ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" жовтня 2025 р. Справа №924/544/25

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., за участю секретаря судового засідання Нечаюк А.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра", смт. Антоніни, Хмельницький район, Хмельницька область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 , Хмельницька область, м. Красилів

до Фермерського господарства "Фортуна-Агро Д", смт. Антоніни, Хмельницький район, Хмельницька область

про визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки

Представники сторін:

від позивача: Столярчук В.В. - за ордером від 17.06.2025

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

У судовому засіданні, згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення.

Скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення оголошено 01.10.2025р., оскільки в судовому засіданні оголошувалась перерва.

Процесуальні дії по справі:

Ухвалою суду від 02.06.2025р. відкрито провадження у справі №924/544/25 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 02.07.2025р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на іншу дату.

Ухвалою суду від 05.08.2025р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 .

25.08.2025р. постановлено ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Виклад позицій учасників судового процесу.

Позивач просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір суборенди земельної ділянки площею 0,8033 га кадастровим номером :10:004:0002, укладений 07.04.2017р. між сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Довіра" та фермерським господарством "Фортуна-Агро Д".

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що керівником сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра" при укладанні договору суборенди порушено вимоги договору оренди від 01.03.2008р., у п. 8.2 якого міститься заборона на передачу земельної ділянки в користування третім особам та ч. 1 ст. 8 Закону України "Про оренду землі", яка визначає, що орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця.

З урахуванням викладеного вважає, що договір суборенди від 07.04.2017р. не відповідає вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Відповідач подав відзив на позов, згідно якого проти позову заперечує, вважаючи, що відсутність письмової згоди орендодавця на передачу в оренду земельної ділянки не може слугувати єдиною підставою для задоволення позову.

Звертає увагу на те, що спори з приводу відносин товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра" та фермерського господарства "Фортуна-Агро Д" стосовно суборенди земельних ділянок на території Гриценківської сільської ради неодноразово були предметом розгляду в суді. Вказує, що рішенням Господарського суду Хмельницької області від 17.05.2021р. у справі №924/158/21, що набрало законної сили, встановлено факт укладення договорів суборенди та повне виконання сторонами його умов. Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 31.10.2023р. у справі №924/797/21, що набрало законної сили, встановлено ряд обставин з приводу суборенди земельних ділянок та неправомірність дій СТОВ "Довіра" в частині розірвання діючих договорів оренди. Постановою Верховного Суду України у справі №924/635/24 встановлено дійсність договору про співпрацю від 07.04.2017р.

Позивач 27.06.2025р. подав відповідь на відзив, згідно якої зауважив, що підписанти договору суборенди діяли в порушення статуту, без погодження засновника СТОВ "Довіра" за зловмисною домовленістю в особистих інтересах та інтересах ФГ "Фортуна-Агро Д", переслідуючи мету завдати шкоду орендним відносинам та майнову шкоду СТОВ "Довіра". Вказує, що директор ФГ "Фортуна-Агро Д" ОСОБА_2 , укладаючи спірний договір суборенди, знав про встановлену договором оренди заборону передавати орендовані земельні ділянки в суборенду, що, на переконання позивача, підтверджує недобросовісну поведінку ФГ "Фортуна-Агро Д".

З приводу посилань відповідача на рішення судів, позивач зазначає, що в даних справах не вирішувалось питання недійсності договору суборенди, не досліджувався договір оренди землі і заборона на передачу земельної ділянки в користування.

Також, на переконання позивача, спірний договір укладено з перевищенням повноважень, оскільки підписаний керівником СТОВ "Довіра" ОСОБА_3 без попереднього погодження із загальними зборами. При цьому, посилається на п.п. 8.10, 8.11, 8.1-8.3 Статуту СТОВ "Довіра".

Крім того, вважає, що правочин вчинено у результаті зловмисної домовленості (недобросовісної поведінки), яка прослідковується у діях орендаря та суборендаря, оскільки обидві сторони були обізнані про заборону укладення без погодження орендодавця, усвідомлювали обмеження встановлені статутом товариства.

Відповідач 30.06.2025р. подав заперечення на відповідь позивача, згідно якої посилаючись на рішення Господарського суду Хмельницької області від 17.05.2021р. у справі №924/158/21, зазначає про виконання сторонами договору суборенди, зокрема, позивач приймав оплату за оренду землі. На думку відповідача, це свідчить про схвалення сторонами договору суборенди, що в свою чергу, унеможливлює визнання його недійсним.

