 1 та 5 статті 7).

Такі положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» свідчать про обов`язковість договору щодо житлово-комунальних послуг для споживача та не можливість споживача відмовитись від укладання договору (за виключенням у випадках встановлених законом та у порядку встановленому законом), зокрема договору на постачання теплової енергії.

Статтею 5 Закону України «Про теплопостачання» визначено особливості відносин у сфері теплопостачання та передбачено, що регулювання відносин у сфері теплопостачання має особливості, визначені цим Законом.

Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» унормовано, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно із ч. ч. 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В силу приписів ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (ч. 2 ст. 714 Кодексу).

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 цього ж кодексу передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Окрім того, як зазначалося судом вище, відносини між позивачем та відповідачем регулюються спеціальним законодавством у сфері енергопостачання, а саме Законом України «Про теплопостачання» та Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 (надалі - Правила).

Частинами 4, 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 3 Правил передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Відповідно до п. 40 Правил споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стосовно вимог в частині Угоду №Р-1412446/2024/11 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.01.2021 №1412446, суд зазначає наступне.

Як було зазначено вище 04.11.2024 між сторонами було укладено Угоду №Р-1412446/2024/11 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.01.2021 №1412446 (далі - Угода про реструктуризацію).

Відповідно до п. 1 умов Угоди про реструктуризацію відповідач визнає та підтверджує заборгованість перед КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» за Договором від 01.01.2021 №1412446 станом на 01.10.2024 загальною сумою 1 133 340,38 грн. Споживач зобов`язується сплатити заборгованість протягом листопада 2024 - січня 2025 щомісячними сплатами згідно додатку 1 до цієї угоди до 25 числа кожного місяця згідно з вищевказаним договором.

Пунктом 3 Угоди про реструктуризацію передбачено, що споживач разом із сплатою суми, зазначеної у п.1. цієї угоди, зобов`язується у повному обсязі оплачувати поточне споживання згідно з договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.01.2021 № 1412446.

Відповідно до п. 8 Угоди про реструктуризацію, у разі порушення Споживачем умов (невиконання та/або неналежне її виконання) Угоди ГПЗ остання втрачає чинність з наступного дня, що встановлений щомісячним строком оплати: умови щодо реструктуризації сплати боргу втрачають чинність, а Підприємство набуває право вимоги всієї несплаченої частини боргу з урахуванням пені, 3% річних та інфляційної складової боргу за час прострочення, які Споживач зобов`язується оплатити. Також Споживач зобов`язаний оплатити Підприємству штраф за невиконання ним Угоди ГПЗ у розмірі 5% від суми непогашеної заборгованості за Угодою ГПЗ.

Згідно додатку 1 до цієї угоди сторони погодили Графік погашення заборгованості:

листопад 2024 всього за місяць - 377 780,13 грн строк оплат до 25 числа кожного місяця;

грудень 2024 всього за місяць - 377 780,13 грн строк оплат до 25 числа кожного місяця;

січень 2025 всього за місяць - 377 780,12 грн строк оплат до 25 числа кожного місяця;

Всього 1 133 340,38 грн.

Як зазначав позивач у позовній заяві, за Угодою №Р-1412446/2024/11 про реструктуризацію за відповідачем обліковується заборгованості у розмірі 30 000,00 грн., інфляційна складова боргу у розмірі 2 733,86 грн., 3% річних у розмірі 387,12 грн., пеня у розмірі 3 835,89 грн., штраф у розмірі 1 500,00 грн.

У заяві про закриття провадження у справі в частині позовних вимог сформованій представником позивача 05.09.2025 в системі «Електронний суд» представник зазначив, що при поданні позову заборгованість становила 1 066 604,28 грн. та складалась з:

1) сума заборгованості за поставлену теплову енергію у гарячій воді за Угодою №Р-1412446/2024/11 про реструктуризацію заборгованості у розмірі 30 000,00 грн. + пеня у розмірі 3 835,89 грн. + інфляційна складова боргу у розмірі 2 733,86 грн. + 3% річних у розмірі 387,12 грн. + штраф у розмірі 1 500,00 грн.

