ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/1964/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Розмай Агро" (03143, м. Київ, вулиця Метрологічна, будинок 14Б; ідент. код 41622215)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імексагро" (місцезнаходження: 61171, м. Харків, вулиця Амосова, будинок 1, квартира 17; ідент. код 38494197)

про стягнення 153 817,35 грн.

без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Розмай Агро" звернулося до Господарського суду Харківської області із позовом про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Імексагро" заборгованості в розмірі 153 817,35 грн, з яких: 86 246,10 грн пеня, 23 655,10 грн - інфляційні втрати та 60 189,91 грн - 25% річних. Також позивач просить Суд покласти на ТОВ "Імексагро" витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн та витрати по сплаті правничої допомоги в розмірі 20 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.06.2025 прийнято позовну заяву ТОВ "Розмай Агро" до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1964/25, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Представник відповідача у поданому відзиві (вх. 14322 від 17.06.2025) просить відмовити у задоволенні позовних вимогах Товариства з обмеженою відповідальністю "Розмай Агро" у повному обсязі та стягнути з ТОВ "Розмай Агро" на користь ТОВ "Імексагро" судові витрати - витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн. Обґрунтовуючи свою правову позицію, відповідач наголошує, що станом на момент ухвалення рішення у справі № 922/2238/22, тобто станом на 17.04.2023 у ТОВ "Імексагро" була відсутня основна заборгованість перед ТОВ "Розмай Агро" за Договором поставки № ХА-19-310720-ДЕ в розмірі 19542,48 грн. Зокрема у рішенні від 17.04.2023 встановлено, що 20.12.2021 відповідачем було повернуто товар на суму 154 735,20 грн, 14.02.2022 сплачено частину основного боргу в розмірі 10 000,00 грн; залишок основної заборгованості за Договором поставки № ХА-19-310720-ДЕ на суму 19 542,48 грн погашено ТОВ "Імексагро" 21.03.2023. Відповідно, заборгованість ТОВ "Імексагро" в сумі 164 735,20 грн була відсутня станом на момент звернення ТОВ "Розмай Агро" до суду, а заборгованість в розмірі 19 542,48 грн була погашена після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі № 922/2238/22. Одночасно відповідач зазначає, що несвоєчасне виконання судових рішень про стягнення з відповідачів річних та інфляційних, що нараховані за прострочення грошового зобов`язання, не може бути підставою для нового нарахування кредитором річних та інфляційних на суми річних та інфляційних, що присудженні до стягнення за судовими рішеннями. А відтак з цих підстав суд має відмовити у задоволені позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних в сумі 23 655,10 грн. та 25% річних в сумі 60 189,91 грн. Щодо заявленої позивачем до стягнення пені, нарахованої за 907 днів, відповідач наполягає на тому, що таке нарахування протирічить приписам частина шостої статті 232 ГК України, а також нарахування пені на пеню суперечить природі неустойки як засобу забезпечення виконання зобов`язання. Пеня повинна стимулювати належне виконання основного зобов`язання, а не створювати безмежну кумуляцію штрафних санкцій. Крім того, відповідач посилаючись на штучний характер позовних вимог, їх безпідставність та необґрунтованість, що тягне за собою відмову у задоволенні позову, просить судові витрати пов`язані з наданням правничої допомоги та сплатою судового збору покласти на позивача.

Наданий відзив на позов прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.

Згідно з ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше 60 днів з дня відкриття провадження у справі.

При цьому судом враховано, що Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Відповідно до Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ. Наказом Голови Верховного Суду від 04.03.2022 також визначено, що запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків.

Отже, виходячи з нормативних актів, які були прийняті, режим роботи кожного конкретного суду визначається окремо, з урахуванням ситуації, що склалась у регіоні, суд у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів, оперативно приймає рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ при цьому уникаючи надмірного формалізму.

Також Суд звертає увагу на те, що розумність строків розгляду справи судом є одним із основних засад (принципів) господарського судочинства (пункт 10 частини третьої статті 2 ГПК України).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував на необхідність дотримання принципу розумності тривалості провадження.

