номер провадження справи 27/99/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2025 Справа № 908/1763/25

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С., розглянувши матеріали справи

за позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (вул. Центральна, 6, м. Дніпро, 49000, ідентифікаційний код юридичної особи 42767945)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Темнікова Геннадія Павловича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Національний університет Запорізька політехніка (вул. Жуковського, буд. 64, м. Запоріжжя, 69063, ідентифікаційний код юридичної особи 02070849)

про стягнення 628 760 грн 49 коп.

за участю представника

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Темнікова Геннадія Павловича 628 756 грн 69 коп. неустойки, 03 грн 80 коп. заборгованості з орендної плати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2025 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/1763/25 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.

До позовної заяви позивачем надано клопотання про залучення до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Національний університет Запорізька політехніка.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 13.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1763/25, присвоєно справі номер провадження 27/99/25. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 14.07.2025.

Ухвалою суду від 23.06.2025 виправлено описку в ухвалі суду від 13.06.2025 у справі № 908/1763/25 та викласти пункт четвертий резолютивної частини ухвали у наступній редакції: 4. Залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національний університет Запорізька політехніка..

10.07.2025 за допомогою підсистеми Електронний суд Національним університетом Запорізька політехніка подані до суду пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Ухвалою суду від 14.07.2025 відкладено підготовче провадження, засідання суду призначено на 04.08..2025.

25.08.2025 за допомогою підсистеми Електронний суд Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях подано до суду клопотання, у якому останній просить суд долучити до матеріалів судової справи № 908/1763/25 розрахунок нарахованих регіональним відділенням та фактично сплачених Фізичною особою-підприємцем Темніковим Геннадієм Павловичем коштів за договором оренди.

Ухвалою суду від 04.08.2025 підготовче провадження закрито. Призначено справу до розгляду по суті 01.09.2025.

25.08.2025 через підсистему Електронний суд Пакулею О.А. подано до суду клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи, у якій останній у зв`язку із перебуванням представника позивача у відпустці з 26.08.2025 по 08.09.2025 включно, просить суд відкласти судове засідання з розгляду справи № 908/1763/25, призначене на 01.09.2025 на іншу дату та час, встановлені судом.

Ухвалою суду від 01.09.2025 відкладено розгляд справи по суті, засідання суду призначено на 29.09.2025.

Пунктом 3 ст. 222 ГПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

29.09.2025 представники позивача, відповідача та третьої особи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце проведення судового засідання учасники судового процесу були повідомлені належним чином.

Позивач сформував 29.09.2025 в системі «Електронний суд» заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В матеріалах справи містяться пояснення третьої особи, які сформовані в системі «Електронний суд» (зареєстровано 11.07.2025 за вх. № 14210/08-08/25).

Представник відповідача у судове засідання жодного разу не прибув, поважні причини своєї неявки не повідомив, відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, про час та міцне розгляду справи був попереджений належним чином, будь-яких заяв, клопотань від відповідача до суду не надходило.

Ухвали Господарського суду Запорізької області від 13.06.2025, 14.07.2025, 04.08.2025, 01.09.2025 у справі направлялись судом на адресу місцезнаходження Фізичної особи-підприємця Темнікова Геннадія Павловича: АДРЕСА_1 , проте, конверти повернулись з відмітками «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача є: АДРЕСА_1 , що відповідає адресі відповідача, зазначеній у позовній заяві.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Повернення відправлень, від яких відмовився адресат або вручення яких неможливе, повинне здійснюватися негайно.

Верховний Суд в ухвалі від 11.08.2022 у справі № 916/514/21 зазначає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

За змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18). Тож відповідач не був позбавлений можливості ознайомитися з ухвалою суду у даній справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Таким чином, сам лише факт неотримання поштової кореспонденції, якою суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належними адресами та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для кореспонденції (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.07.2018 у справі № 44/227-б).

Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18.03.2021 по справі № 911/3142/19, відповідно до яких направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною права на суд, адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії.

Судом також враховано, що про хід розгляду справи, дату, час і місце проведення судового засідання у даній справі відповідач міг дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України Єдиний державний реєстр судових рішень: //reyestr. court. gov. ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України Про доступ до судових рішень № 3262-IV від 22.12.2005 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.