2) сума заборгованості за поставлену теплову енергію у гарячій воді за Договором на постачання теплової енергії за період з 01.11.2024 по 01.06.2025 у розмірі 850 000,00 грн. + інфляційна складова боргу у розмірі 52 399,63 грн. + 3% річних у розмірі 12 158,85 грн. + пеня у розмірі 113 588,93 грн. та відповідно судового збору у розмірі 15 999,06 грн.

Представник позивача зазначив, що у позовній заяві, а саме в Довідці про стан розрахунків за спожиту теплову енергію відображено загальну заборгованість Відповідача у розмірі 899 312,46 грн., з яких:

- 30 000,00 грн. заборгованість за Угодою про реструктуризацію,

- 869 312,46 грн. поточна заборгованість за Договором за період з 01.11.2024 по 01.06.2025.

20.06.2025 року Відповідач здійснив часткову оплату заборгованості за Договором на постачання теплової енергії у розмірі 19 312,46 грн. .

Тобто при поданні позову загальна заборгованість Відповідача становила 880 000,00 грн., з яких:

- 30 000,00 грн. заборгованість за Угодою про реструктуризацію,

- 850 000,00 грн. поточна заборгованість за Договором за період з 01.11.2024 по 01.06.2025.

07.08.2025 від Відповідача надійшов лист вих.№08-25, відповідно до якого Відповідач просить частину коштів (30 000,00 грн.), сплачених на підставі платіжного доручення №708 від 28.01.2025, зарахувати в рахунок погашення заборгованості за Угодою про реструктуризацію.

Судом встановлено, що відповідно до платіжного доручення №708 від 28.01.2025 за яким відповідачем було здійснено оплату заборгованості у розмірі 71 427,71 грн, останнім було зазначено наступне призначення платежу: «Сплата за теплову енергію за 11.2024 року згідно договору 1412446 від 21.01.2021 року та у сумі 59523,09 грн., ПДВ-20% 11904,62».

Вищеозначений платіж був зарахований позивачем в погашення заборгованості за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1412446.

На підставі листа Відповідача вих.№08-25 від 06.08.2025 Позивачем здійснено зарахування коштів в рахунок оплати за Угодою про реструктуризацію.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заборгованості за поставлену теплову енергію у гарячій воді за Угодою №Р-1412446/2024/11 про реструктуризацію заборгованості у розмірі 30 000,00 грн. сплачена у повному обсязі.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 3 ст. 231 ГПК України).

Враховуючи, що позивачем на підставі листа Відповідача вих.№08-25 від 06.08.2025 здійснено зарахування коштів у розмірі 30 000,00 грн в рахунок оплати за Угодою про реструктуризацію (зараховано позивачем на підставі листа відповідача після звернення позивача до суду із позовом у цій справі) провадження у справі в частині вимог про стягнення 30 000,00 грн за Угодою №Р-1412446/2024/11 про реструктуризацію заборгованості підлягає закриттю за відсутністю предмета спору в цій частині. Витрати по сплаті судового збору в цій частині покладаються на відповідача з огляду на положення ч. 9 ст 129 ГПК України, якою передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки лист вих.№08-25, відповідач надіслав вже після відкриття провадження у справі з урахуванням того, що платіжне доручення №708 датоване 28.01.2025 у відповідача було достатньо часу здійснити дії для зарахування в рахунок погашення заборгованості за Угодою про реструктуризацію до звернення позивачем з даним позовом до суду.

За таких обставин предметом розгляду спору в частині Угоди №Р-1412446/2024/11 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.01.2021 №1412446 є стягнення в межах інфляційної складової боргу у розмірі 2 733,86 грн., 3% річних у розмірі 387,12 грн., пені у розмірі 3 835,89 грн., штрафу у розмірі 1 500,00 грн.

Стосовно вимог в частині, Договору на постачання теплової енергії за період з 01.11.2024 по 01.06.2025, суд зазначає наступне.