Так, у рішення "Вергельський проти України" ЄСПЛ вказав, що розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26 липня 2007 року; "ТОВ "Фріда" проти України", заява №24003/07, п. 33, 08 грудня 2016 року).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

У місті Харкові, де розташований Господарський суд Харківської області, постійно оголошуються повітряні тривоги, під час яких суддя та працівники апарату суду мають перебувати в укриттях з метою уникнення загрози життю та здоров`ю.

Чинним законодавством України у сфері цивільного захисту передбачений чіткий алгоритм поведінки громадян та відповідні повноваження органів державної влади, місцевого самоврядування, керівників підприємств і організацій усіх форм власності у випадку виникнення надзвичайної ситуації. Шляхом відповідних оповіщень (сигналів і повідомлень) органи управління цивільного захисту доводять до мешканців населених пунктів інформацію про загрозу та виникнення надзвичайних ситуацій, повітряної тривоги, аварій, катастроф, епідемій, пожеж тощо. Після отримання таких оповіщень громадяни мають діяти відповідно до наданих інструкцій та правил цивільного захисту. Зокрема, припинити роботу та вжити необхідних заходів безпеки (рішення Ради суддів України від 05.08.2022 № 23).

Відповідно до наведених приписів судами запроваджено локальні заходи (план, порядок дій, розпорядження) щодо інформування про сигнал "повітряна тривога" та реагування задля збереження життя і здоров`я суддів, працівників апарату та відвідувачів суду, зокрема для їх негайного переходу до укриття.

При цьому обставини оголошення сигналу "повітряна тривога" у певному регіоні слід вважати загальновідомими, тобто такими що не потребують доказування. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 грудня 2022 року у справі № 910/2116/21 (910/12050/21).

На підставі вищевикладеного, суд звертає увагу, що враховуючи наявність загрози, у зв`язку зі збройною агресією збоку РФ, на підставі чого введено в Україні воєнний стан, поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, постійні тривоги, які впливають на виготовлення процесуальних документів, наявної беззаперечної та відкритої інформації щодо постійних обстрілів міста Харкова та Харківської області, суд був вимушений вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи встановленого ст. 248 ГПК України, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11 ГПК України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Розмай Агро" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Імексагро" (покупець, відповідач) існували договірні відносини щодо поставки товару на підставі укладеного між ними Договору поставки № ХА-19- 310720-ДЕ (Договір) від 31 липня 2020 року.

Судом встановлено, що позивач звертався до Господарського суду Харківської області із позовом про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Імексагро" заборгованості в розмірі (всього) 289 312,28 грн, з яких: 184 277,68 грн. - сума основного боргу за Договором поставки № ХА-19-310720-ДЕ від 31.07.2020, 19 486,63 грн. - пеня, 9 123,88 грн. - штраф 5%, 22 969,31 грн. - інфляційні втрати та 53 454,78 грн. - 25% річних. Також позивач просив покласти на ТОВ "Імексагро" витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 339,69 грн. та витрати по сплаті правничої допомоги в розмірі 34 717,48 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 17.04.2023 у справі № 922/2238/22, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 21.06.2023, позов ТОВ "Розмай Агро" задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імексагро" () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Розмай Агро" () пеню в розмірі 19 486,63 грн, штраф 5% в розмірі 977,12 грн, інфляційні втрати в розмірі 22 969,31 грн, відсотки річних в розмірі 53 454,78 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 453,32 грн. В задоволенні позову в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імексагро" суми основного боргу за Договором поставки № ХА-19-310720-ДЕ в розмірі 164 735,20 грн та штрафу 8 146,76 грн - відмовлено. Провадження у справі № 922/2238/22 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імексагро" суми основного боргу за Договором поставки № ХА-19-310720-ДЕ в розмірі 19 542,48 грн закрито за відсутністю предмету спору.

