ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"29" вересня 2025 р. м. ХарківСправа № 922/3805/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохоров С.А.

секретар судового засідання Кончаренко В.Ю.

розглянувши заяву ТОВ "АСА-ІНЖИНІРІНГ" вх. №9882 від 22.04.2025 з грошовими вимогами до боржника у справі

за заявою Приватне підприємство "1А-Інжиніринг"

про визнання банкрутом розпорядник майна - арбітражний керуючий Падалка Юрій Павлович

учасники справи не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Харківської області надійшла заява Приватного підприємства "1А-Інжиніринг" про визнання його банкрутом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 25.10.2024 здійснено автоматичний розподіл зазначеної заяви між суддями, присвоєно їй єдиний унікальний номер судової справи 922/3805/24 та визначено її до розгляду судді Прохорову С.А.

31.03.2025 судом було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства "1А-ІНЖИНІРИНГ", .

Розпорядником майна боржника - Приватного підприємства "1А-ІНЖИНІРИН", з урахуванням постанови Східного апеляційного господарського суду від 05.05.2025, було призначено арбітражного керуючого Падалку Юрія Павловича (свідоцтво №1760 від31.03.2016).

01.04.2025 здійснено офіційне оприлюднення на офіційному веб-сайті Судової влади України (Вищого господарського суду України) про відкриття справи про банкрутство боржника - Приватного підприємства "1А-ІНЖИНІРИНГ".

Також, на адресу господарського суду після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про визнання банкрутом надійшла заява ТОВ "АСА-ІНЖИНІРІНГ" (вх. № 9882 від "22" квітня 2025 р.) з грошовими вимогами до боржника Приватне підприємство "1А-Інжиніринг" в розмірі 5 173 038,84 грн, з яких 4 241 889,60 грн основний борг, 728 686,90 грн інфляційні та 202 462,34 грн 3% річних.

Вказану заяву було прийнято до розгляду в попередньому засіданні.

20.08.2025 кредитором подані додаткові пояснення до його заяви (вх. №19208), які були долучені судом до матеріалів справи.

Розпорядник майна подано повідомлення про розгляд заяви з грошовими вимогами (вх. №19353 від 22.08.2025) в якому останнім визнані вимоги в частині основної заборгованості в розмірі 4 241 889,60 грн..

Представником боржника надані заперечення щодо заяви з грошовими вимогами (вх. №21831 від 22.09.2025) в якому останній просить відмовити в задоволенні вимог в частині 728 686,90 грн інфляційних та 202 462,34 грн 3% річних.

В судовому засіданні 22.09.2025 було оголошено перерву до 29.09.2025 для ухвалення судового рішення за результатами розгляду заяви ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ АСА-ІНЖИНІРИНГ з грошовими вимогами до боржника.

29.09.2025 учасники справи в засідання не з`явилися.

Вислухавши учасників судового процесу, які були присутні в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав щодо задоволення заяви ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ АСА-ІНЖИНІРИНГ з грошовими вимогами до боржника з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до абз. абз. 1, 3 ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Частиною другою статті 47 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна. За результатами розгляду вимог окремого кредитора господарський суд постановляє ухвалу про їх визнання чи відхилення (повністю або частково), що не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення.

У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №914/2404/19, від 28.01.2021 у справі №910/4510/20).

Таким чином для запобігання необґрунтованих вимог до боржника та порушень цим прав його кредиторів до доведення обставин, пов`язаних із виникненням заборгованості боржника-банкрута, пред`являються підвищені вимоги.

Сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство полягає, зокрема, в такому:

- перевірка обґрунтованості та розміру вимог кредиторів здійснюється судом незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку;

- при визнанні вимог кредиторів у справі про банкрутство слід виходити з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості;

- під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (ч. 1 ст. 75 ГПК України), саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку

Заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19).

Розглядаючи кредиторські вимоги суд в силу приписів статей 45 - 47 КУзПБ має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (див. висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19, від 29.03.2021 у справі №913/479/18).

Системний аналіз цих приписів засвідчує, що законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом розгляду в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником.

Запроваджений законодавцем підвищений стандарт доказування у справах про банкрутство для кредиторів приводить у випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог до прийняття рішення судом про відмову у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів.

Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (ст. 76 ГПК України), допустимості (ст. 77 ГПК України), достовірності (ст. 78 ГПК України) та вірогідності (ст. 79 ГПК України).

За змістом статті 1 КУзПБ грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України, зокрема до грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів).

Верховний Суд неодноразово наголошував, що господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18).

Дослідивши зміст заяви ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ АСА-ІНЖИНІРИНГ та доданих до неї документів з грошовими вимогами до боржника ПП 1А-ІНЖИНІРИНГ в розмірі 5 173 038,84 грн, які складаються з 4 241 889,60 грн основного боргу, 728 686,90 грн інфляційних та 202 462,34 грн річних, суд встановив, що вказані вимоги ґрунтуються на тому, що ТОВ «АСА-ІНЖИНІРИНГ» здійснило оплату продукції, яка частково, але не повністю була поставлена ПП «1А-ІНЖИНІРИНГ».

Зокрема, ТОВ «АСА-ІНЖИНІРИНГ» зазначає, що здійснило такі платежі:

- від 20.09.2019р. на суму 13 851,36 грн. (призначення платежу: Передпл. За Клапан рег розділюючий фланцевий Conflow згідно Дог. постачання №01-11/18 від 19.09.2019р. у т.ч. ПДВ 20% - 2308.56 грн.);

- від 21.10.2019р. на суму 55 405,44 грн. (призначення платежу: Передпл. за Клапан рег розділюючий фланцевий Conflow згідно Дог. постачання №01-11/18 від 19.09.2019р. у т.ч. ПДВ 20% - 9234,24 грн.);

- від 04.02.2022р. на суму 1 000 000,00 грн. (призначення платежу: Передплата за клапани згідно рахунка на оплату по замовленню № 8 від 04.02.2022 р. , у т.ч. ПДВ 20% - 16666.67 грн);

- від 08.02.2022р. на суму 2 651 581,47 грн. (призначення платежу: Передплата за матеріали згідно рахунка на оплату по замовленню № 8 від 04.02.2022р., у т.ч. ПДВ 20% = 441 930.24грн.);

- від 31.01.2023р. на суму 2 667 607,73 грн. (призначення платежу: Передплата за матеріали ( крани кулькові ,дискові затвори) згідно рахунка на оплату по замовленню №5 від 27.01.2023р. у т.ч. ПДВ 20% - 444601,29 грн.);

- від 14.02.2023р. на суму 941 294,40 грн. (призначення платежу: Передплата за матеріали (клапани пережимні) згідно рахунка на оплату по замовленню №8 від 08.02.2023р., у т.ч. ПДВ 20% - 156882.4 грн.).

У наслідок чого утворилась заборгованість на суму 4 241 889,60 грн основного боргу, яка визнається боржником та розпорядником майна.

Частиною першою статті 45 КУзПБ передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство.

Також, господарський суду під час розгляду заяви кредитора з відповідними грошовими вимогами до боржника керується не лише вищезазначеними засадами, а й враховує достатність (повноту та всебічність) поданих доказів як взаємозв`язок їх сукупності, що дозволяє суду зробити достовірний висновок про існування заборгованості у боржника перед кредитором та встановити її дійсний розмір.

В якості доказів ТОВ «АСА-ІНЖИНІРИНГ» до заяви надано:

- видаткову накладну №19 від 09.06.2023 про поставку товару на суму 941 294,40 грн,

- видаткову накладну №22 від 18.12.2023 про поставку товару на суму 24 579,00 грн,

- видаткову накладну №24 від 25.09.2023 про поставку товару на суму 107 839,20 грн,

- видаткову накладну №31 від 19.12.2023 про поставку товару на суму 112 785,60 грн,

- видаткову накладну №30 від 19.12.2023 про поставку товару на суму 1 763 460,00 грн,

- опис вкладення поштового відправлення вимоги про поставку товару на суму 6 319 189,20 грн,

- платіжне доручення №50 від 08.02.2022 на суму 2 651 581,47 грн,

- платіжне доручення №89 від 04.02.2022 на суму 1 000 000,00 грн,

- платіжну інструкцію №107 від 31.01.2023 на суму 2 667 607,73 грн,

- платіжну інструкцію №158 від 14.02.2023 на суму 941 294,40 грн,

Інших доказів в обґрунтування заяви з вимогами до боржника заявником - ТОВ «АСА-ІНЖИНІРИНГ» не надано.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 202 Цивільного кодексу України).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ст. 207 Цивільного кодексу України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Отже, при розгляді заяви з грошовими вимогами до боржника, виникла необхідність встановлення правових відносин, що склалися між кредитором та боржником.