З приводу зловмисної домоленості, відповідач вважає, що позивачем не надано жодних доказів.

Третя особа на стороні позивача у письмових поясненнях від 20.08.2025р. погоджується із позовними вимогами, посилаючись на те, що жодних звернень від орендаря чи суборендаря з приводу отримання згоди на передачу земельної ділянки в суборенду не було. Тому, вважає, що вказані дії порушили права орендодавця, оскільки власник земельної діялнки не бажає виникнення суборендних відносин.

У додаткових поясненнях позивач СТОВ "Довіра" зауважує, що спірний договір суборенди пов`язаний із забезпечувальним договором, яким являється договір про співпрацю від 07.04.2017р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача та представник третьої особи в судове засідання не зявилися,

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером :10:004:0002, площею 0,8033 га була зареєстрована 07.08.2017 на праві власності за ОСОБА_4 на підставі акта на право власності на земельну ділянку серія та номер ЯЕ №024085, виданого 11.09.2007р. Красилівським районним відділом земельних ресурсів.

01.03.2008р. укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,8033 га між орендодавцем ОСОБА_4 та орендарем СТОВ "Довіра" в особі директора Оцалюка Анатолія Васильовича, що діє на підставі статуту.

Згідно п п. 1.1, 2.1 договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Антонінської селищної ради Красилівського району загальною площею 0,8033 га.

У п. 3.1 договору оренди передбачено, що останній укладено на 15 (п`ятнадцять) років. Термін дії договору оренди з 1 січня 2008 по 1 січня 2023.

Земельна ділянка передається в оренду для товарного сільськогосподарського використання. Цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного с/г виробництва (п.п. 5.1, 5.2 договору).

Згідно п. 6.2 договору оренди передача орендної ділянки орендарю здійснюється у 10-денний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі, що є невід`ємною частиною договору.

Після припинення дії договору оренди орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані придатному для використання за цільовим призначенням, але не гіршому (п. 7.1 договору).

Пункт 8.2 договору містить застереження, що орендар не в праві передавати земельну ділянку в заставу і користування третім особам.

За змістом п. 12.1 договору оренди зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

Договір оренди землі від 01.03.2008 підписано сторонами та зареєстровано у Красилівському районному відділі центру ДЗК, про що вчинено запис від 26.05.2008 за №17.

15.07.2011 сторони договору оренди землі від 01.03.2008 підписали зміни та доповнення до останнього.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права оренди від 11.08.2017, 07.08.2017 державним реєстратором внесено запис про право оренди СТОВ "Довіра" на земельну ділянку з кадастровим номером :10:004:0002 на підставі договору оренди від 01.03.2008 строком дії до 26.05.2023 з правом пролонгації.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав від 12.10.2023, 14.07.2020 державним реєстратором внесено запис про перехід права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :10:004:0002 на підставі договору дарування від 14.07.2020 до Михайлюк Любові Тимофіївної.

07.04.2017 укладено договір про співпрацю між СТОВ "Довіра" в особі директора Китайчука С.В., що діє на підставі статуту (сторона - 1) з однієї сторони, та ФГ "Фортуна-Агро Д" в особі директора Оцалюка А.В., що діє на підставі статуту (сторона - 2) з другої сторони.

Законність договору про співпрацю від 07.04.2017 була предметом спору у справі №924/635/24.

Згідно постанови Верховного Суду України від 23.04.2025 по справі №924/635/24 в зустрічному позові про визнання недійсним договору про співпрацю від 07.04.2017 відмовлено.

Пунктами 2.1.1, 2.1.4, 2.2.1 договору передбачено обов`язки СТОВ "Довіра" передати ФГ "Фортуна-Агро Д" у суборенду земельні ділянки, що зазначені у додатках до цього договору на підставі укладених та належним чином зареєстрованих в реєстрі речових прав на нерухоме майно, договорів суборенди земельних ділянок загальною площею не менше 989,9 га.; до закінчення терміну дії цього договору та/або договору оренди земельної ділянки переданої в суборенду, не вчиняти дії, що призводять чи можуть призвести до дострокового розірвання договорів оренди земельних ділянок, що передаються у суборенду та передбачені у додатках до цього договору; вимагати від сторони - 2 здійснення користування земельними ділянками, що передані в суборенду, у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору суборенди.

