РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.09.2025Справа № 910/12917/24 (910/7393/25)
За заявою Ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Євробудінвест" (03035, м. Київ, вул. Петрозаводська, 2-А, ідентифікаційний номер 32373578) арбітражної керуючої Кочин Наталії Василівни (08136, Київська обл., Бучанський район, село Крюківщина, а/с 8, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 )

про покладення солідарної відповідальності та стягнення 803 854,93 грн.

в межах справи №910/12917/24

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (03187, м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 40, оф. 315, ідентифікаційний номер 38039872)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Євробудінвест" (03035, м. Київ, вул. Петрозаводська, 2-А, ідентифікаційний номер 32373578)

про банкрутство

Суддя Мандичев Д.В.

Представники сторін: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/12917/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Євробудінвест".

До суду надійшла заява ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Євробудінвест" арбітражної керуючої Кочин Наталії Василівни до ОСОБА_1 про покладення солідарної відповідальності та стягнення 803 854,93 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 11.07.2025. Зобов`язано відділ державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надати суду копію реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Євробудінвест" (03035, м. Київ, вул. Петрозаводська, 2-А, ідентифікаційний номер 32373578).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2025 відкладено судове засідання на 20.08.2025.

04.08.2025 до суду надійшла копія реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Євробудінвест».

18.08.2025 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" про проведення судового засідання за відсутності представника.

19.08.2025 до суду надійшла заява відповідача про відкладення судового засідання.

19.08.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про проведення судового засідання за відсутності учасника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.08.2025 відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 19.09.2025.

11.09.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

17.09.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про проведення засідання без її участі.

18.09.2025 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи.

У судове засідання, призначене на 19.09.2025, представники сторін не з`явилися, хоча про дату, час і місце його проведення були повідомлені належним чином.

Дослідивши заяву відповідача про відкладення розгляду справи, суд зазначає наступне.

Так, вказана заява ОСОБА_1 мотивована тим, що відповідачем подано апеляційні скарги на судові рішення, якими визначено розмір грошових вимог кредитора ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» до боржника у справі № 910/12917/24, а саме: на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.12.2021 по справі № 910/5985/13 про заміну сторони у справі та на ухвали Господарського суду міста Києва від 06.12.2024 та від 12.02.2025 по справі № 910/12917/24. При цьому, станом на 19.09.2025 судом апеляційної інстанції не прийнято рішень по суті щодо поданих ОСОБА_1 апеляційних скарг.

З огляду на викладене, враховуючи, що за результатом перегляду апеляційним судом зазначених судових рішень може бути змінено розмір пасиву Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Євробудінвест» у справі № 910/12917/24 про банкрутство останнього та, як наслідок, зміниться сума солідарної відповідальності, відповідач просив суд відкласти розгляд справи.

Частиною 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Наведена правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2020 у справі № 924/369/19.

Статтею 248 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, крім випадку, передбаченого частиною другою цієї статті. Клопотання Антимонопольного комітету України про проведення перевірки суб`єкта господарювання, накладення арешту, вилучення предметів, оригіналів документів чи інших носіїв інформації, а також про доступ до приміщень, систем електронних комунікацій чи місць зберігання інформації, які можуть свідчити про ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції чи можуть бути доказами у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, розглядається протягом двох робочих днів з моменту надходження.

Враховуючи строковість розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (у даній справі провадження було відкрито ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2025), дослідивши наявні у справі матеріали, а також доводи відповідача, покладені в обгрунтування вказаного клопотання, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у матеріалах справи документами у судовому засіданні без участі сторін та їх представників, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява розпорядника майна, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06 грудня 2024 року відкрито провадження у справі №910/12917/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Євробудінвест» (03035, місто Київ, вулиця Кірпи Георгія, будинок 2-А; ідентифікаційний код 32373578).

Постановою Господарського суду міста Києва від 30 квітня 2025 року у справі №910/12917/24 визнано банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Євробудінвест» (03035, місто Київ, вулиця Кірпи Георгія, будинок 2-А; ідентифікаційний код 32373578) та відкрито ліквідаційну процедуру.

Постановою Господарського суду міста Києва від 30 квітня 2025 року у справі №910/12917/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Євробудінвест» (03035, місто Київ, вулиця Кірпи Георгія, будинок 2-А; ідентифікаційний код 32373578) ліквідатором призначено Арбітражного керуючого Кочин Наталію Василівну (свідоцтво Міністерства юстиції про право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №65 від 31 січня 2013 року, адреса для листування: 08136, Київська область, Бучанський район, село Крюківщина, а/с №8).

В обгрунтування поданої заяви про покладення солідарної відповідальності на ОСОБА_1 та стягнення з нього на користь боржника 803 854,93 грн. ліквідатором зазначено таке.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Євробудінвест»» (03035, місто Київ, вулиця Кірпи Георгія, будинок 2-А; ідентифікаційний код 32373578) було створено та/або засновано 17 березня 2003 року.

В цей же час, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Євробудінвест»» (03035, місто Київ, вулиця Кірпи Георгія, будинок 2-А; ідентифікаційний код 32373578) був та на сьогодні й залишається ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ).

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 12 лютого 2025 року у справі №910/12917/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Євробудінвест»» (03035, місто Київ, вулиця Кірпи Георгія, будинок 2-А; ідентифікаційний код 32373578) визнано із грошовими вимогами кредитора ТОВ «КОМПАНІЯ «Ніко-Тайс» на суму загальну суму 751 465,48 грн., з яких: 29 068,80 грн. до І черги задоволення (судовий збір); 672 434,32 грн. до IV черги задоволення (основний борг); 49 962,36 грн. до VI черги задоволення (штрафні санкції).

Також, відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 30 квітня 2025 року у справі №910/12917/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Євробудінвест»» (03035, місто Київ, вулиця Кірпи Георгія, будинок 2-А; ідентифікаційний код 32373578) визнано із грошовими вимогами кредитора Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС з грошовими вимогами на суму 52 389,45 грн., з яких 6 056,00 грн. - вимоги першої черги, 45 195,28 грн. - вимоги другої черги,

1 138,17 грн. - вимоги шостої черги.