У заяві про закриття провадження у справі в частині позовних вимог сформованій представником позивача 05.09.2025 в системі «Електронний суд» представник зазначив, що при поданні позову заборгованість становила 1 066 604,28 грн. та складалась з:

1) сума заборгованості за поставлену теплову енергію у гарячій воді за Угодою №Р-1412446/2024/11 про реструктуризацію заборгованості у розмірі 30 000,00 грн. + пеня у розмірі 3 835,89 грн. + інфляційна складова боргу у розмірі 2 733,86 грн. + 3% річних у розмірі 387,12 грн. + штраф у розмірі 1 500,00 грн.

2) сума заборгованості за поставлену теплову енергію у гарячій воді за Договором на постачання теплової енергії за період з 01.11.2024 по 01.06.2025 у розмірі 850 000,00 грн. + інфляційна складова боргу у розмірі 52 399,63 грн. + 3% річних у розмірі 12 158,85 грн. + пеня у розмірі 113 588,93 грн. та відповідно судового збору у розмірі 15 999,06 грн.

Представник позивача зазначив, що у позовній заяві, а саме в Довідці про стан розрахунків за спожиту теплову енергію відображено загальну заборгованість Відповідача у розмірі 899 312,46 грн., з яких:

- 30 000,00 грн. заборгованість за Угодою про реструктуризацію,

- 869 312,46 грн. поточна заборгованість за Договором за період з 01.11.2024 по 01.06.2025.

20.06.2025 року Відповідач здійснив часткову оплату заборгованості за Договором на постачання теплової енергії у розмірі 19 312,46 грн. .

Тобто при поданні позову загальна заборгованість Відповідача становила 880 000,00 грн., з яких:

- 30 000,00 грн. заборгованість за Угодою про реструктуризацію,

- 850 000,00 грн. поточна заборгованість за Договором за період з 01.11.2024 по 01.06.2025.

Представник позивача зазначає, що відповідачем здійснена оплата у розмірі 50 000,00 грн. у підтвердження чого надано довідку.

Враховуючи викладене представник зазначає, що загальна заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію за Договором за період з 01.11.2024 по 01.06.2025 становить 830 000,00 грн., а відтак просить закрити провадження у справі №910/8807/25 в частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРТ-ІНВЕСТ №1» заборгованості у розмірі 20 000,00 грн. за Договором на постачання теплової енергії.

Судом встановлено, що після подання позовної заяви до суду, відповідачем згідно платіжної інструкції №783 від 21.07.2025 було здійснено оплату у розмірі 50 000,00 грн.

Відповідач у своїх запереченнях на відповідь на відзив в частині основної заборгованості та клопотання представника позивача про закриття в частині позовних вимог зокрема зазначив, що позитивно оцінює подану Позивачем Заяву про закриття провадження в частині позовних вимог від 05.09.2025 року, але водночас не погоджується із визначеним Позивачем розміром загальної суми основного боргу за Договором на постачання теплової енергії, що обґрунтовується наступним.

З листа Відповідача від 06.08.2025 р. №08-25, на підставі якого Позивач Заявою про закриття провадження в частині позовних вимог від 05.09.2025 року відмовився від позовних вимог на суму 30 000 грн. за Угодою про реструктуризацію, вбачається прохання Відповідача розподілити фактично сплачену 28.01.2025 року суму у розмірі 71 427,41 грн. (платіжна інструкція №708) на цілі погашення заборгованості:

1) у розмірі 30 000 грн. за Угодою про реструктуризацію, 2) а решта суми у розмірі 41 427,41 грн. - як поточний платіж за листопад 2024 року за Договором на постачання теплової енергії.

При цьому, фактично сплачений Відповідачем платіж на підставі платіжної інструкції №783 від 21.07.2025 року у розмірі 50 000 грн. був направлений на погашення заборгованості за поточним платежем за лютий 2025 року за Договором на постачання теплової енергії (копія вказаної платіжної інструкції додавалась до відзиву Відповідача).

Представник відповідача вказав, що згідно Листа Відповідача від 06.08.2025 р. №08-25 розподілу підлягала сума 71 427,41 грн., сплачена Відповідачем Позивачу у січні 2025 року (платіжна інструкція №708), але ніяк не сума у розмірі 50 000 грн., сплачена у липні 2025 року (платіжна інструкція №783).