Виходячи зі змісту самої заяви, вбачається, що кредитор вважає, що правові відносини, що склалися між кредитором та боржником, є позадоговірними правовідносинами з поставки товару, згідно з якими у відповідача, внаслідок перерахування йому кредитором коштів, виник обов`язок поставити товар.

У відповідності до частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655, 656, 662, 663 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ст. 530 ЦК України встановлено наступне - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В свою чергу, кредитором не надано суду жодного доказу (договору на поставку товару або листування з приводу без договірної поставки та намірів сторін щодо такої поставки та узгодження її умов; замовлень на підставі яких здійснювалося перерахування коштів та рахунків на оплату, про які зазначено в платіжних дорученнях; будь-якого листування з боржником, специфікацій або інших погоджених умов щодо товару, за який кредитор перераховував кошти боржнику; направлення боржнику вимог про поставку товару з описом та переліком товару як і вимог про повернення коштів, тексту самої вимоги про поставку товару тощо), які б свідчили про дійсну зацікавленість кредитора в отриманні цього товару та про те, що він реально мав очікуване сподівання на поставку такого товару, як і про наміри самого боржника в реальній поставці такого товару кредитору.

ТОВ «АСА-ІНЖИНІРИНГ» стверджує, що здійснило низку платежів за продукцію, яка була поставлена ПП «1А-ІНЖИНІРИНГ» лише частково.

У заяві надано перелік платежів, здійснених Кредитором з 20 вересня 2019 року по 14 лютого 2023 року, із зазначенням сум та призначень платежу, що загалом складає 7 325 748,00 грн. При цьому, для перших двох платежів (від 20.09.2019р. та 21.10.2019р.) вказано призначення платежу: "Передпл. За Клапан рег розділюючий фланцевий Conflow згідно Дог. постачання №01-11/18 від 19.09.2019р.".

Однак для інших сум, сплачених у 2022-2023 роках, вказано лише "Передплата за клапани згідно рахунка на оплату по замовленню № 8 від 04.02.2022 р." або "Передплата за матеріали згідно рахунка на оплату по замовленню № 8 від 04.02.2022р." та "Передплата за матеріали (крани кулькові, дискові затвори) згідно рахунка на оплату по замовленню №5 від 27.01.2023р." чи "Передплата за матеріали (клапани пережимні) згідно рахунка на оплату по замовленню №8 від 08.02.2023р.".

При цьому, кредитором не було надано суд ні самих відповідних договорів поставки, ні замовлень на таку поставку ні самих рахунків на підставі яких було здійснено перерахування коштів боржнику.

Кредитор також вказує на часткове виконання Боржником зобов`язань з поставки товарів, що підтверджується чотирма видатковими накладними від 09.06.2023р., 25.09.2023р., 18.12.2023р. та 19.12.2023р. на загальну суму 2 905 808,40 грн.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Статтею 1 даного Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфін України 24.05.1995, № 88 : 2.1. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. (ст. 9 названого Закону).

Основними первинними документами, що підтверджують здійснення поставки є видаткова накладна та товарно - транспортна накладна.

Видаткова накладна є документом, що фіксує факт отримання та передачі товарів.

Товарно - транспортна накладна є документом, що підтверджує факт надання послуг з перевезення товарів, а також здійснення господарської операції з поставки товарів.

Разом з цим cуд звертає увагу на те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичнi обставини здійснення постачання товару. Такий факт повинен оцінюватися у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки вибіркова оцінка доказів не відповідає вимогам процесуального законодавства.

У зв`язку з цим необхідно враховувати, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів.

Отже судам у розгляді справ у яких необхідно досліджувати обставини поставки товару слід з`ясовувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця, iншi обставини, які будуть переконливо підтверджувати реальний рух активів, свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару та якi давали б змогу встановити реальність здійснених господарських операцій.

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постановах від 04.11.2019 у справі № 905/49/15 вiд 29.11.2019 у справі № 914/2267/18 вiд 29.01.2020 у справі № 916/922/19 вiд 25.06.2020 у справі №924/233/18.