Ліквідатором зазначено, що підставами для існування та виникнення кредиторської заборгованості є підстави, встановлені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 06 грудня 2024 року у справі № 910/12917/24, ухвалі Господарського суду міста Києва від 12 лютого 2025 року у справі № 910/12917/24 та Ухвалі Господарського суду міста Києва від 30 квітня 2025 року у справі № 910/12917/24, котрі набрали законної сили.

Відповідно до звіту про проведення аналізу фінансово-господарської діяльності підприємства ТОВ «Холдингова компанія «Євробудінвест», складеного ліквідатором арбітражним керуючим Кочин Н.В., станом на 31.12.2019 року боржник знаходився у стані надкритичної неплатоспроможності.

Аналізуючи основні показники, що визначають фінансово-господарський стан підприємства, ліквідатором зроблено висновок, що фінансово-господарська діяльність не провадилась, підприємство не одержувало доходи та не здійснювало витрати, відповідно і фінансовий результат протягом всього періоду був нульовий. Протягом всього періоду власний капітал має від`ємне значення. Власні оборотні активи та функціонуючий капітал є величинами від`ємними протягом всього періоду.

Коефіцієнт поточної (загальної) ліквідності - характеризує достатність оборотних активів для покриття зобов`язань за позиковим капіталом (довгострокові і поточні зобов`язання). Граничне значення - 0. Протягом всього періоду в зв`язку з відсутністю оборотних активів має нульове значення - протягом всього періоду нижче норми. Динаміка змін відсутня.

Коефіцієнт покриття - характеризує достатність оборотних активів для покриття зобов`язань, тобто показує, у якому ступені всі наявні оборотні активи достатні для задоволення поточних зобов`язань. Вважається, що цей коефіцієнт повинен перебувати в межах від одиниці до трьох. Перевищення короткострокових активів над зобов`язаннями більш ніж у три рази вважається також небажаним, оскільки може свідчити про порушення структури капіталу. В зв`язку з відсутністю оборотних активів протягом всього періоду має нульове значення - протягом всього періоду нижче норми. Динаміка змін відсутня.

Коефіцієнт швидкої ліквідності - демонструє прогнозні можливості розрахунку за зобов`язаннями за умови сплати дебіторської заборгованості. Вважається більше твердим тестом на ліквідність, тому що при його розрахунку не береться до уваги найменш ліквідна частина оборотних активів - запаси й витрати майбутніх періодів.

Протягом всього періоду в зв`язку з відсутністю оборотних активів має нульове значення - нижче нормативного. Динаміка змін відсутня.

Від`ємне значення поточної платоспроможності та нульове значення абсолютної ліквідності вказують на відсутність у підприємства коштів та їх еквівалентів для погашення своїх зобов`язань протягом всього періоду.

Протягом всього періоду Підприємство не має активів, функціонуючого капіталу та власних оборотних коштів - Підприємство не має власного капіталу, який є джерелом покриття його поточних активів.

Протягом всього періоду, який аналізується всі показники ліквідності мають нульове значення - значно нижче норми.

Система показників фінансової стійкості підприємства використовується для того, щоб оцінити загальну фінансову структуру підприємства, рівень його залежності від зовнішніх кредиторів і інвесторів. Чим більша частка позикового капіталу у загальній сумі джерел фінансування діяльності підприємства, тим вищим є рівень ризику банкрутства підприємства і, відповідно, менш стійким є його фінансовий стан.

Основними відносними показниками фінансової стійкості підприємства є такі: коефіцієнт концентрації власного капіталу (автономії), коефіцієнт концентрації залученого капіталу, коефіцієнт фінансової залежності, коефіцієнт співвідношення позикових і власних коштів (коефіцієнт фінансування), коефіцієнт маневреності власного капіталу, коефіцієнт забезпечення власними засобами та поточна платоспроможність.

Всі показники фінансової стійкості, які розраховуються у відношення до вартості активів (Баланс): коефіцієнт концентрації власного капіталу (автономії), коефіцієнт концентрації залученого капіталу, та коефіцієнт забезпечення власними засобами , не можуть бути розрахованими, оскільки підприємство не має активів (необоротних і оборотних), тобто їх вартість дорівнює нулю, а ділення на нуль неможливе.

Коефіцієнт співвідношення позикових і власних коштів (коефіцієнт фінансування) - розраховується як відношення позикових коштів до власного капіталу. Збільшення значення цього показника свідчить про зниження фінансової стійкості

Протягом всього періоду підприємство має від`ємне значення цього показнику - 1,0 - власний капітал і позиковий капітал мають однакові абсолютні значення, проте значення власного капіталу від`ємне. Протягом всього знаходиться за межею нормативного. Динаміка змін відсутня.

Як на початок періоду, який аналізується, так і протягом всього періоду значення всіх показників фінансової стійкості знаходиться за межами гранично допустимих. Підприємство має значну частку позикового капіталу у загальній сумі джерел фінансування діяльності, а отже рівень ризику банкрутства підприємства є високим і, відповідно, його фінансовий стан є критичним.

Значення показників фінансової стійкості вказують на критичну залежність підприємства від позикового капіталу.

Відповідно до значення показників платоспроможності та фінансової стійкості структура балансу підприємства протягом всього періоду та станом на 31.12.2019 року є незадовільною.

Незадовільна структура балансу - це такий стан майна і зобов`язань боржника, коли за його майно не може бути забезпечене виконання зобов`язань перед кредиторами через недостатній рівень ліквідності майна.

Оскільки за відсутності даних фінансової звітності та листами як відповіді на запити арбітражного керуючого підприємство не здійснювало фінансово-господарську діяльність, починаючи в тому числі й грудня 2019 року, коефіцієнти, які характеризують ділову активність підприємства, не розраховувались.

Коефіцієнт Бівера - використовується з метою своєчасного виявлення тенденцій формування незадовільної структури балансу.