При цьому, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 ст. 3 Закону України Про доступ до судових рішень визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України Про доступ до судових рішень).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 та від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17, а також в ухвалі Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 910/6964/18.

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалами суду у даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).

Отже, суд вважає, що ним вжито достатньо заходів для повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі № 908/1763/25.

Судом також враховано, що не лише на суд покладається обов`язок належного повідомлення сторін про час та місце судового засідання, але й сторони повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Статті 42, 46 Господарського процесуального кодексу України зобов`язують сторони користуватись рівними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статей 182, 183 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 3 частини 1 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.

З урахуванням викладеного, суд вирішив за доцільне розглянути справу по суті за наявними матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю представників позивача та відповідача.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд

УСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.09.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області (далі - Орендодавець) та Фізичною особою підприємцем Темніковим Геннадієм Павловичем (далі Орендар) укладено договір № 3430/д оренди нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі Запорізького національного технічного університету (далі Балансоутримувач, ЗНТУ) (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно нежитлове приміщення № 1 (у складі приміщень з № 1 по № 24 включно, № 26, № 27) (далі-Майно) загальною площею 808,7 кв.м., розміщене за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 117, підвального поверху будівлі учбового корпусу (Літ. А-4, А1, А2), реєстровий номер 02070849.14КМФХЧХ030.

Орендоване майно перебуває на балансі Запорізького національного технічного університету (далі Балансоутримувач).

На виконання наказу Фонду державного майна України від 17.01.2019 № 39 «Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України» утворено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, як юридичну особу публічного права. Установлено, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях є правонаступником майна, прав та обов`язків Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області.

Згідно наказу Міністерства освіти і науки України від 01.04.2019 № 420 «Щодо перейменування Запорізького національного технічного університету» Запорізький Національний технічний університет перейменовано у Національний університет «Запорізька політехніка».

Згідно п. 2.1 Договору вступ Орендаря у користування Майном наступає одночасно з підписанням Сторонами Договору та Акта приймання-передавання орендованого Майна (Додаток № 2).

Відповідно до п. 2.2 Договору передача Майна в оренду не тягне за собою виникнення в Орендаря права власності на це Майно. Власником Майна залишається держава, а Орендар користується ним протягом строку оренди.

Відповідно до п. 3.4 Договору у разі користування Майном протягом неповного календарного місяця (першого та останнього місяців оренди) добова орендна плата за дні користування визначається згідно з чинною Методикою розрахунку плати за оренду державного майна на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування.

Згідно п. 3.6 Договору Орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні: 50 відсотків від розміру орендної плати за кожен місяць - до Державного бюджету; 50 відсотків розміру орендної плати за кожен місяць Балансоутримувачу на його розрахунковий рахунок.

28.09.2018 між Орендодавцем та Орендарем було укладено Договір про зміни № 1 до Договору, яким пункт 10.1 Договору, зокрема, було доповнено підпунктом 10.1.1, а саме: термін дії Договору продовжено по 08.09.2021 включно.

Відповідно до п. 5.10 Договору у разі припинення або розірвання Договору повернути Балансоутримувачу орендоване Майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Балансоутримувачу збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого Майна з вини Орендаря.

Згідно п. 10.10 Договору у разі припинення або розірвання цього Договору Майно протягом трьох робочих днів з дати розірвання (припинення), повертається Орендарем Балансоутримувачеві. Майно вважається поверненим Балансоутримувачу з моменту підписання Сторонами відповідного Акту приймання-передавання. Обов`язок по складанню Акта приймання-передавання про повернення Майна покладається на Орендаря.

Відповідно до п. 10.11 Договору, якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення Майна в термін, визначений в пункті 10.10 Договору, Орендар сплачує Орендодавцю неустойку в розмірі подвійної орендної плати за останній повний місяць оренди за весь час, що відраховується від дати припинення або розірвання Договору до підписання Акта приймання-передавання, який підтверджує фактичне повернення орендованого Майна.

Позивач зазначив, що договір припинено з 03.01.2022, однак майно Орендарем не було звільнено та відповідач продовжував користуватися орендованим Майном.

Лише 17.06.2024 орендоване приміщення Фізичною особою-підприємця Темніковим Геннадієм Павловичем та між Балансоутримувачем та Орендарем підписаний Акт повернення з оренди нерухомого майна, що належить до державної власності.

