ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"13" жовтня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/4126/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Павленко Н.А., розглянувши заяву Керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області (вул. Незалежності, 39, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, 67707) про забезпечення позову (вх.№2-1600/25 від 10.10.2025) по справі №916/4126/25,

за позовом керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (вул. Януша Корчака, 9/12, м. Київ, 03190, ),

до відповідача Фермерського господарства «Софіївка А.Ф.» (вул. 28 червня, буд. 59, с. Софіївка, Одеська область, Білгород-Дністровський район, 67791, ),

про стягнення 125673,10 грн,

УСТАНОВИВ:

Керівник Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фермерського господарства «Софіївка А.Ф.», в якій просить суд:

- стягнути з Фермерського господарства «Софіївка А.Ф.» на користь Українського державного фонду підтримки фермерських господарств грошові кошти у розмірі 125673,10 грн, що складаються з основної заборгованості у розмір 90 000 грн, пені у розмірі 21156,32 грн, інфляційних втрат у розмірі 12299,85 грн, 3% річних у розмірі 2216,93 грн, а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді з метою усунення порушень, які виникли у відповідача у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань за договором №126 ФГ-2017 від 07.12.2017 про надання фінансової підтримки на поворотній основі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 прийнято до розгляду позовну заяву Керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 03.11.2025 об 11:20.

Разом із позовною заявою керівник Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області подав до суду заяву про забезпечення позову (вх. №2-1600/25 від 10.10.2025) в якій просить суд:

- накласти арешт на грошові кошти, які належать Фермерському господарству «Софіївка А.Ф.» (вул. 28 червня, буд. 59, с. Софіївка, Білгород-Дністровський район, Одеська область, 67791, ) в межах суми 125673,10 грн, що відповідає розміру стягнення заборгованості за поданим позовом.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову прокурор зазначає, що між сторонами існує спір про стягнення з Фермерського господарства «Софіївка А.Ф.» заборгованості у розмірі 125673,10 грн, яка складається з основної заборгованості у розмір 90 000 грн, пені у розмірі 21156,32 грн, інфляційних втрат у розмірі 12299,85 грн, 3% річних у розмірі 2216,93 грн. Відповідач у будь-який момент може розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках і невжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах заявленої у позові суми на грошові кошти останнього, може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позову, що в свою чергу фактично призведе до не поновлення прав та інтересів позивача.

Розглянувши заяву керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області про забезпечення позову, суд вказує наступне.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист. Частиною 1 статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що кожному, гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Як наголосив Європейський суд у справі «Горнсбі проти Греції» виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Так, право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Стгеесе), від 19.03.1997 пункт 40. Reports of Judgments and Decisions 1997-11). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» п Італії (Immobiliare Saffi v. Italy), [GCJ. N 22774/93, n. 66. ECHR 1999-V).

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу («Бурдов проти Росії», комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997).

У пункті 43 рішення Європейського суду від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд - і водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі «Продан проти Молдови» суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Таким чином, суд, будучи органом правосуддя, повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення, тобто, це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд зазначає, що гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен враховувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення у разі задоволення позову, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічний правовий висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).

Метою застосування заходів забезпечення позову майнового характеру є обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача, на момент пред`явлення прозову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись майном або грошовими коштами, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (іншого речового права) на майно, витребування (передачу) майна або про стягнення грошових коштів.(Постанова Верховного суду від 02.09.2024 у справі №904/805/24).

У п. п. 47-48 постанови від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду вказала, що при розгляді заяви про забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (п. 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати у результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Передумовою забезпечення позову є обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову, що гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (заявника). Аналогічні висновки наводяться у постановах Верховного Суду від 21.12.2021 у справі № 910/10598/21, від 28.08.2023 у справі № 906/304/23 та інших

Предметом позову, з яким прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, є стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 125673,10 грн.

Підставою позову в цій справі визначено невиконання відповідачем зобов`язань за договором договору №126 ФГ-2017 від 07.12.2017 про надання фінансової підтримки на поворотній основі.

Отже, виконання судового рішення в цій справі (за умови задоволення позовних вимог) безпосередньо залежить від того, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів.

Під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявленої позовної вимоги є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 сформовано позицію, відповідно до якої у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача; вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін; аналогічний за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.04.2024 у справі №922/3929/23, від 19.02.2024 у справі №906/952/23, від 06.12.2023 у справі №917/805/23, від 11.10.2023 у справі №916/409/21, від 15.09.2023 у справі №916/2359/23, від 08.08.2023 у справі №922/1344/23, від 27.04.2023 у справі №916/3686/22.

Суд висновує, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти на рахунки не є абсолютним, а обмежене сумою позову, відтак відповідач вправі розпоряджатися грошовими коштами на своїх банківських рахунках у розмірі, що перевищують ліміт арешту - 125673,10 грн, а також те, що вжиті ухвалою заходи до забезпечення позову є безпосередньо пов`язаними з предметом позову, відтак застосування заходів забезпечення позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів будь-яких осіб, а лише запровадить законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для розгляду судом позову.

Враховуючи вище означене, дослідивши доводи, викладені у заяві прокурора про забезпечення позову суд, установив, що вжиття заходів забезпечення позову у цій справі, обраних прокурором, відповідає вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, співмірності, адекватності, збалансованості інтересів сторін, та зважаючи на наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеність обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, виснує про наявність підстав для забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.136- 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

Постановив:

1. Задовольнити заяву керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області (вх.№2-1600/25 від 10.10.2025) про забезпечення позову.

2. Накласти арешт на грошові кошти, які належать Фермерському господарству «Софіївка А.Ф.» (вул. 28 червня, буд. 59, с. Софіївка, Одеська область, Білгород-Дністровський район, 67791, ) в межах суми 125673 (сто двадцять п`ять тисяч шістсот сімдесят три) грн 10 (десять) коп., що обліковуються на банківських рахунках, які будуть виявлені в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову.

3. Стягувач: Український державний фонд підтримки фермерських господарств (вул. Януша Корчака, 9/12, м. Київ, 03190, ).

4. Боржник: Фермерського господарства «Софіївка А.Ф.» (вул. 28 червня, буд. 59, с. Софіївка, Одеська область, Білгород-Дністровський район,, 67791, ).

Ухвала набрала законної сили 13.10.2025 та підлягає негайному виконанню.

Ухвала дійсна для пред`явлення у строк, передбачений ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції згідно із Законом №1404-VІІІ від 02.06.2016).

Ухвала може бути оскаржена до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги відповідно до ст.256 ГПК України.

Суддя Павленко Наталія Анатоліївна