З метою своєчасного виявлення тенденцій формування незадовільної структури балансу проводиться експрес-аналіз фінансового стану підприємства за допомогою коефіцієнта Бівера (КБ). Рекомендоване значення Коефіцієнт Бівера, (дорівнює відношенню припливу коштів до загальної суми заборгованості) за міжнародними стандартами знаходиться в інтервалі 0,17 - 0,4.

Якщо, значення показника

Якщо значення показника 0,17

Якщо значення показника >0,4 - до низької групі "ризику втрати платоспроможності", тобто рівень платоспроможності досить високий.

Протягом всього періоду цей показник має нульове значення - значно нижче норми, тобто значення коефіцієнта Бівера

Ліквідатором зазначено, що ТОВ «Холдингова компанія «Євробудінвест» відноситься до високої групи "ризику втрати платоспроможності", тобто рівень його платоспроможності нульовий.

Протягом всього період структура балансу підприємства незадовільна. Незадовільна структура балансу - це такий стан майна і зобов`язань боржника, коли за його майно не може бути забезпечене виконання зобов`язань перед кредиторами через недостатній рівень ліквідності майна.

Методичними рекомендаціями щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених наказом Мінекономіки України від 19.01.2006 № 14 (далі - Методичні рекомендації) визначено, що від`ємний результат показника поточної платоспроможності свідчить про поточну неплатоспроможність підприємства.

У відповідності до Методичних рекомендацій, якщо за підсумками року коефіцієнт покриття менший за 1,0 і підприємство не отримало прибутку, такий його фінансовий стан характеризується ознаками надкритичної неплатоспроможності.

Ліквідатор вказує, що наведені показники вказують на те, що підприємство було неспроможним виконати після настання встановленого строку свої грошові зобов`язання перед як ініціюючим кредитором, так і іншими кредиторами.

Наведені вище та підтверджені матеріалами даної справи дані вказують на те, що станом на 31.12.2019 року підприємство має ознаки надкритичної неплатоспроможності - поточна платоспроможність має від`ємне значення, його коефіцієнт покриття дорівнює нулю і підприємство не отримало прибуток.

Підприємство не тільки не має власних засобів, а взагалі не має ніяких активів.

Прогнозні показники щодо імовірності банкрутства боржника свідчать, що повний розрахунок з кредиторами є неможливим через надкритичний стан неплатоспроможності товариства та відсутність змоги відновлення платоспроможності.

Із дати виникнення невиконаних грошових зобов`язань Боржник знаходився у стані надкритичної неплатоспроможності, коли задоволення вимог його кредиторів було можливим тільки у ліквідаційній процедурі.

Ліквідатором зазначено, що фінансовий стан ТОВ «Холдингова компанія «Євробудінвест» характеризується неплатоспроможністю протягом більше трьох років до відкриття провадження у справі про банкрутство: в результаті аналізу виявлено ознаки приховування стійкої фінансової неспроможності ТОВ «Холдингова компанія «Євробудінвест», які полягають у неподанні власником і керівником ТОВ «Холдингова компанія «Євробудінвест»» ОСОБА_1 у встановлений строк до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство юридичної особи у випадках, передбачених законом.

Оскільки бухгалтерську та іншу документацію ТОВ «Холдингова компанія «Євробудінвест» розпоряднику майна та ліквідатору боржника передано не було, а фінансову звітність ТОВ «Холдингова компанія «Євробудінвест»» востаннє подано за 2012-213 роки, на підставі даних обліку та звітності боржника, поданих до 31.12.2019 року, позивачем виявлено, що розмір чистих активів боржника (перевищення загальної вартості активів над загальним розміром зобов`язань) протягом всього періоду, що досліджувався, не мав позитивного значення.

На день відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Холдингова компанія «Євробудінвест» (06.12.2024 року) залишалися непогашеними вимоги принаймні двох кредиторів (ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» та ГУ ДПС у місті Києві) до боржника на загальну суму 803 854,93 гри., які виникли протягом 2012 - 2024 років.

Отже, на думку ліквідатора, друга з необхідних складових загрози неплатоспроможності (перевищення розміру зобов`язань боржника перед кредиторами, строк виконання яких настав, над розміром всіх активів боржника (загроза неплатоспроможності)), виникла не пізніше 18 жовтня 2024 року, що зумовлював обов`язок боржника звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Проте, такої заяви до господарського суду подано не було, що, на переконання ліквідатора, свідчить про порушення органами управління боржника ч. 6 ст. 34 КУзПБ.

Ліквідатором також зазначено, що боржник (його представник, керівник/засновник) не приймає участі в судових засіданнях, вимоги, звернення та повідомлення арбітражного керуючого, які направлені на адресу керівника боржника ОСОБА_1 залишені без відповіді.

Ліквідатор наголошує на тому, що в результаті вжитих розпорядником майна та ліквідатором заходів було встановлено, що директор та учасник ТОВ «Холдингова компанія «Євробудінвест» фактично не здійснює керівництво боржником, кореспонденцію не отримує, контактів з арбітражним керуючим уникає.

Зазначена бездіяльність керівника боржника унеможливлює виконання арбітражним керуючим своїх обов`язків, зокрема проведення інвентаризації майна боржника та аналізу фінансово-господарської діяльності боржника, його інвестиційного становища та становища на ринках. За результатом виїзду розпорядника майна за місцезнаходженням ТОВ «Холдингова компанія «Євробудінвест» на територію будівлі за вказаною адресою потрапити не вдалося, оскільки двері були зачинені, ознаки присутності людей, котрі мають відношення до боржника, за адресою знаходження боржника відсутні.

Отже, на переконання ліквідатора, така бездіяльність керівництва ТОВ «Холдингова компанія «Євробудінвест» в особі керівника ОСОБА_1 є недобросовісною та несумлінною, а також протиправною, винною, що спричинює майнові втрати кредиторів.

Таким чином, ліквідатором зазначено, що боржник знав та/або зобов`язаний був знати, що з 29 серпня 2020 року (оскільки як встановлено поданими доказами 28.08.2020 року Боржником було здійснено погашення заборгованості у сумі 415 552,70 грн. зі сплати податку на додану вартість) у разі задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами.