У п. 2.4.1 визначено право ФГ "Фортуна Агро Д" використовувати земельні ділянки на умовах визначених договорами суборенди земельних ділянок.

Відповідно до п. 6.1 договору договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2025.

Пунктом 9.3 договору передбачено, що у відповідності до статті 259 ЦК України, сторони погодили, що до правовідносин, що виникають з цього договору застосовується загальний строк позовної давності три роки. Сторони погодили встановити строк позовної давності три роки до вимог про стягнення неустойки визначеної в розділі 5 цього договору.

Відповідно до Додатку №1 до договору про співпрацю від 07.04.2017, встановлено перелік земельних ділянок, що підлягають передачі за договором про співпрацю від 07.04.2017 в кількості 384 одиниці, загальною площею 760,4909 га, з відображенням ПІБ власника, кадастрового номерта та площі кожної земельної ділянки.

07.04.2017 укладено договір суборенди земельної ділянки кадастровий номер :10:004:0002 загальною площею 0,8033 га між СТОВ "Довіра" в особі директора Китайчука С.В., що діє на підставі статуту (орендар) з однієї сторони, та ФГ "Фортуна-Агро Д" в особі директора Оцалюка А.В., що діє на підставі статуту (суборендар) з другої сторони.

За умовами п. 1.1 договору орендар передає, а суборендар приймає в довгострокове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходяться на території Гриценківської сільської ради Красилівського району Хмельницької області.

Згідно п. 1.2 договору суборенди об`єкт суборенди орендований орендарем на підставі договору оренди землі від 01 березня 2008 року, укладений між СТОВ "Довіра" та ОСОБА_4 .

Відповідно до п. п. 2.1, 2.3 договору в суборенду передається земельна ділянка кадастровий номер :10:004:0002 загальною площею 0,8033 га.

Договір суборенди діє до 26 травня 2023 року (п. 3.1 договору суборенди). Строк дії договору суборенди закінчується також в разі закінчення або припинення строку дії основного договору оренди (п. 3.2 договору суборенди).

Згідно з п. 5.1 договору суборенди земельна ділянка передається в суборенду для ведення сільськогосподарського виробництва.

Цільове призначення земельної ділянки: ведення товарного сільськогосподарського виробництва (п. 5.2 договору суборенди).

Відповідно до п. 7.1 договору суборенди після припинення дії договору, протягом п`яти календарних днів, суборендар повертає орендарю земельну ділянку в стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в суборенду.

У п. 8.1 договору суборенди вказано, що на суборендовану земельну ділянку не встановлено обмеження (обтяження) та інших прав третіх осіб.

Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено (п. 12.4.1); закінчення терміну дії основного договору (п. 12.4.2 договору).

Договір суборенди земельної ділянки від 07.04.2017 підписаний сторонами та скріплений відтисками печаток.

07.04.2017р. укладено Договір суборенди земельних ділянок (загальний) між СТОВ "Довіра" (Орендар) та ФГ "Фортуна-Агро Д" (Суборендар), згідно п. 1.1 якого Орендар передає, а Суборендар приймає в довгострокове платне користування земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зазначені у Додатку №1 до Договору, які знаходяться на території Гриценківської сільської ради Красилівського району Хмельницької області.

Згідно п. 1.2 договору об`єкт суборенди орендований орендарем на підставі договорів оренди землі.

Відповідно до п. 2.1 договору в суборенду передаються земельні ділянки загальною площею 989,9 га.

Згідно п. 2.3 договору кадастрові номера земельних ділянок зазначаються в Додатку №1, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 3.1 договору строк дії договору суборенди закінчується в разі закінчення або припинення строку дії усіх основних договорів оренди.

Згідно п. 5.1 договору земельні ділянки передаються в суборенду для ведення сільськогосподарського виробництва.

Цільове призначення земельних ділянок: ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (п. 5.2 договору).

Відповідно до п. 7.1 договору після припинення дії договору, протягом п`яти календарних днів, суборендар повертає орендарю земельні ділянки в стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав їх в суборенду.

Даний договір підписаний сторонами та скріплений відтисками печаток.

