ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"06" жовтня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/920/25

Господарський суд Рівненської області у складі судді Мовчуна А.І, розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Острозький цукровий завод" про забезпечення позову у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Острозький цукровий завод"

до відповідача Острозької міської ради

про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, зобов`язання вчинити дії

Без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Рівненської області 03.10.2025 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Острозький цукровий завод" до відповідача Острозької міської ради про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, зобов`язання вчинити дії.

Одночасно з позовною заявою, Товариством з обмеженою відповідальністю "Острозький цукровий завод" подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом: накладення арешту на земельну ділянку площею 53,1479 га з кадастровим номером :10:008:0038, розташовану за межами с. Оженин Рівненського району Рівненської області, та на земельні ділянки, утворені внаслідок її поділу: площею 0,1529 га, кадастровий номер :10:008:0049; площею 0,2162 га, кадастровий номер :10:008:0050; площею 0,5213 га, кадастровий номер :10:008:0051; площею 11,6530 га, кадастровий номер :10:008:0052; площею 22,1502 га кадастровий номер :10:008:0053; площею 18,4543 га, кадастровий номер :10:008:0054; заборони Острозькій міській раді та іншим особам вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням, передачею в користування чи обтяженням земельної ділянки площею 53,1479 га з кадастровим номером :10:008:0038, розташованої за межами с. Оженин Рівненського району Рівненської області, та/або земельними ділянки, утвореними внаслідок її поділу: площею 0,1529 га, кадастровий номер :10:008:0049; площею 0,2162 га, кадастровий номер :10:008:0050; площею 0,5213 га, кадастровий номер :10:008:0051; площею 11,6530 га, кадастровий номер :10:008:0052; площею 22,1502 га кадастровий номер :10:008:0053; площею 18,4543 га, кадастровий номер :10:008:0054; заборони організаторам електронних торгів (зокрема, ДП "Прозорро.Продажі", Національній електронній біржі) проводити будь-які аукціони щодо продажу зазначених земельних ділянок.

Пунктом 2 частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачена можливість подачі заяви про забезпечення позову одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначає, що рішенням Острозької міської ради від 14.08.2025 № 2572 поділено спірну земельну ділянку площею 53,1479 га (кадастровий номер :10:008:0038) на шість окремих самостійних земельних ділянок (площею 0,1529 га, кадастровий номер :10:008:0049; площею 0,2162 га, кадастровий номер :10:008:0050; площею 0,5213 га, кадастровий номер :10:008:0051; площею 11,6530 га, кадастровий номер :10:008:0052; площею 22,1502 га кадастровий номер :10:008:0053; площею 18,4543 га, кадастровий номер :10:008:0054) чим фактично створено перешкоди у реалізації позивачем передбаченого ст. 134 ЗК України права на її викуп без аукціону, як власнику об`єктів нерухомості, що на ній знаходяться.

Крім того, земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 11,6530 га, кадастровий номер :10:008:0052, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком, що розташована за межами с. Оженин на території Острозької міської територіальної громади Рівненського району Рівненської області, виставлено на продаж Національною Електронною Біржою, про що свідчить електронне посилання на аукціон: https://bid.neb.org.ua/auction/view/LSE001-UA-288.

Відтак, позивач вважає, що існує реальна загроза відчуження спірної земельної ділянки третім особам у період розгляду справи, що унеможливить або істотно ускладнить ефективний захист та поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до господарського суду.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з статтею 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою для забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення щодо ймовірності вчинення відповідних дій.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, зобов`язання Острозької міської ради розглянути на черговому пленарному засіданні питання про затвердження звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки загальною площею 53,1479 га (кадастровий номер :10:008:0038) та продаж зазначеної земельної ділянки землекористувачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Острозький цукровий завод".

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 зазначила, що у випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Водночас у таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися коштами або майном, тому може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, коштів або про стягнення коштів. Сума арештованих коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт має стосуватися майна, яке належить до предмета спору. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 24.05.2021 у справі № 910/3158/20, від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20, від 25.09.2020 у справі № 925/77/20.