А тому, боржник у місячний строк зобов`язаний був звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відтак, на думку ліквідатора, ОСОБА_1 найпізніше в період з 31 грудня 2019 року (встановлена надкритична неплатоспроможність) по 31 серпня 2020 року (дата в котрому виконання одного обов`язку Боржником призвела до неможливості виконання інших, тих згідно котрих мають місце кредитори у даній справ) був зобов`язаний звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Проте, як вказано вище, провадження у справі №910/12917/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Євробудінвест» (03035, місто Київ, вулиця Кірпи Георгія, будинок 2-А; ідентифікаційний код 32373578) порушено Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06 грудня 2024 року за заявою ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс», а не за заявою боржника.

Враховуючи, що провадження у справі № 910/12917/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Євробудінвест» було відкрито ухвалою Господарського суду міста від 06.12.2024 за заявою кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс», ліквідатором зазначено, що ОСОБА_1 , як керівник боржника, допустив порушення вимог ч. 6 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства та має бути притягнутий до солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів.

З посиланням на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 908/3236/21, ліквідатором визначено та заявлено до стягнення з ОСОБА_1 розмір солідарної відповідальності у сумі 803 854,93 грн.

Заперечуючи проти поданої ліквідатором заяви про покладення на ОСОБА_1 солідарної відповідальності та стягнення з нього 803 854,93 грн., відповідачем у відзиві зазначено наступне.

По-перше, щодо відсутності у матеріалах справи доказів про розмір грошових вимог, звітності боржника.

Відповідачем зазначено, що ліквідатором не додано до заяви документи, на які він посилається як на підставу своїх вимог і які відсутні у відповідача - фінансова звітність боржника, ухвали про визнання грошових вимог кредиторів, реєстр вимог кредиторів, Звіт про аналіз фінансово-господарського стану Боржника. Відсутність вказаних документів, на переконання ОСОБА_1 , не надає змогу відповідачу, суду або сторонньому спостерігачу встановити дійсний стан Боржника, наявність загрози неплатоспроможності та момент виникнення цієї загрози та/або перевищення пасиву над вартістю активів Боржника.

Також, ліквідатором не додано до заяви звітність Боржника за 2012 рік, яка була ним отримана разом із відповіддю Головного управління статистики у м. Києві. Інформація, що міститься у звітності, зокрема балансі (Ф.1), надає змогу порівняти вартість активів Боржника з розміром заборгованості (пасивів).

По-друге, щодо розміру заявлених кредиторських вимог до боржника.

ОСОБА_1 зазначено, що відповідач не погоджується із розміром суми коштів, заявлених до стягнення. Хоча законом не встановлено яким чином визначається розмір солідарної відповідальності керівника Боржника, судова практика застосовує механізм щодо стягнення з керівника Боржника загальної суми боргу, визначеної судом і внесеної до реєстру вимог кредиторів.

Відповідач на дату подачі заяви не є учасником справи про банкрутство Боржника, але подав заяву про залучення його до участі у справі про банкрутство як уповноваженої особи засновників Боржника. На теперішній час ця заява не розглянута судом, дата судового засідання не призначена. Залучення учасником справи про банкрутство надасть змогу ознайомитись з підставами грошових вимог кредиторів, та у разі наявності певних порушень та помилок щодо визначення розміру кредиторських вимог оскаржити відповідні судові рішення та/або ухвали.

Крім того, відповідачем подано апеляційні скарги на судові рішення (у тому числі по справі № 910/12917/24), якими визначено розмір пасиву Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Євробудінвест».

По-третє, ОСОБА_1 не погоджується із вартістю активів, визначеною ліквідатором.

Згідно з листом Головного сервісного центру МВС за Боржником зареєстровано 2 автомобілі - Шкода Октавія 2003 р. і ГАЗ 3302 (Газель) 2003 р. Згідно оголошень на сайті Авто Ріа вартість автомобілів, що за середнім комерційним курсом станом на 03.09.2025 р. 41,2 грн/$ становить від 226 600 грн. до 440 840 грн.

Окрім автомобілів, відповідачем зазначено, що у власності Боржника знаходяться корпоративні права ТОВ «Агентство нерухомості Столиця», код 31302218, номінальною вартістю 55 000,00 грн.

На переконання відповідача, ліквідатором не вжито заходів щодо виявлення цього майна, його оцінки та реалізації на аукціоні. ОСОБА_1 зазначено, що один із автомобілів - Шкода Октавія було арештовано Солом`янським ВДВС м. Києва і доставлено на спеціальний майданчик Державтоінспекції у м. Біла Церква Київської області.

Також ліквідатором не співставлено розмір кредиторських вимог до Боржника з вартістю активів. На думку відповідача, ліквідатором до заяви не додано доказів перевищення розміру пасивів Боржника над вартістю його активів.

По-четверте, щодо неналежного відповідача, зазначеного ліквідатором у поданій заяві.

ОСОБА_1 вказано, що згідно з Протоколом загальних зборів учасників Боржника від 13.12.2013 р. було звільнено з 16.12.2013 р. директора ТОВ «ХК «Євробудінвест» ОСОБА_1 і призначено директором Золотарьова Вадима Олександровича , якому передано документацію та матеріальні цінності Боржника. Враховуючи, що Ліквідатором Боржника в Заяві не встановлено момент виникнення загрози неплатоспроможності, не надано належних, вірогідних і допустимих доказів щодо встановлення дати виникнення загрози неплатоспроможності та/або перевищення боргу над вартістю активів Боржника, то навіть у випадку доведеності цього факту - відповідачем щодо покладення солідарної відповідальності на керівника Боржника за заявою, на думку ОСОБА_1 , має бути новий керівник Золотарьов В.О . Решта документів щодо передачі документації Боржника новому керівнику не збереглись зі сплином часу - з моменту зміни керівника пройшло майже 12 років.

По-п`яте, щодо порядку ініціювання, розгляду та вирішення спору про покладення солідарної відповідальності.