В матеріалах справи наявний додаток №1 до договору суборенди земельних ділянок від 2017 року зі списком земельних ділянок в кількості 403 одиниці, які передаються в суборенду відповідно до договору суборенди земельних ділянок від 2017 року, який підписано та скріплено відтиском печатки Орендаря та Суборендаря. Другий стовпчик списку містить назву "Термін дії договору" та відображає інформацію щодо строку дії договорів суборенди, які укладені між СТОВ "Довіра" та ФГ "Фортуна Агро Д".

У додатку №1 під порядковим номером 362 вказано земельну ділянку з кадастровим номером :10:004:0002 загальною площею 0,8033 га, орендодавець Федорчук Параска Андрієвна.

У рішенні Господарського суду Хмельницької області по справі №924/158/21 від 17.05.2021, яке набрало законної сили, (предмет спору - виконання договору суборенди (загальний) земельних ділянок від 07.04.2017), за результатами розгляду матеріалів справи встановлено, що директором СТОВ "Довіра" затверджено розрахунок суборендної плати згідно договору з ФГ "Фортуна-Агро" від 07.04.2017р. земельних ділянок с. Якимивці, площею 989,9 га, відповідно до якого плата за оренду паїв (10% + податки) становить 2967130,00 грн, орендна плата за землю 403700,00 грн, єдиний податок 4 групи - 298000,00 грн., ПДВ 20% - 733766,00 грн., а всього - 4402596,00 грн.

Відповідно до акта здачі-приймання робіт (надання послуг) №312 від 31.08.2018р., підписаного сторонами, сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Довіра" були надані послуги з суборенди земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за 2018 рік на суму 4402604,00 грн.

Судом встановлено, що згідно платіжних доручень №216 від 19.11.2018р. на суму 1402596,00 грн, №209 від 13.11.2018р. на суму 3000000,00 грн. фермерським господарством "Фортуна-Агро Д" сплачено сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Довіра" кошти за суборенду земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Також, встановлено, що директором сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра" затверджено розрахунок суборендної плати згідно договору з фермерським господарством "Фортуна-Агро" від 07.04.2017р. земельних ділянок с. Якимивці, площею 989,9 га, відповідно до якого плата за оренду паїв (10% + податки) становить 2992300,00 грн, орендна плата за землю 472824,00 грн., єдиний податок 4 групи 421500,00 грн., ПДВ 20% - 777324,80 грн., а всього 4663948,80 грн.

Протоколом № 3/09-2018/д від 03.09.2018р. загальних зборів учасників сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра" вирішено збільшити, починаючи з 2018 року, річний розмір орендної плати за користування земельною ділянкою (паєм) з 8% до 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Відповідно до акта здачі-приймання робіт (надання послуг) № 237 від 31.10.2019р., підписаного сторонами, сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Довіра" були надані послуги з суборенди земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за 2019 рік на суму 4663949,48 грн.

Згідно платіжного доручення №363 від 26.11.2019р. фермерським господарством "Фортуна-Агро Д" сплачено сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Довіра" 4663949,48 грн за суборенду земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за 2019 рік.

У рішенні суду по справі №924/158/21 від 17.05.2021 також зазначено, що на виконання умов договору суборенди земельних ділянок від 07.04.2017р. сторонами у двосторонньому порядку підписано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 237 від 31.10.2019р. та № 312 від 31.08.2018р., якими погоджено кількість (площу) земельних ділянок, що передаються в суборенду, яка становить 989,9 га, та загальну ціну такої суборенди для фермерського господарства "Фортуна-Агро Д" за 2018-2019 роки, а саме 9066553,48 грн. Отже, документами, які підтверджують надання відповідачем в суборенду земельних ділянок за договором і виникнення у позивача зобов`язання з оплати суборенди, є акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), які є первинними бухгалтерськими документами та засвідчують здійснення господарських операцій і містять інформацію про вартість суборенди. Як свідчать матеріали справи, фермерським господарством "Фортуна-Агро Д" сплачено сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Довіра" 9066545,48 грн оплати за суборенду земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за 2018-2019 роки, що підтверджується платіжними дорученнями.