Як зазначено у ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України" та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Приймаючи до уваги ч. 4 ст. 75 ГПК України вирішуючи спір у даній справі, суд виходить із фактів встановлених у рішенні Господарського суду Харківської області від 17.04.2023 у справі №922/2238/22, яке набрало законної сили і є чинним.

Так, у рішенні від 07.04.2023 по справі № 922/2238/22 судом встановлено, що відповідачем було повернуто Товар на суму 154 735,20 грн 20 грудня 2021 року, а 14 лютого 2022 року сплачено частину основного боргу в розмірі 10 000,00 грн. Відповідно, заборгованість ТОВ "Імексагро" в сумі 164 735,20 грн була відсутня станом на момент звернення ТОВ "Розмай Агро" до суду із даним позовом. Одночасно встановлено, що залишок основної заборгованості за Договором поставки № ХА-19-310720-ДЕ на суму 19 542,48 грн погашено ТОВ "Імексагро" 21 березня 2023 року, що підтверджується платіжною інструкцією № 121 від 21.03.2023.

В свою чергу в обґрунтування позовних вимог у даній справі № 922/1964/25 позивач посилається на те, що у зв`язку з неналежним виконанням ТОВ "ІМЕКСАГРО" взятих на себе зобов`язань за договором поставки № Ф-214-2022-См від 01.10.2021 року, ТОВ "РОЗМАЙ АГРО" було реалізовано право на захист своїх прав у суді. Внаслідок невиконання умов вказаного Договору у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, встановлена та стягнута на користь останнього рішенням Господарського суду Харківської області від 17.04.2023 у справі № 922/2238/22, яким зокрема стягнуто з відповідача: пеню 19 486,63 грн, штраф (5%) 977,12 грн, інфляційні втрати 22 969,31 грн, 3% річних 53 454,78 грн. Рішення набрало законної сили, проте станом на 14 квітня 2025 року не виконано відповідачем, що підтверджується відсутністю надходжень коштів, актом звірки розрахунків та іншими бухгалтерськими документами. Як вказує позивач, у справі № 922/2238/22 здійснено розрахунок штрафних санкцій до дати відкриття провадження по справі №922/2238/22 тобто до 22.11.2022 року, тому починаючи з цього періоду сума додаткових санкцій, нарахованих ТОВ "Розмай Агро" за період з 22.11.2022 по 25.05.2025, становить: пеня (подвійна облікова ставка НБУ) 86 246,10 грн; інфляційні втрати 23 655,10 грн; 25% річних 60 189,91 грн.

Суд констатує, що позивачем у справі № 922/1964/25 нарахування заявлені до стягнення здійснені на суму 96887,84 грн, тобто виходячи з суми задоволених позовних вимог у справі № 922/2238/22.

Оцінивши подані позивачем та відповідачем докази на предмет належності, допустимості, достовірності, вірогідності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України зобов`язання можуть виникати, зокрема, з договорів, інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідноч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк встановлений договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Згідно ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду сформувала усталену практику щодо 3 % річних та інфляційних, звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох % річних, як і пеня за рішенням суду не є сумою боргу, на які можуть нараховуватися 3 % річних та інфляційних, які є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Крім того, суд наголошує, що право нарахування пені зафіксовано сторонами у п. 8.3.1 договору поставки, за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання по оплаті ціни товару від суми боргу.

Суд враховує аргументи позивача, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18).

Водночас суд зауважує, що права кредитора на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум стосується лише випадків, коли не сплачено суму основного боргу, що дає право кредитору нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення суду про стягнення основного боргу. Іншими словами після стягнення суми боргу за рішенням суду кредитор має право нараховувати 3 % річні та інфляційні до повного виконання рішення, але об`єктом нарахування є сума боргу, а не 3 % річні та інфляційні, що нараховані за період прострочення на цю суму боргу за інший період.

Підсумовуючи викладене, суд робить висновок, що пеня, 3% річних та інфляція не є сумою боргу в прямому розумінні статті 625 ЦК України. Ці суми є компенсацією за використання чужих коштів (договору позики) та знецінення грошей внаслідок інфляції, які є складовою частиною загального боргу, який підлягає стягненню. Після того, як суд стягнув певні суми 3% річних та інфляція, вони вважаються остаточно визначеними і не можуть бути предметом повторного стягнення у спосіб додаткового нарахування 3% річних або інфляційні на раніше стягнуті інфляційні втрати на суму боргу та 3 % річних.