Належних доказів що підтверджували б реальний рух активів (податкових декларацій за звітний податковий період, товарно-транспортний накладних, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, належним чином оформлених видаткових накладних з доданням до них довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей на ОСОБА_1 , тощо) ні кредитором ні боржником суду не надано.

Також, в заяві вказується, що ТОВ «АСА-ІНЖИНІРИНГ» надіслало ПП «1А-ІНЖИНІРИНГ» вимогу щодо поставки товару від 21 вересня 2023 року, що підтверджується поштовою накладною №410 від 22 вересня 2023 року. За інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта», поштове відправлення прибуло до відділення 26 вересня 2023 року. На підставі цього, Кредитор констатує прострочення виконання зобов`язання з 05 жовтня 2023 року.

При цьому тексту самої вимоги про поставку товару кредитором надано не було.

Таким чином, суд констатує недоведеність належного договірного підґрунтя для заявлених вимог, відсутність тексту вимоги про поставку товару унеможливлює достовірно встановити точний строк в який боржник мав поставити товар та який саме в якій кількості і з якими характеристиками.

Крім того, суд звертає увагу, що ст. 664 ЦК України визначено момент виконання обов`язку продавця передати товар.

Так, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Однак за відсутності будь яких доказів, окрім самих платіжних доручень на перерахування коштів, суд позбавлений можливості взагалі встановити дійсні наміри сторін у цих правовідносинах, та факт невиконання боржником його обов`язків і не поставки товару, відповідно.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Кредитор посилається на відправлення "вимоги щодо поставки товару від 21 вересня 2023 року" як на подію, що ініціювала відлік прострочення з 05 жовтня 2023 року. Однак, надано лише поштову накладну №410, що підтверджує факт відправлення кореспонденції, а не її зміст.

Для того, щоб вимога мала юридичну силу та могла слугувати підставою для виникнення обов`язку у боржника, її зміст має бути належним чином доведений. Це означає, що вона повинна чітко ідентифікувати невиконане зобов`язання, встановлювати строк для його виконання, або, щонайменше, однозначно вимагати виконання.

Без тексту вимоги суд не може пересвідчитися, чи була ця вимога юридично значущою, чи стосувалася вона саме тих зобов`язань, за якими заявлені вимоги кредитора і чи встановлювала вона конкретний строк для виконання і порядок такого виконання.

Таким чином, суд вважає, що кредитором не було доведено суду як факту виникнення обов`язку у боржника з поставки товару і невиконання останнім такої поставки так і прострочення з боку боржника щодо поставки товару.

Крім того, за внутрішнім переконанням суду, об`єктивно оцінивши надані кредитором докази, та враховуючи відсутність будь-яких інших доказів, які б довели ті обставини про які вказує останній в своїй заяві з грошовими вимогами, суд дійшов висновку, що кредитор не довів того що перераховуючи відповідачу кошти, мав на меті саме отримання товару від нього, а боржник в свою чергу мав можливість та намір поставки такого товару, як і того, що такий товар не був поставлений боржником у повному обсязі на суму отриманих від кредитора коштів.

Кредитор мав, належним чином користуючись своїми процесуальними правами, звертаючись до суду із заявою про визнання кредиторських вимог підготувати усі необхідні докази в обґрунтування своїх вимог і додати їх до заяви з кредиторськими вимогами, або повідомити у заяві про причини неможливості подання доказів у встановлений законом строк.

При цьому, за імперативним приписом частини четвертої статті 13 вказаного Кодексу, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Суд зазначає, що кредитор мав достатньо часу для подання до суду всіх наявних у нього доказів, які б могли підтвердити ті обставини на які посилається кредитор та з яких би вбачалося, що боржник дійсно не виконав свій обов`язок з поставки товару, оплаченого саме тими платіжними документами, на які посилається кредитор, або допустив прострочення з його виконання.

В свою чергу, відповідно частини другої статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Викладене свідчить, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять учасники спірних правовідносин.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави цих вимог, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає спір виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі цих вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет вимог.

Відповідно, право особи звернутися до суду з самостійно визначеними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи виключно в межах таких вимог.

Частиною першою статті 45 КУзПБ передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство.