Представник відповідача надав свій розрахунок:

1) 71 427,41 - 30 000 = 41 427,41 грн., з яких: 71 427,41 грн. - загальну сума фактично сплачених коштів, що розподілялась згідно Листа Відповідача від 06.08.2025 р. №08-25 наступним чином: 30 000 - на повне погашення заборгованості Відповідача за Угодою про реструктуризацію, 41 427,41 грн. - на погашення заборгованості Відповідача за основним боргом за Договором на постачання теплової енергії;

2) 850 000 - 41 427,41 = 808 572,59 грн., з яких: 850 000 грн. - загальний розмір основного боргу Відповідача за Договором на постачання теплової енергії станом на дату подачі Позивачем позову до суду (на 14.07.2025 р.), 41 427,41 грн. - сума на погашення заборгованості Відповідача за листопад 2024 року за Договором на постачання теплоенергії (розподілена згідно Листа Відповідача від 06.08.2025 р. №08- 25), 808 572,59 грн. - загальний розмір основного боргу Відповідача за Договором на постачання теплової енергії після розподілу коштів згідно Листа Відповідача від 06.08.2025 р. №08-25;

3) 808 572,59 - 50 000 = 758 572,59 грн., з яких: 808 572,59 грн. - загальний розмір основного боргу за Договором на постачання теплової енергії (після розподілу сум заборгованості на підставі Листа Відповідача від 06.08.2025 р. №08-25), 50 000 грн. - фактично сплачена Відповідачем у липні 2025 року сума в погашення основного боргу за лютий 2025 року за Договором на постачання теплової енергії, 758 572,59 грн. - загальна сума заборгованості Відповідача за основним боргом на сьогоднішній день (що отримана з урахуванням вищенаведених обставин).

Таким чином на думку відповідача сума основного боргу Відповідача за Договором на постачання теплової енергії складає 758 572,59 грн.

Суд дослідивши розрахунок позивача та контррозрахунок відповідача в частині основної заборгованості зазначає наступне.

При зверненні з позовною заявою до суду за відповідачем обліковувалась основна заборгованість за Договором на постачання теплової енергії за період з 01.11.2024 по 01.06.2025 у розмірі 850 000,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення №708 від 28.01.2025 за яким відповідачем було здійснено оплату заборгованості у розмірі 71 427,71 грн, був зарахований позивачем в погашення заборгованості за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1412446.

На підставі листа Відповідача вих.№08-25 від 06.08.2025 Позивачем здійснено зарахування коштів у розмірі 30 000,00 грн в рахунок оплати за Угодою про реструктуризацію.

Таким чином 850 000,00 (основна заборгованість за Договором на постачання теплової енергії станом на дату звернення з позовом до суду) + 30 000,00 (сума, яка відповідно до платіжного доручення №708 від 28.01.2025 бала зарахована позивачем в погашення заборгованості відповідно до листа Відповідача вих.№08-25 від 06.08.2025 в рахунок оплати за Угодою про реструктуризацію), а відтак оскільки сума у розмірі 30 000,00 грн вибула з оплати за Договором на постачання теплової енергії, заборгованість збільшилась на 30 000,00 грн, однак на суму у 30 000,00 грн зменшилась за Угодою про реструктуризацію, а відтак заборгованість складала 880 000,00 грн (з урахуванням погодження позивачем листа відповідача вих.№08-25 від 06.08.2025).

В подальшому 21.07.2025 (після звернення позивачем з позовною заявою до суду) відповідачем здійснено оплату на підставі платіжної інструкції №783 від 21.07.2025 у розмірі 50 000,00 грн.

Таким чином 880 000,00 грн (з урахуванням погодження позивачем листа відповідача вих.№08-25 від 06.08.2025) - 50 000,00 грн (платіжна інструкція №783 від 21.07.2025) = 830 000,00 грн.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 3 ст. 231 ГПК України).

Оскільки відповідачем було здійснено оплату у розмірі 50 000,00 грн - 21.07.2025, після надходження позовної заяви до суду, суд вважає за можливе закрити провадження у справі №910/8807/25 в частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРТ-ІНВЕСТ №1» заборгованості у розмірі 20 000,00 грн. за Договором на постачання теплової енергії, витрати по сплаті судового збору в цій частині покладаються на відповідача з огляду на те, що пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що сплачена сума судового збору в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях, повертається за ухвалою суду особі, яка його сплатила, за клопотанням цієї особи.