Позивач зазначив, що внаслідок несвоєчасного виконання умов Договору оренди існує заборгованість зі сплати неустойки в розмірі 628 756 грн 69 коп. та заборгованості з орендної плати склала 3 грн 80 коп.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності та перебуває на балансі Запорізького національного технічного університету № 3430/д від 11.09.2015.

Частиною 1 ст. 283 Господарського кодексу України (який був чинний на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України).

Згідно з положеннями ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

За положеннями ч. ч. 1, 3, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ст. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» оренда - це речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» оренда це речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендна плата визначається за результатами аукціону. У разі передачі майна в оренду без проведення аукціону орендна плата визначається відповідно до Методики розрахунку орендної плати, яка затверджується Кабінетом Міністрів України щодо державного майна та представницькими органами місцевого самоврядування - щодо комунального майна. У разі якщо представницький орган місцевого самоврядування не затвердив Методику розрахунку орендної плати, застосовується Методика, затверджена Кабінетом Міністрів України. Орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати. Якщо орендар отримав майно в оренду без проведення аукціону, відповідне коригування орендної плати на індекс інфляції здійснюється щомісячно. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (ч. 1 ст. 764 Цивільного кодексу України).

Частиною 4 ст. 284 Господарського кодексу України передбачено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Згідно статей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Правові наслідки порушення умов договору оренди майна визначені відповідними нормами Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини другої статті 785 ЦК України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Положеннями статті 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України визначено загальне поняття штрафних санкцій, яке у господарському судочинстві включає неустойку, штраф, пеню, яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил господарської діяльності, невиконання господарського зобов`язання.

За приписами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною першою статті 230 Господарського кодексу України визначено поняття штрафних санкцій. Ними визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 548 Цивільного кодексу України).

Тобто, неустойка згідно із частиною другої статті 785 Цивільного кодексу України розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди).

Водночас неустойка за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання встановленого законом права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном, а не неустойки, що встановлена договором, дію (чинність) якого вже припинено.

Отже, яким би способом в договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами, у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) зі збереженням подальшого фактичного володіння цією річчю після припинення договору, ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України.

Аналогічний висновок викладений в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.

З урахуванням наведеного, до правовідносин сторін з питань відповідальності орендаря за невиконання обов`язку з повернення об`єкта оренди після припинення договору, підлягають застосуванню положення частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, а не положення договору оренди, чинність умов якого припинена із закінчення строку на який його було укладено.

03.10.2019 прийнято Закон України «Про оренду державного та коммунального майна» № 157-ІХ (далі Закон № 157-ІХ).

У розділі «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону передбачено, що він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01.02.2020, крім окремих норм. Пунктом 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 157-ІХ визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про оренду державного та комунального майна» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 30, ст. 416 із наступними змінами) з дня введення в дію цього Закону. Ураховуючи опублікування тексту Закону № 157-ІХ в офіційному друкованому виданні «Голос України» 26.12.2019, останній набрав чинності 27.12.2019 і введений в дію з 01.02.2020. Отже, з цієї дати підлягають застосуванню його норми (за винятком норм, наведених у розділі «Прикінцеві та перехідні положення»).

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 157-ІХ договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом 5 частини 2 статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року.

Оскільки строк дії вказаного Договору визначено його сторонами до 08.09.2021 включно, тобто вже після 01.07.2020, то до спірних орендних правовідносин підлягали застосуванню положення статей 18, 19 Закону № 157-ІХ.

Відповідно до вимог статті 18 Закону № 157-ІХ Договір оренди підлягав продовженню за результатами проведення аукціону, за результатами якого чинний договір оренди може бути продовжений з існуючим орендарем або укладений з новим орендарем.

Позивачем в електронній торговій системі було опубліковане оголошення про передачу в оренду нерухомого майна, щодо якого Орендодавцем прийнято рішення про продовження терміну дії чинного Договору оренди на аукціоні (електронний аукціон № LLP001-UA-800, номер лоту № 31629).

Відповідно до п. 135 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483 «Деякі питання оренди державного та комунального майна» орендар, що має право продовжити договір оренди без проведення аукціону, звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди. Якщо орендар не подав заяву про продовження договору оренди у зазначений строк, то орендодавець не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору оренди повідомляє орендаря про те, що договір оренди підлягає припиненню на підставі закінчення строку, на який його було укладено, у зв`язку з тим, що орендар не подав відповідну заяву у визначений Законом строк, та про необхідність звільнення орендованого приміщення і підписання акта приймання-передачі (повернення з оренди) орендованого майна.