Суд у рішенні по справі №924/158/21 також констатував, що судом встановлено, і це не заперечується сторонами, грошові кошти за суборенду земельних ділянок за 2018-2019 роки були перераховані ФГ "Фортуна-Агро Д" в розмірі, що був погоджений сторонами у актах здачі прийняття робіт (надання послуг), тобто на виконання договору суборенди земельних ділянок від 07.04.2017р.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у Законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Велика Палата Верховного Суду України у своїх постановах неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 Цивільного кодексу України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17).

Положення частини другої статті 16 Цивільного кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсним правочину (угоди).

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Визнання правочину недійсним являє собою спосіб захисту, наслідком застосування якого є припинення регулятивної сили правочину як юридичного факту, тобто визнання його таким, що не породжує юридичних наслідків. Відповідно разом з цим анулюються цивільні права та обов`язки, що виникли у сторін при вчиненні правочину, або цивільні права та обов`язків припиняються на майбутнє (якщо за недійсним правочином права й обов`язки передбачалися лише на майбутнє) для недопущення розвитку на підставі правочину відповідних йому правовідносин, пов`язаних з його виконанням, а також встановлення заборони на виконання правочину.

Предметом позову у даній справі є вимоги орендаря - сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра" до суборендаря - фермерського господарства "Фортуна-Агро Д" про визнання недійсним договору суборенди від 07.04.2017 земельної ділянки з кадастровим номером :10:004:0002, площею 0,8033 га.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

При цьому, при вирішені спору про визнання правочину недійсним має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 17.07.2018 у справі 921/311/17-г/7.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент підписання договору суборенди) орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду.

Надаючи оцінку доводам позивача про відсутність, всупереч статті 8 Закону України "Про оренду землі", згоди орендодавця на передачу в суборенду орендованої позивачем земельної ділянки як окремої підстави для визнання договору суборенди недійсним, у зв`язку з недодержанням вимог частини першої статті 203 ЦК України, суд зазначає, що в даному випадку відсутність письмової згоди орендодавця на передачу земельної ділянки в суборенду відповідачу, не впливає на права позивача, за захистом яких він звернувся з позовом у цій справі, оскільки положення частини першої статті 8 Закону в першу чергу спрямовані на захист прав орендодавця і їх недотримання орендарем не призводить до порушення прав орендаря, а в разі невиконання орендарем обов`язку з отримання зазначеного погодження та наступного подання позову про визнання правочину недійсним з цих підстав, наслідком задоволення такого позову може стати перекладання негативних наслідків недобросовісної поведінки орендаря на суборендаря.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України по справі №904/355/19 від 29.10.2019р.

Судом звертається увага, що існує договір суборенди (загальний), укладений між СТОВ "Довіра" та ФГ "Фортуна Агро Д" щодо земельних ділянок, у додатку №1 до якого під порядковим номером 362 зазначена земельна ділянка з кадастровим номером :10:004:0002 загальною площею 0,8033 га, орендодавець Федорчук Параска Андрієвна (згідно Витягу з Державного реєстру речових прав, право власності на земельну ділянку перейшло до Михайлюк Любові Тимофіївної на підставі договору дарування від 14.07.2020).

При цьому, у рішенні Господарського суду Хмельницької області по справі №924/158/21 від 17.05.2021р., яке набрало законної сили, встановлено виконання умов договору суборенди земельних ділянок (загального) від 07.04.2017р. шляхом підписання сторонами у двосторонньому порядку актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) №237 від 31.10.2019р. та №312 від 31.08.2018р., якими погоджено кількість (площу) земельних ділянок, що передаються в суборенду, яка становить 989,9 га, та загальну ціну такої суборенди для фермерського господарства "Фортуна-Агро Д" за 2018-2019 роки, а саме 9066553,48 грн.

Долученими до матеріалів справи №924/158/21 платіжними дорученнями підтверджено сплату ФГ "Фортуна-Агро Д" на користь СТОВ "Довіра" 9066545,48 грн плати за суборенду земельних ділянок за 2018-2019 роки. У зазначеному рішенні також констатовано, що судом встановлено, і не заперечується сторонами, що грошові кошти за суборенду земельних ділянок за 2018-2019 роки були перераховані ФГ "Фортуна-Агро Д" в розмірі, що був погоджений сторонами у актах здачі прийняття робіт (надання послуг), тобто на виконання договору суборенди земельних ділянок (загального) від 07.04.2017р.