Також, господарський суду під час розгляду заяви кредитора з відповідними грошовими вимогами до боржника керується не лише вищезазначеними засадами, а й враховує достатність (повноту та всебічність) поданих доказів як взаємозв`язок їх сукупності, що дозволяє суду зробити достовірний висновок про існування заборгованості у боржника перед кредитором та встановити її дійсний розмір.

У даній справі, саме на ТОВ «АСА-ІНЖИНІРИНГ» як на кредитора покладається обов`язок довести:

- існування належним чином укладеного договору поставки (або іншого правочину), що є підставою для виникнення грошового зобов`язання у заявленому обсязі,

- погодження сторонами асортименту, ціни, кількості і якості товару, конкретних строків виконання зобов`язання, порядку такого виконання,

- факт не поставки боржником товару, з огляду на вимоги ст. 664 ЦК України,

- факт прострочення виконання зобов`язання боржником відповідно до встановлених сторонами строків.

Всіх цих обставин кредитором доведено не було.

Щодо посилання арбітражного керуючого в його повідомленні за результатами розгляду вимог, на те, що вимоги ТОВ «АСА-ІНЖИНІРИНГ» підтверджуються доказами, поданими боржником до його клопотання вх. №30291 від 02.12.2024, а саме розрахунок заборгованості перед кредитором, то суд зазначає, що розрахунок не може бути доказом, який підтверджує будь-які обставини та правовідносини між сторонами.

Правильність (достовірність) показників дебіторської чи кредиторської заборгованості цим розрахунком не підтверджується. Тому він не являється доказом про визнання боржником своїх грошових зобов`язань перед кредитором.

З пояснень розпорядника майна, наданих в судовому засіданні, вбачається, що ним не досліджувалась первісна бугалтерська документація боржника при розгляді заяви ТОВ «АСА-ІНЖИНІРИНГ» з грошовими вимогами, так саме як і не була проведена інвентаризація майна боржника.

Таким чином, за результатами розгляду заяви, суд вважає за необхідне звернути увагу розпорядника майна на формальне ставлення до розгляду вимог та на необхідність діяти сумлінно та неупереджено, ретельно перевіряючи кожну вимогу.

Згідно усталеної практики, висловленої у висновках Верховного Суду, для запобігання необґрунтованих вимог до боржника та порушень цим прав його кредиторів до доведення обставин, пов`язаних із виникненням заборгованості боржника-банкрута, пред`являються підвищені вимоги.

Сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство полягає, зокрема, в такому

- перевірка обґрунтованості та розміру вимог кредиторів здійснюється судом незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку;

- при визнанні вимог кредиторів у справі про банкрутство слід виходити з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості;

- під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (частина перша статті 75 ГПК України), саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку.

Запроваджений законодавцем підвищений стандарт доказування у справах про банкрутство для кредиторів приводить у випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог до прийняття рішення судом про відмову у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. (Верховний Суд, Постанова КГС у складі ВС від 22.12.2022 у справі № 910/14923/20).

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність між сторонами правових відносин з поставки товару, а тому вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ АСА-ІНЖИНІРИНГ в розмірі 4 241 202 462,34 грн основної заборгованості не доведеними належними та допустимими доказами,з урахуванням того, що в порушення імперативних вимог ст. 45 КУзПБ заявник не додав до заяви документи, що підтверджують ці грошові вимоги, а тому відсутні підстави для визнання вказаних вимог.

Щодо заявлених грошових вимог в частині 202 462,34 грн 3% річних та 728 686,90 грн інфляційних, суд зазначає, що оскільки, зазначені вимоги є похідними від вимог до боржника в сумі 4 241 202 462,34 грн, які відхилені судом, вказані вимоги також не підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів.

Керуючись ст. 2, 45, 47 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 13, 73-79, 86, 232-234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ТОВ "АСА-ІНЖИНІРІНГ" вх. №9882 від 22.04.2025 з грошовими вимогами до Приватного підприємства "1А-Інжиніринг" - відмовити.

Відхилити вимоги ТОВ "АСА-ІНЖИНІРІНГ" до Приватного підприємства "1А-Інжиніринг" в розмірі 5 173 038,84 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення - 29.09.2025.

Ухвала не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

Ухвалу підписано - 06.10.2025.

Суддя Прохоров С.А.