Закриття провадження у справі є формою закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення по суті, у зв`язку з чим і результат вирішення спору відсутній, то при вирішенні питання щодо розподілу/повернення судового збору підлягає застосуванню положення п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Аналогічна правова позиція наведене у постановах Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №904/9628/17, від 19.02.2020 у справі №903/181/19.

Оскільки при розгляді справи № 910/8807/25 по суті розглядається, суд не вбачає підстав для повернення судового збору з Державного бюджету України, а відтак клопотання представника позивача про повернення надмірно сплаченого судового збору не підлягає задоволенню.

За таких обставин предметом розгляду спору в частині Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.01.2021 №1412446 є стягнення в межах основної заборгованості у розмірі 830 000,00 грн, інфляційної складової боргу у розмірі 52 399,63 грн., 3% річних у розмірі 12 158,85 грн., пені у розмірі 113 588,93 грн.

Враховуючи вищевикладене розмір основної заборгованості за Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.01.2021 №1412446 у розмірі 830 000,00 грн відповідачем не спростовано, доказів оплати заборгованості відповідачем також не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 830 000,00 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині здійснення розрахунків позивачем нараховано та заявлено до стягнення в частині Угоди №Р-1412446/2024/11 про реструктуризацію - інфляційну складову боргу у розмірі 2 733,86 грн., 3% річних у розмірі 387,12 грн., пеню у розмірі 3 835,89 грн., штраф у розмірі 1 500,00 грн. та в частині Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.01.2021 №1412446 - інфляційну складову боргу у розмірі 52 399,63 грн., 3% річних у розмірі 12 158,85 грн., пені у розмірі 113 588,93 грн.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) статтею 610 ЦК України кваліфікується як порушення зобов`язання.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат за Угодою №Р-1412446/2024/11 про реструктуризацію, суд вважає його необґрунтованим та за розрахунком суду, обґрунтований розмір інфляційних втрат становить 1685,99 грн, а 3 % річних - 387,08 грн, нарахованих за період з 26.12.2024 по 31.05.2025 на суму боргу у розмірі 30 000,00 грн.

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.01.2021 №1412446, суд вважає його арифметично вірним, а відтак розмір інфляційних втрат становить 52 399,63 грн, в частині 3 % річних, суд вважає його необґрунтованим та за розрахунком суду, обґрунтований розмір 3 % річних складає 12072,59 грн.

Крім цього, у зв`язку із несвоєчасною сплатою Відповідачем грошових коштів за Угодою про реструктуризацію Позивачем нараховано до стягнення 3 835,89 грн пені, нарахованої за період з 26.12.2024 по 31.05.2025 на суму боргу у розмірі 30 000,00 грн, а також 5% штрафу у розмірі 1500,00 грн.

Стаття 549 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня.

Відповідно до частини 4 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Із системного аналізу вищенаведених положень чинного законодавства вбачається, що вказані штрафні санкції можуть бути стягнуті лише у тому випадку (якщо не встановлено законом), коли основне зобов`язання прямо забезпечено неустойкою (пеня, штраф) у чинному договорі, а також ним встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін).

Відповідно до пункту 9 Угоди про реструктуризацію ця угода є невід`ємною частиною договору від 01.01.2021 №1412446 на постачання теплової енергії у гарячій воді.

Згідно з пунктом 7 Додатку №4 до Договору №1412446 Абоненту на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) Енергопостачальною організацією нараховується пеня в розмірі 0,5% за кожний день прострочення, до моменту його повного погашення, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У силу статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Зі змісту розрахунку пені вбачається, що вказана штрафна санкція розрахована за подвійною обліковою ставкою Національного банку України в межах строку, визначеного частиною 6 статті 232 ГК України.

Разом із цим, за розрахунком суду, обґрунтований розмір пені становить 3835,41 грн.

Крім цього, за умовами пункту 8 Угоди відповідач зобов`язаний оплатити Комунальному підприємству штраф за невиконання ним Угоди ГПЗ у розмірі 5% від суми непогашеної заборгованості за Угодою ГПЗ.