З врахуванням викладеного, зважаючи на наявність двох договорів суборенди, один з яких стосується окремої земельної ділянки з кадастровим номером :10:004:0002 загальною площею 0,8033 га, а інший цієї ж земельної ділянки, але в загальному переліку (під №362 у додатку №1 до загального договору суборенди), обраний позивачем спосіб захисту у вигляді визнання недійсним одного з договорів, не є ефективним.

З приводу доводів позивача про укладення договору суборенди з перевищенням повноважень суд зазначає, що частина перша статті 92 ЦК України визначає поняття цивільної дієздатності юридичної особи та передбачає, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Таким чином, цивільну дієздатність, тобто здатність власними діями і у власному інтересі створювати відповідні права та обов`язки, юридична особа реалізує через свої органи, які формуються та діють відповідно до установчих документів та вимог законодавства.

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на положення статті 237 ЦК України утворює правовідносини представництва, в яких орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи у правовідносини з третіми особами.

Відповідно до частини 2 статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Разом з тим, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Тобто частина третя статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору. Разом з тим, далі вказано, що обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі №6-62цс16.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 13.03.2017 у справі № 760/8121/16-ц, на захист прав третіх осіб, які виступають у правовідносинах з юридичними особами, у тому числі й укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Статтею 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Отже, стаття 241 ЦК України презюмує наявність у представника певного обсягу повноважень, належним чином та у встановленому порядку наданих йому особою, яку він представляє, а також встановлює випадки й умови набуття чинності правочином, вчиненим від імені довірителя його представником, коли останній перевищив обсяг наданих йому повноважень. За таких обставин ця норма ЦК України не може бути застосована до правовідносин, коли правочин укладений від імені особи іншою особою, яка взагалі не була уповноважена на таке представництво і не мала жодних повноважень діяти від імені свого довірителя, а отже, не могла їх і перевищити.

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Довіра" неодноразово вчиняло дії, що свідчать про прийняття оспорюваного договору до виконання, адже отримувало протягом 2018-2019 років суборендну плату, затверджувало її розмір, тим самим приймаючи договір до виконання і підтверджуючи ту обставину, що договір є для сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Довіра" обов`язковим.

Таким чином, доводи позивача про укладення договору суборенди з перевищенням повноважень судом до уваги не приймаються.

З приводу посилань позивача про укладення договору суборенди внаслідок зловмисної домовленості колишнього директора позивача із відповідачем, судом відзначається наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 232 ЦК України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Верховний Суд України, у постанові від 06 листопада 2023 року по справі №149/289/21 зазначив, що одночасно наведені позивачем підстави позову про визнання недійсним правочину внаслідок вчинення його з перевищенням повноважень (стаття 241 ЦК України), а також внаслідок зловмисної домовленості його представника (директора товариства) з другою стороною (стаття 232 ЦК України), є взаємовиключними, оскільки предмет доказування кожної із обставин, на яку посилається на підтвердження своїх вимог позивач, передбачає встановлення відмінних за правовою природою юридичних фактів.

Велика Палата Верховного Суду України у постанові від 22.10.2019 у справі №911/2129/17 зазначили, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Звертаючись із позовною заявою про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність усіх ознак правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони, а суд має перевірити відповідність доводів позивача вимогам статті 232 ЦК України і лише за наявності всіх ознак має підстави для визнання договору недійсним. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 912/2771/19.

Отже, обов`язковою ознакою правочину, вчиненого внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, є наявність несприятливих наслідків для довірителя внаслідок вчинення такого правочину.

Отримання суборендної плати не можна вважати несприятливими наслідками або збитками, а інформації про занижений розмір суборендної плати матеріали справи не містять.

Щодо доводів позивача про несприятливі наслідки у вигляді застосування штрафних санкцій, суд зазначає, що підставою застосування штрафних санкцій є не договір суборенди, а договір про співпрацю від 07.04.2017 і штрафні санкції, визначені умовами договору про співпрацю позивач повинен сплатити внаслідок розірвання договору суборенди, а не внаслідок його укладення.

Враховуючи зазначене вище, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки судом не встановлено порушення прав СТОВ "Довіра" укладенням оспорюваного договору суборенди земельної ділянки від 07.04.2017р.

З врахуванням викладеного, у позові належить відмовити.

Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 231, 232, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 07 жовтня 2025 року.

Суддя В.В. Димбовський