Відповідно до пункту 152 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483, чинний орендар втрачає своє переважне право на продовження договору оренди. Договір оренди з таким орендарем припиняється з дати аукціону, що не відбувся.

04.01.2022 зазначений аукціон не відбувся у зв`язку з відсутністю учасників аукціону.

Отже, на підставі вимог п. 152 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна Орендар втратив своє переважне право на продовження Договору, дія Договору припинена з 03.01.2022.

Позивач листом від 12.01.2022 за вих. № 13/1-30-00149 повідомив Фізичну особу-підприємця Темнікова Геннадія Павловича та Національний університет Запорізька політехніка що: електронний аукціон № LLP001-UA-800 (номер лоту №31629) не відбувся, у зв`язку з відсутністю учасників аукціону; відповідно до п. 5.10, п. 10.10 Договору Орендарю необхідно повернути орендоване майно Балансоутримувачу, підписати акт повернення з оренди нерухомого майна, що належить до державної власності.

Лист від 12.01.2022 за вих. № 13/1-30-00149 повернувся на адресу відправника з відміткою «у зв`язку з закінченням терміну зберігання».

Згідно п. 10.10 Договору у разі припинення або розірвання цього Договору, Майно протягом трьох робочих днів, з дати розірвання (припинення), повертається Орендарем Балансоутримувачу. Майно вважається поверненим Балансоутримувачу з моменту підписання Сторонами відповідного Акту приймання-передавання. Обов`язок по складанню Акта приймання-передавання про повернення Майна покладається на Орендаря.

Відповідно до п. 10.11 Договору, якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення Майна в термін, визначений в пункті 10.10 Договору, Орендар сплачує Орендодавцю неустойку в розмірі подвійної орендної плати за останній повний місяць оренди за весь час, що відраховується від дати припинення або розірвання Договору до підписання Акта приймання-передавання, який підтверджує фактичне повернення орендованого Майна.

Відповідно до п. 3.11 Договору оренди у разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення Майна за актом приймання-передавання включно в межах терміну, встановленого п.10.10 цього Договору. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до Державного бюджету та Балансоутримувачу.

Згідно з вимогами частини 1 статті 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Враховуючи викладене вище, договір припинено з 03.01.2022, однак майно Орендарем не було звільнено та відповідач продовжував користуватися орендованим Майном.

Судом встановлено, що у травні 2023 року Національний університет Запорізька політехніка (далі НУ Запорізька політехніка та/або позивач) звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Темнікова Геннадія Павловича (далі ФОП Темніков Г.П. та/або відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління забезпечення реалізації повноважень у Запорізькій області Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (далі Управління) про виселення з орендованого приміщення.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 02.10.2023 у справі № 908/1670/23 (суддя Проскуряков К. В.), залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 03.04.2024 (Чус О. В. головуючий, судді: Кощеєв І. М., Дармін М. О.), позов задоволено; ухвалено виселити у примусовому порядку ФОП Темнікова Г.П. з державного нерухомого майна нежитлового приміщення № 1 (у складі приміщень з № 1 по № 24 включно, № 26, № 27) загальною площею 808.7 кв. м, розміщеного за адресою: АДРЕСА_2 , підвального поверху будівлі учбового корпусу (під літ. А 4, А1, А2), реєстровий номер 02070849.14.КМФХЧХ030, яке орендувалося ним за договором № 3430/д, та передати його за актом приймання-передачі балансоутримувачу НУ Запорізька політехніка; стягнуто з ФОП Темнікова Г.П. на користь НУ Запорізька політехніка витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 684,00 грн.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.05.2024 у справі № 908/1670/23 касаційне провадження у справі № 908/1670/23 за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця Темнікова Геннадія Павловича на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.10.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 03.04.2024 у частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрито. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Темнікова Геннадія Павловича в частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 02.10.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 03.04.2024 № 908/1670/23 залишити без змін. Поновлено виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 02.10.2023 та постанови Центрального апеляційного господарського суду від 03.04.2024 у справі № 908/1670/23.