Відповідачем зазначено, що покладання солідарної відповідальності має відбуватись у два етапи:

- спочатку винесення ухвали про встановлення факту порушення керівником боржника вимог щодо звернення до суду в місячний строк, з дня виникнення загрози неплатоспроможності, саме з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство (і набрання нею законної сили),

- а потім щодо покладання солідарної відповідальності за зверненням кредиторів (після встановлення ухвалою суду порушення керівником боржника) з грошовими вимогами (попередньо визнаними судом) до керівника боржника та розгляд їх судом.

Тобто, саме встановлення факту порушення з боку органів управління боржника яке оформлюється ухвалою суду (у справі про банкрутство), є підставою для подальшого звернення з вимогами про солідарну відповідальність.

Всупереч сталій судовій практиці, відступів від якої Верховний Суд не приймав, ліквідатор подав заяву про одноетапне вирішення 2 питань - про покладення на керівника солідарної відповідальності і стягнення коштів.

По-сьоме, щодо необхідності підтвердження викладених ліквідатором у поданій заяві обставин належними та допустимими доказами.

Оскільки ліквідатором не надано суду відповідних доказів розміру наявної заборгованості, розрахунку моменту виникнення загрози неплатоспроможності та/або перевищення пасиву над вартістю активів Боржника відповідачем зазначено про відсутність правових підстав для задоволення заяви про покладення солідарної відповідальності.

Із введенням у дію з 21.10.2019 КУзПБ запроваджено солідарну відповідальність за порушення вимоги цього Кодексу щодо обов`язку та строку для звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство (зокрема у разі загрози неплатоспроможності), визначено суб`єктом цієї відповідальності керівника боржника та встановлено строк для виконання боржником відповідного обов`язку - один місяць.

Так, згідно з частиною 6 статті 34 КУзПБ (у редакції, чинній на момент введення в дію КУзПБ) боржник зобов`язаний у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі у разі, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами (загроза неплатоспроможності), та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Якщо керівник боржника допустив порушення цих вимог, він несе солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів. Питання порушення керівником боржника зазначених вимог підлягає розгляду господарським судом під час здійснення провадження у справі. У разі виявлення такого порушення про це зазначається в ухвалі господарського суду, що є підставою для подальшого звернення кредиторів зі своїми вимогами до зазначеної особи.

У подальшому до вказаної норми внесено зміни, зокрема, щодо визначення суб`єктами відповідальності органів управління боржника (Закон України №2971-ІХ від 20.03.2023).

Солідарна відповідальність полягає у залученні третіх осіб - керівника (органів управління) боржника, який (які) не звернувся (звернулися) до господарського суду про відкриття провадження у справі про банкрутство в місячний термін у разі наявності загрози неплатоспроможності юридичної особи, щодо якої в подальшому відкрито та здійснюється провадження у справі про банкрутство, до солідарного обов`язку з виконання грошових зобов`язань боржника. Тобто солідарна відповідальність є правовим механізмом захисту та відновлення прав кредиторів (які були необізнані з вини боржника про стан його неплатоспроможності як під час вступу з ним у господарські відносини, так і після цього, під час погіршення платоспроможності боржника до стану загрози неплатоспроможності) за рахунок особистого майна керівника (органів управління) боржника, тобто майна, відмінного від майна боржника. Подібний за змістом висновок наведений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №910/2971/20, від 09.06.2022 у справі №904/76/21.

Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 04.09.2024 у справі №908/3236/21 зауважив, що застосуванням "солідарної відповідальності" законодавець стимулює виконання боржником обов`язку з подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство за наявності відповідних умов (загрози неплатоспроможності), тоді як для кредитора подання такої заяви є правом, обумовленим лише наявністю у нього незадоволених/невиконаних боржником зобов`язань за вимогами кредитора (стаття 1, частини 1, 2 статті 34, частина 6 статті 39 КУзПБ).

У справі про банкрутство солідарна відповідальність покладається за таке порушення (неподання боржником, який перебував у стані загрози неплатоспроможності, заяви про відкриття справи про банкрутство), наслідком якого є такі негативні наслідки як неможливість виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами у разі задоволення вимог одного або кількох кредиторів боржника.

У зв`язку з цим Верховний Суд у зазначеній постанові у справі №908/3236/21 дійшов висновку, що термін "солідарна відповідальність за незадоволення вимог кредиторів" у частині 6 статті 34 КУзПБ застосовується в іншому значенні, ніж згідно з положеннями Цивільного кодексу України. Тому положення частини 6 статті 34 КУзПБ з урахуванням статті 22 Цивільного кодексу України та mutatis mutandis висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц, слід розуміти як відповідальність порушника за збитки, завдані боржнику та, відповідно, його кредиторам.

Солідарна відповідальність має деліктну природу, що узгоджується із частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Також Верховний Суд у постанові від 04.09.2024 у справі №908/3236/21 зауважив, що закон визначає суб`єктом правопорушення керівника як одноособовий орган управління підприємства боржника, а згідно зі змінами, внесеними Законом України від 20.03.2023 №2971-IX, - суб`єктами правопорушення, а отже, і солідарної відповідальності є органи управління боржника, які можуть бути як одноособовим органом управління, так і колективними.

Водночас термін "органи управління боржника" у частині 6 статті 34 КУзПБ застосовується не у тому значенні, яке має цей термін за положеннями Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до статті 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. За приписами частини 1 статті 92 зазначеного Кодексу юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Тож, оскільки органи управління юридичної особи не є учасниками цивільних відносин, суб`єктами права, вони не можуть нести відповідальність, а при належному тлумаченні частини 6 статті 34 КУзПБ під суб`єктами відповідальності слід розуміти членів органів управління боржника - юридичної особи.

Притягнення керівників, засновників (учасників, акціонерів) боржника, інших осіб боржника до солідарної, субсидіарної відповідальності є винятковим механізмом відновлення порушених прав кредиторів. У його застосуванні необхідно враховувати як сутність конструкції юридичної особи, яка передбачає майнову відособленість цього суб`єкта, його самостійну відповідальність, наявність у засновників, які входять до складу органів управління юридичної особи, широкої свободи розсуду при прийнятті (узгодженні) ділових рішень, і заборона заподіяння ними шкоди незалежним учасникам обороту у вигляді недобросовісного використання інституту юридичної особи.