Суд зазначає, що позовні вимоги в цій справі не мають майнового характеру та не стосуються безпосередньо повернення/витребування земельної діялянки площею 53,1479 га з кадастровим номером :10:008:0038 та земельних ділянок, утворених внаслідок її поділу, на користь позивача.

Заявником не наведено фактичних обставин, які би свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених його прав у разі задоволення позову, та обставин, які би підтверджували, що невжиття відповідного заходу забезпечення позову ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

Разом з тим, зважаючи на предмет даного спору, вирішуючи питання забезпечення позову суд повинен перевірити свої дії на предмет відповідності Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Першого Протоколу до неї у розрізі дотримання прав учасників справи та незалучених до справи осіб, гарантованих статтею 6 Конвенції "Права на справедливий суд" та права на мирне володіння майном (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.03.2019 у справі № 925/1528/18).

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову має бути співставлене з правом територіальної громади в особі відповідача на мирне володіння майном у розумінні Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод крізь призму доктрини "легітимного сподівання".

Доктрина легітимного сподівання у даній ситуації вимагає констатації того факту, що відповідач, як особа, що здійснює права власника відповідних земельних ділянок від імені українського народу (відповідної територіальної громади), має легітимне очікування від реалізації земельних ділянок не менше, аніж легітимне сподівання позивача на користування нерухомим майном, що розташоване на зазначених земельних ділянках (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 910/18384/15).

За таких обставин, суд, вживаючи заходів забезпечення позову, повинен забезпечити виконання гарантій територіальної громади щодо невтручання у мирне володіння майном. Здійснюючи реалізацію таких гарантій, можливість забезпечення позову у даному випадку має бути піддана трискладовому тесту (Рішення ЄСПЛ від 01.06.2006 "Федоренко проти України") на визначення того чи було втручання законним у контексті національного законодавства; чи переслідувало таке втручання мету, спрямовану на задоволення інтересів суспільства та чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.

Здійснюючи аналіз викладених позивачем обставин, суд звертає увагу на те, що накладення арешту та заборона відповідачу, як органу місцевого самоврядування, вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням, передачею в користування чи обтяженням земельної ділянки площею 53,1479 га з кадастровим номером :10:008:0038, розташованої за межами с. Оженин Рівненського району Рівненської області, та/або земельними ділянки, утвореними внаслідок її поділу, не спрямована на забезпечення виконання судового рішення у даній справі.

З огляду на викладене, у даному випадку судом не може бути вжито будь-яких заходів забезпечення позову, які б обмежували легітимні приватні сподівання відповідача, як органу місцевого самоврядування, що здійснює повноваження власника від імені відповідної територіальної громади. Такий підхід ґрунтується на принципі верховенства права (закріпленому у статті 129 Конституції України), відповідає засадам справедливого суду (закріпленим у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) та відображає реалізацію принципу необхідності дотримання при обранні заходу забезпечення позову належного балансу інтересів всіх зацікавлених осіб, суспільства, до яких у даному випадку належить в т.ч. відповідач.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.03.2019 у справі №922/1528/18.

Також суд звертає увагу на те, що за висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2023 у справі № 373/626/17, формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та об`єднання, із присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик, не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб, зокрема, і шляхом витребування цих ділянок. Подібний висновок також викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 18.04.2023 у справі № 357/8277/19, постанові Верховного Суду від 05.09.2023 у справі № 910/2722/22.

До того ж, слід звернути увагу, що згідно п. 12 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Оскільки заявником не обґрунтовано того, що існує реальна загроза порушення його права користування землею під нерухомим майном та не доведено, що у разі зміни власника спірних ділянок користування нерухомим майном стане неможливим, а також того, що невжиття заявлених заходів до забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду, зважаючи на те, що визначені позивачем та пред`явлені до розгляду заходи забезпечення позову є неспівмірними з предметом позову, суд відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 136 - 140, 230, 228, 229, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Острозький цукровий завод" про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала згідно частини 2 статті 235 ГПК України підписана та набрала законної сили 06 жовтня 2025 року та відповідно до Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північно - західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: https://court.gov.ua/sud5019/.

Суддя А.І.Мовчун