Судом зазначається, що в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України (обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом) обставини щодо припинення договору оренди,виселення відповідача за первісним позовом не потребують доказування у даній справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом - (актом), який підписується сторонами договору.

Відповідно до Акту повернення з оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, 17.06.2024 орендоване нежитлове приміщення № 1 (у складі приміщень з № 1 по № 24 включно, № 26, № 27) загальною площею 808,7 кв.м., розміщене за адресою: 69095, м. Запоріжжя, пр. Соборний (Леніна), буд. 117, підвального поверху будівлі учбового корпусу (Літ. А-4, А1, А2) передане Фізичною особою-підприємцем Темніковим Геннадієм Павловичем, а Балансоутримував прийняв із строкового платного користування вказане нерухоме майно.

Акт повернення з оренди нерухомого майна, що належить до державної власності підписано Балансоутримувачем та орендарем.

Позивачем неодноразово направлялися претензії на адресу відповідача: від 10.03.2023 за вих. № 18-11-01068, від 30.01.2024 за вих. 13/1-34-00263, від 29.08.2024 за вих. № 13/1-46-02234, зокрема, з вимогою сплатити заборгованість з неустойки та орендної плати.

Претензії залишено відповідачем без задоволення.

За період користуванням майном після закінчення терміну дії Договору Орендарю нарахована неустойка у розмірі 628 756 грн 69 коп. та заборгованість з орендної плати у розмірі 3 грн 80 коп. за січень 2022 року.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що акт приймання-передавання підписаний Орендарем та Балансоутримувачем лише 17.06.2024.

Згідно п. 10.11 Договору оренди якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення Майна в термін визначений в пункті 10.10 Договору оренди, Орендар сплачує Орендодавцю неустойку в розмірі подвійної орендної плати за останній повний місяць оренди за весь час, що відраховується від дати припинення або розірвання Договору оренди до підписання Акта приймання-передавання, який підтверджує фактичне повернення орендованого майна.

Отже, враховуючи те, що акт приймання-передавання підписаний Орендодавцем, Орендарем та Балансоутримувачем лише 17.06.2024, тобто з порушенням термінів, визначених п. 10.10 Договору оренди яким передбачено повернення Майна протягом трьох робочих днів з дати розірвання (припинення), враховуючи вимоги ст. 599 ЦК України, згідно якої зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, суд визнав, що позовна вимога про стягнення з відповідача 628 756 грн 69 коп. неустойки за період з 04.01.2022 по 17.06.2024 заявлена обґрунтовано і підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 5.3 Договору орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та Балансоутримувачу.

Відповідно до п. 9.4 Договору в редакції Договору про зміни № 2 від 04.02.2019 стягнення заборгованості з орендної плати та штрафних санкцій, передбачених цим Договором, провадиться на підставі рішення суду та/або в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Заборгованість по орендні платі в розмірі 3 грн 80 коп. відповідачем не заперечувалася.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною права на суд, адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бурдов проти Росії).

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), Трофимчук проти України (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Водночас, Верховний Суд зазначає, що такий висновок Європейського суду з прав людини звільняє суди від обов`язку надавати детальну відповідь на кожен аргумент скаржника, проте не свідчить про можливість взагалі ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2019 у справі № 910/7054/18 та від 12.02.2019 у справі № 911/1694/18).

Дослідивши матеріали справи позивач документально підтвердив наявність заборгованості відповідача.

Відповідач не надав належних та допустимих доказів сплати неустойки та заборгованості по орендній платі в повному обсязі.

Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи у їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях до Фізичної особи-підприємця Темнікова Геннадія Павловича задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Темнікова Геннадія Павловича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (вул. Центральна, 6, м. Дніпро, 49000, ідентифікаційний код юридичної особи 42767945, шляхом перерахування грошової суми за наступними реквізитами: «Надходження від орендної плати за користування майном бюджетних установ» Отримувач: ГУК у Зап.обл/ТГ м. Запорiжжя/22080200 Код Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) р/р UA 0008479) 628 756 (шістсот двадцять вісім тисяч сімсот п`ятдесят шість) грн 69 коп. неустойки, 3 (три) грн. 80 коп. заборгованості з орендної плати, 7 545 (сім тисяч п`ятсот сорок п`ять) грн 13 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення оформлено та підписано 08.10.2025.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.