Кожен учасник цивільного/господарського обороту, що укладає угоди з певною юридичною особою, має намір отримати відповідний результат, що можливим є лише за платоспроможності цієї юридичної особи. Вичерпну інформацію про фінансове (майнове) становище юридичної особи має її керівник як одноосібний виконавчий орган, який повинен діяти розумно і сумлінно, зокрема, щодо контрагентів боржника.

Отже, визначення керівника боржника (а з урахуванням змін, внесених Законом України від 20.03.2023 №2971-IX, - членів органів управління боржника) суб`єктом солідарної відповідальності узгоджується з наведеними положеннями частини 1 статті 92 Цивільного кодексу України, через що саме на керівника (членів органів управління) боржника покладений обов`язок у встановлених законом випадках ініціювати справу про банкрутство, і, відповідно, і нести відповідальність у разі невиконання цього обов`язку.

Для покладення солідарної відповідальності на керівника/члена органу управління боржника істотне значення має встановлення моменту виникнення в нього обов`язку звернутися до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.

Момент виникнення такого обов`язку залежить у кожному конкретному випадку від наявності об`єктивних юридичних фактів, що підтверджують виникнення загрози неплатоспроможності та вочевидь свідчать про неможливість продовження нормальної господарської діяльності без негативних наслідків для боржника та його кредиторів.

За буквального прочитання частини 6 статті 34 КУзПБ загроза неплатоспроможності відповідно до цього Кодексу настає у разі, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами.

А тому для покладення солідарної відповідальності у справі про банкрутство доцільним є визначення моменту, коли задоволення нею вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами.

Умовами для встановлення щодо боржника такого складного за своїм змістом юридичного факту, як загроза неплатоспроможності боржника, є одночасна (зокрема протягом місячного періоду, визначеного частиною 6 статті 34 КУзПБ) наявність таких юридичних фактів:

- існування у боржника щонайменше перед двома кредиторами зобов`язань, строк виконання яких настав та визначається за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо);

- розмір всіх активів боржника є меншим, ніж сумарний розмір зобов`язань перед всіма кредиторами боржника, строк виконання яких настав за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо), тобто такий майновий стан боржника за всіма його показниками (основними фондами, дебіторською заборгованістю, строк виконання зобов`язань щодо якої настав, тощо), який за оцінкою сукупної вартості всіх активів боржника очевидно не здатний забезпечити задоволення вимог виконання зобов`язань перед всіма кредиторами, строк виконання яких настав, ні у добровільному, ні у передбаченому законом примусовому порядку.

При цьому зобов`язання, що підтверджують виникнення загрози неплатоспроможності, мають бути реальними та документально підтвердженими. Для визначення ознак загрози неплатоспроможності правове значення має сукупний розмір боргових зобов`язань, а не їх структура, оскільки при аналізі фінансового стану боржника із загального переліку зобов`язань не виключаються ті, які не дають змогу кредитору ініціювати процедуру банкрутства.

Отже, загроза неплатоспроможності боржника розкривається законодавцем через його фінансово-економічний стан, основним визначальним критерієм якого є нездатність боржника відповісти за своїми зобов`язаннями належним йому майном (активами) і тим самим виконати грошові зобов`язання в повному обсязі перед всіма кредиторами.

Фінансово-економічний стан, що визначається на підставі відповідних показників матеріального, фінансового стану боржника та стану його господарської діяльності (з контрагентами тощо) як загроза неплатоспроможності, має бути не умовно-тимчасовим, а стабільно-незворотним для боржника і наслідки такого стану мають безпосередньо впливати на стан розрахунків з кредиторами.

Саме така стійкість та незворотність стану фінансово-господарської діяльності боржника, зокрема в частині розрахунків з кредиторами, і відрізняє загрозу неплатоспроможності боржника від іншого його стану фінансово-господарської діяльності, що має тимчасовий характер, і передбачає реальну (обґрунтовану матеріально-фінансовими показниками) можливість боржника у межах звичайної господарської діяльності у розумні строки змінити та відновити свої фінансові й економічні показники, що нададуть можливість боржнику в межах звичайного режиму господарської діяльності виконувати свої зобов`язання перед контрагентами та задовольняти грошові вимоги кредиторів.

При цьому доцільно враховувати реальні (доведені належними доказами) майбутні зміни вартості та/або складу активів, з використанням яких можуть бути задоволені вимоги кредиторів, що відбудуться (повинні відбутись) протягом відповідного місяця, тому що керівник має право посилатись на реальні очікування зміни складу та вартості активів, фінансового стану підприємства з огляду на його господарську діяльність.

У практиці Верховного Суду виявлення "ознак загрози неплатоспроможності" пов`язане з наданням судами оцінки:

- зібраним у справі доказам щодо підстав, обставин та дати виникнення у боржника перед кредитором зобов`язання, невиконання якого обумовило звернення із заявою про відкриття провадження у цій справі;

- доказам, наданим на підтвердження підстав, обставин та дати виникнення у боржника зобов`язань перед іншими кредиторами у справі;

- доказам щодо вартості майнових активів боржника станом на той звітний період, коли у нього виникли та одночасно тривали зобов`язання перед щонайменше двома кредиторами боржника.

Крім того, судом можуть бути враховані висновки експертів (фахівців), аудиторські висновки, висновки за результатами перевірки фінансово-господарської діяльності боржника, у тому числі податковими органами, доповідні записки (інші звернення до керівника) працівників боржника (бухгалтерів, юристів тощо) про наявність відповідних обставин та загроз, фінансово-господарська та/або податкова звітність щодо діяльності боржника, рішення суду про стягнення або інші обмеження щодо фінансово-господарської діяльності боржника тощо.

Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду (зокрема викладеною в постановах Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №910/2971/20, від 09.06.2022 у справі №904/76/21) частиною 6 статті 34 КУзПБ закріплено презумпцію вини керівника (органів управління) боржника у недотриманні ним обов`язку визначеного абзацом першим цієї норми, адже положення абзацу першого цієї норми визначають імперативний обов`язок керівника (органів управління) боржника зі звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Така презумпція полягає в наявності причинно-наслідкового зв`язку між неподанням керівником (органами управління) боржника заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство та негативними наслідками для кредиторів у вигляді неможливості погашення збільшеної заборгованості.