Позивач стверджує, що рішення суду у справі № 922/2238/22 не виконано, тому він має є право на стягнення з відповідача подвійної облікової ставки, 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання зобов`язання яке виникло із рішення суду, а саме:

- за період з 22.11.2022 по 25.05.2025 на суму 96887,84 грн нараховано штрафні санкції у розмірі 86246,10 грн;

- за період з листопада 2022 по травень 2025 на суму 96887,84 грн нараховано інфляційне збільшення у розмірі 23655,10 грн;

- за період з 22.11.2022 по 25.05.2025 на суму 96887,84 грн нараховано 25% річних у розмірі 60189,91 грн.

Таким чином, суд перевірив розрахунки пені, 3% річних та інфляційних (а.с.29-31), встановив, що позивач неправомірно здійснив такі нарахування на пеню в розмірі 19 486,63 грн, штраф 5% в розмірі 977,12 грн, інфляційні втрати в розмірі 22 969,31 грн, відсотки річних в розмірі 53 454,78 грн, присуджені до стягнення рішенням суду від 17.04.2023 у справі № 922/1964/22.

Натомість позивачем не заявлялись вимоги щодо стягнення відповідних нарахувань здійснених на суму основного боргу, а частиною 2 ст. 237 ГПК України унормовано, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

За таких підстав суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Розмай Агро".

Згідно ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем за подання позовної заяви до суду сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн згідно платіжної інструкції № 9019 від 26.05.2025. А також заявлено до стягнення витрати по оплаті правничої допомоги у сумі 20 000,00 грн

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати, крім судового збору, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 4 ст. 129 ГПК України).

Відтак, оскільки рішенням суду у задоволенні позовних вимог відмовлено, в силу приписів ч. 4 ст. 129 ГПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000, 00 грн та витрат по оплаті судового збору.

Разом з тим, у відзиві на позов з посиланням на ст. 126, 129 ГПК України, відповідач просив стягнути з позивача на свою користь 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Докази понесення вказаних витрат додані до відзиву.

Порядок розподілу судових витрат визначений ч. 1, 4 ст. 129 ГПК України.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

З матеріалів справи слідує, що рішенням у даній справі у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Розмай Агро" відмовлено.

Проте, відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Зі змісту вказаної норми слідує, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд повинен врахувати не лише результат вирішення спору, а й оцінити поведінку, дії та бездіяльність обох сторін, які стали причиною виникнення такого спору.

У такому випадку суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, який передбачений ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Як вбачається зі змісту правовідносин, що склались між сторонами, саме неналежне виконання відповідачем, як боржником, своїх зобов`язань встановлене рішенням суду, та триваюче невиконання такого рішення суду стало підставою наявності претензій з боку позивача.

Враховуючи зазначені обставини, які свідчать про те, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача щодо виконання рішення суду у справі № 922/2238/22, то відповідно до вимог ч. 9 ст. 129 ГПК України, суд вважає за справедливе покласти на ТОВ "Імексагро" витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн. А відтак, у задоволенні заяв Товариства з обмеженою відповідальністю "Імексагро" про розподіл судових витрат слід відмовити.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 130, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Розмай Агро" (03143, м. Київ, вулиця Метрологічна, будинок 14Б; ідент. код 41622215) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імексагро" (місцезнаходження: 61171, м. Харків, вулиця Амосова, будинок 1, квартира 17; ідент. код 38494197) про стягнення 153 817,35 грн - відмовити.

2. Витрати зі сплати судового збору та витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Розмай Агро" на правничу допомогу адвоката у сумі 20000,00 грн залишити за позивачем.

3. Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Імексагро" про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 15000,00 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено "03" жовтня 2025 р.

Суддя М.І. Шатерніков