Оскільки відповідачем порушено умови Угоди про реструктуризацію, перевіривши наданий Комунальним підприємством розрахунок штрафу, суд вважає його арифметично правильними, такими, що відповідають умовам договору та положенням чинного законодавства, відтак обґрунтований розмір штрафу складає 1500,00 грн (30 000,00грн х 5%).

Оскільки відповідачем порушено умови Договору №1412446, перевіривши наданий Комунальним підприємством розрахунок пені, суд вважає його арифметично не вірним та за розрахунком суду обґрунтований розмір пені становить 113 584,22 грн.

Стосовно твердження відповідача, що з введенням в Україні воєнного стану настали обставини неможливості виконання Відповідачем своїх зобов`язань по вищевказаних Угоді та Договору, суд зазначає наступне.

Відповідно до діючого законодавства України форс-мажор звільняє лише від відповідальності за порушення зобов`язання, що сталося внаслідок такого форс-мажору, але не звільняє від виконання відповідного зобов`язання і не є підставою для припинення зобов`язань. Проте і звільнення від відповідальності може мати місце лише у випадку, коли невиконання зобов`язання є наслідком дії форс-мажорних обставин, що має бути доведено у встановленому чинним законодавством порядку та підтверджено належними документами.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17, від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17.

Запровадження з 24.02.2022 воєнного стану в країні, що є форс-мажорними обставинами, не можуть однозначно засвідчувати неможливість виконання відповідачем договірних зобов`язань перед позивачем, оскільки перелічені обставини не є абсолютною самостійною підставою для відкладення строку виконання грошового зобов`язання на час, протягом якого такі обставини зберігають свою дію.

Близький за змістом правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду в справі № 910/7495/16 від 08.05.2018.

Таким чином, настання обставин непереборної сили, а саме: військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022, не є безумовною підставою для звільнення відповідача від виконання своїх зобов`язань по сплаті за поставлений товар.

Суд наголошує, що відповідачем добровільно було укладено Угоду про реструктуризацію від 04.11.2024 та погоджено графік погашення заборгованості, а також відповідно до п. 3 Угоди про реструктуризацію споживач погодився, що разом із сплатою суми, зазначеної у п.1. цієї угоди, зобов`язується у повному обсязі оплачувати поточне споживання згідно з договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.01.2021 № 1412446.

Оскільки означена угода була укладена у 2024 році, тобто під час введення воєнного стану в Україні, суд дійшов висновку, що доводи відповідача не знайшли свого підтвердження.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРТ-ІНВЕСТ №1» заборгованості за Угодою №Р-1412446/2024/11 про реструктуризацію заборгованості у розмірі 30 000,00 грн.

3. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРТ-ІНВЕСТ №1» заборгованості у розмірі 20 000,00 грн. за Договором на постачання теплової енергії.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАРТ-ІНВЕСТ № 1" (03164, місто Київ, вул. Клавдіївська, будинок 40-Б, офіс 104, ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" (01001, місто Київ, площа Івана Франка, будинок 5, ) за Угодою №Р-1412446/2024/11 про реструктуризацію інфляційну складову боргу у розмірі 1685 (одна тисяча шістсот вісімдесят п`ять) грн. 99 коп., 3% річних у розмірі 387 (триста вісімдесят сім) грн. 08 коп., пеню у розмірі 3835 (три тисячі вісімсот тридцять п`ять) грн. 41 коп., штраф у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп., за Договором на постачання теплової енергії за період з 01.11.2024 по 01.06.2025 основну заборгованість у розмірі 830 000 (вісімсот тридцять тисяч) 00 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 52 399 (п`ятдесят дві тисячі триста дев`яносто дев`ять) грн. 63 коп., 3% річних у розмірі 12072 (дванадцять тисяч сімдесят дві) грн. 59 коп., пеню у розмірі 113 584 (сто тринадцять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) грн. 22 коп. та судовий збір у розмірі 15 981 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят одна) грн. 97 коп.

5. В іншій частині позову відмовити.

6. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

7. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14.10.2025.

Суддя Владислав ДЕМИДОВ