Однак наведена презумпція є спростовною, оскільки керівник (орган управління) боржника, на якого покладено тягар доведення відповідних обставин, може довести відсутність причинного зв`язку між неможливістю задоволення вимог кредиторів і невиконанням ним обов`язку, визначеного абзацом 1 частини 6 статті 34 КУзПБ, щодо звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Тлумачення норм статей 13, 92 Цивільного кодексу України у взаємозв`язку з положеннями статті 34 КУзПБ свідчить, що керівник (орган управління) боржника зобов`язаний діяти добросовісно, розумно не лише по відношенню до юридичної особи, а й щодо кредиторів та, враховуючи права та законні інтереси останніх, зокрема, повинен своєчасно їх інформувати про стан неплатоспроможності боржника, сприяти їм в отриманні такої інформації, що має вплив на прийняття ними рішень щодо порядку взаємодії з боржником.

Невиконання керівником (органами управління) боржника вимог абзацу 1 частини 6 статті 34 КУзПБ щодо звернення до суду в місячний строк за наявності визначених цією нормою підстав із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника свідчить по суті про недобросовісне приховування ним від кредиторів інформації щодо незадовільного майнового становища боржника.

Керівник боржника як особа, що притягується до солідарної відповідальності, спростовуючи названу презумпцію, має право довести добросовісність, розумність своїх дій у недотримані вимог абзацу 1 частини 6 статті 34 КУзПБ.

Якщо керівник (орган управління) боржника доведе, що виникнення обставин, визначених абзацом 1 частини 6 статті 34 КУзПБ, не свідчило про стан загрози неплатоспроможності, тобто об`єктивне банкрутство (критичний момент з настанням якого боржник через зниження вартості чистих активів став нездатним у повному обсязі задовольнити вимоги кредиторів, у тому числі і щодо сплати обов`язкових платежів), і він, незважаючи на тимчасові фінансові ускладнення, добросовісно розраховував на їх подолання в розумний строк, доклав залежних від себе максимальних зусиль для досягнення такого результату, то такий керівник (орган управління) з урахуванням загальноправових принципів юридичної відповідальності може бути звільненим від солідарної відповідальності.

У постанові від 04.09.2024 у справі №908/3236/21 Верховний Суд також зауважив, що суд зазначає про очевидну відсутність загрози неплатоспроможності боржника якщо:

- звернення або незвернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство жодним чином не впливає і не змінює стану та порядку розрахунків з кредиторами, не призводить до порушення їхніх прав на задоволення вимог до боржника (інших негативних наслідків для кредиторів: простій, збитки, штрафні санкції внаслідок невиконання боржником зобов`язання перед кредиторами);

- внаслідок неподання боржником відповідної заяви не змінились/не погіршились його розрахункові можливості (можливості відповідати за зобов`язаннями, зокрема і належними йому активами: майном, коштами, правом вимоги до третіх осіб тощо).

Розглядаючи позов в межах справи про банкрутство, суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, не повинен обмежуватися дослідженням доказів, наданих заявником та іншими учасниками провадження (матеріали позовного провадження), але має в силу наведених вище особливостей природи банкрутства надавати оцінку заявленим вимогам з урахуванням дослідження усієї сукупності доказів, в тому числі і тих, що містяться в матеріалах справи про банкрутство боржника (аналогічний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.11.2019 у справі № 911/2548/18).

Задля встановлення обставин, необхідних для вирішення спору в даній справі, суд досліджує та надає оцінку доказам, що містяться як у матеріалах даної справи, так і у матеріалах справи № 910/12917/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Євробудінвест».

Так, щодо визначеної ліквідатором суми солідарної відповідальності за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Євробудінвест» у розмірі 803 854,93 грн. як загального розміру кредиторської заборгованості боржника, внесеної до реєстру вимог кредиторів товариства, суд зазначає наступне.

Верховний Суд неодноразово (зокрема в постанові від 10.12.2024 у справі № 902/1157/21) звертав увагу на те, що звернення до суду з вимогами про покладення на винного члена органу управління боржника солідарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство потребує визначення заявником розміру цієї відповідальності та заявлення ним до суб`єкта солідарної відповідальності вимоги щодо стягнення відповідної суми задля задоволення тих вимог кредиторів, що лишились незадоволеними внаслідок допущеного таким суб`єктом відповідного порушення.

Деліктна природа солідарної відповідальності в розумінні частини 6 статті 34 КУзПБ (з урахуванням правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду в складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 04.09.2024 у справі №908/3236/21) зумовлює необхідність визначення розміру такої відповідальності, виходячи з обсягу майнової шкоди, заподіяної кредиторам неправомірною бездіяльністю керівника (органів управління) боржника, яка полягає в незадоволенні вимог кредиторів.

З огляду на таке неправильним є визначення солідарної відповідальності у загальному розмірі всіх грошових вимог кредиторів до боржника без урахування того, яка частина з них може бути погашена в процесі банкрутства, зокрема, за рахунок реалізації майна боржника, включеного до ліквідаційної маси, адже керівник (член органу управління) боржника має нести відповідальність саме за незадоволення вимог кредиторів.

Тобто в разі, якщо керівник (орган управління) боржника припустився порушень вимог частини 6 статті 34 КУзПБ, але його майна/активів у складі ліквідаційної маси (зокрема внаслідок вчинення арбітражним керуючим передбачених КУзПБ дій, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, визнання недійсними певних правочинів та спростування майнових дій боржника тощо) виявилося достатньо для задоволення визнаних у справі вимог кредиторів, досягається виконання одного із основних завдань провадження у справі про банкрутство - задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного боржника (положення преамбули КУзПБ).

Отже, достатність майна боржника, що включається до складу ліквідаційної маси і спрямовується на задоволення вимог кредиторів боржника, виключає застосування солідарної відповідальності у справі про банкрутство (з урахуванням її деліктної природи в розумінні вказаної норми), оскільки в такому випадку відсутні негативні наслідки, завдані кредиторам боржника внаслідок неправомірної бездіяльності його керівника (органу управління).

Водночас у разі недостатності майна/активів боржника для погашення всієї сукупності грошових вимог кредиторів, розмір солідарної відповідальності керівника (органу управління) боржника в разі допущення ним відповідного порушення належить визначати, виходячи з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою, яка саме й становитиме розмір непогашених вимог кредиторів, тобто розмір заподіяної ним шкоди.

Суд виходить з того, що визначення зазначеної суми збитків кредиторів можливо лише після завершення реалізації об`єктів, включених до ліквідаційної маси банкрута, та розрахунків з кредиторами на підставі проведення такої реалізації у ліквідаційній процедурі, тому звернення із заявою про покладення солідарної відповідальності на винних осіб та задоволення такої заяви судом до встановлення факту недостатності майна боржника за результатами погашення грошових вимог кредиторів є передчасним.

Подібні за змістом висновки викладені Верховним Судом у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 19.06.2024 у справі №906/1155/20(906/1113/21) при вирішенні спору щодо притягнення відповідних осіб до субсидіарної відповідальності на підставі частини 2 статті 61 КУзПБ.

На думку суду, такий висновок підлягає також врахуванню mutatis mutandis при вирішенні питання щодо розміру солідарної відповідальності осіб, які порушили вимоги частини 6 статті 34 КУзПБ, враховуючи висновки, викладені в постанові Верховного Суду в складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 04.09.2024 у справі №908/3236/21, щодо подібності відповідних правовідносин з огляду на їх деліктну природу; необхідності телеологічного тлумачення вказаної норми КУзПБ, зважаючи на цілі законодавчого регулювання та його загальну спрямованість (дух закону); необхідності стягнення коштів із члена органу управління боржника на підставі частини 6 статті 34 КУзПБ саме на користь боржника з подальшим зарахуванням цих коштів до ліквідаційної маси та спрямуванням їх на задоволення вимог кредиторів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.08.2025 по справі № 904/9266/21.

Відтак, суд відхиляє відповідні твердження ліквідатора арбітражного керуючого Кочин Н.В. про те, що розмір солідарної відповідальності має дорівнювати сумі вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, адже застосування такого підходу призвело б до очевидно несправедливих результатів, коли на особу, що порушила вимоги частини 6 статті 34 КУзПБ, могла бути покладена відповідальність у розмірі більшому, ніж шкода, заподіяна кредиторам внаслідок такого порушення, або навіть і за відсутності такої шкоди.

При цьому, звертаючи із вказаною заявою у даній справі ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Євробудінвест» не доведено обставин здійснення усіх передбачених Кодексом України з процедур банкрутства дій, необхідних для виявлення та повернення майна банкрута, завершення реалізації майна, включеного до ліквідаційної маси, та проведення розрахунків з кредиторами за рахунок виручених від такої реалізації коштів.

Суд дійшов відповідного висновку з огляду на наступне.

По-перше, за результатами проведення інвентаризації майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдингова компанія "Євробудінвест" на підставі отриманої інформації від правореєструючих органів, податкових органів та органів статистики, а також відомостей з державних реєстрів розпорядником майна складено Протокол інвентаризаційної комісії від 21.01.2025. Так, розпорядником майна було виявлено, що єдиним активом боржника станом на 21.01.2025 є 2 транспортні засоби (ГАЗ, 3302, УБК 02, 2003 р.в. та SKODA OCTAVIA ELEGANCE 1,8, 2003 р.в.), місцезнаходження яких арбітражному керуючому Кочин Н.В. не відоме. Вказані відомості підтверджуються повідомленням Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСЦ МВС) № 31/26/8041/16-230-2025 від 07.01.2025 на запит арбітражного керуючого Кочин Н.В. № 49/24 від 16.12.2024.

По-друге, Товариство з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Євробудінвест» володіє корпоративними правами, а саме: часткою у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Столиця» номінальною вартістю 55 000,00 грн. Вказані відомості підтверджуються відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Станом на 19.09.2025 матеріали справи № 910/12917/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Євробудінвест» не містять відомостей/доказів щодо:

- вжиття ліквідатором арбітражним керуючим Кочин Н.В. заходів з пошуку транспортних засобів, зареєстрованих за боржником (подання до суду клопотання про оголошення їх у розшук), включення їх до ліквідаційної маси (у разі встановлення їх місцезнаходження) та подальшої її реалізації і задоволення вимог кредиторів;

- вжиття ліквідатором арбітражним керуючим Кочин Н.В. заходів з оцінки зареєстрованих за боржником корпоративних прав, включення їх до ліквідаційної маси та подальшої її реалізації і задоволення вимог кредиторів.

Згідно з пунктом 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, станом на 19.09.2025 арбітражними керуючими не було вжито усієї повноти у ліквідаційній процедурі Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Євробудінвест», у зв`язку з чим суд дійшов висновку про передчасність наведених ліквідатором у поданій заяві вимог через неможливість встановлення дійсного розміру солідарної відповідальності як розміру заподіяних кредиторам Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Євробудінвест» збитків у вигляді незадоволених грошових вимог до боржника до вчинення вищезазначених судом дій у ліквідаційній процедурі Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Євробудінвест», що є самостійною підставою для відмови у задоволенні поданої ліквідатором заяви.

Враховуючи зазначене, судом не надається оцінка іншим доводами сторін, покладеним в обгрунтування наявності/відсутності підстав для покладення на ОСОБА_1 солідарної відповідальності та стягнення з останнього 803 854,93 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у даній справі, суд зазначає, що заява про покладення солідарної відповідальності на органи управління боржника судовим збором не оплачувалася, оскільки така оплату не передбачалася Законом України "Про судовий збір" станом на момент її подання до суду (12.06.2025). Витрати на професійну правничу допомогу відповідачем у даній справі не заявлялися.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10.10.2025

Суддя Д.В. Мандичев