ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2025 року м. Дніпро Справа № 912/2665/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фермерського господарства Ковалевського Віталія Івановича

на рішення Господарського суду Кіровоградської області (суддя Кузьміна Б.М.) від 11.02.2025р. у справі № 912/2665/24

за позовом фізичної особи - підприємця Каращука Олега Степановича ( АДРЕСА_1 )

до відповідача Фермерського господарства Ковалевського Віталія Івановича (27634, Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Миколаївка, вул. Шевченка, 68)

про стягнення 165 719,91 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Каращук Олег Степанович звернувся до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Фермерського господарства Ковалевського Віталія Івановича, просить стягнути з останнього заборгованість за договором про надання транспортних послуг від 03.01.2022 року в розмірі 165 719,91 гривень, в тому числі основна сума боргу - 110 774 грн, інфляційні втрати - 44 898,65 грн та 3 % річних в розмірі 10 047,26 грн.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 11.02.2025р. у справі № 912/2665/24:

- позов задоволено частково;

- стягнуто з Фермерського господарства Ковалевського Віталія Івановича на користь фізичної особи - підприємця Каращука Олега Степановича основну заборгованість у розмірі 110 774,00 грн, 3% річних у розмірі 10 039,77 грн, інфляційні втрати у розмірі 44 898,65 грн, а також 3 027,86 грн судового збору;

- в іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано обставинами неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором про надання транспортних послуг від 03.01.2022 року, в частині повного та своєчасного розрахунку за надані позивачем послуги з перевезення. Інфляційні втрати та 3% річних стягнуті судом на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, при цьому судом здійснено перерахунок 3% річних у зв`язку з помилками допущеними під час розрахунку позивачем. Також суд відмовив у клопотанні позивача про зменшення 3% річних.

Не погодившись з цим рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Фермерське господарство Ковалевського Віталія Івановича, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 11.02.2025р. у справі № 912/2665/24 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ФОП Каращука Олега Степановича частково та стягнути з Фермерського господарства "КОВАЛЕВСЬКОГО ВІТАЛІЯ ІВАНОВИЧА" 110 774,00 грн. основного боргу, 1 000 грн. - 3% річних.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом не враховано причини неможливості виконання договірних зобов`язань та готовності відповідача повністю погасити суму основного боргу. Несвоєчасність оплати наданих позивачем послуг була зумовлена рядом причин, які жодним чином не залежали від відповідача і на які він не міг вплинути фактичне усунення зернового експорту з початком війни та неможливість реалізувати врожай за вигідною ціною.

Суд не дослідив наявність підстав для задоволення заяви про зменшення розміру штрафних санкцій. Так, нарахування плати за користування грошовими коштами здійснено позивачем після введення воєнного стану; у відповідача була відсутня фінансова можливість здійснити оплату, що підтверджується фінансовою звітністю малого підприємства за 2022 та 2023 роки; заявлена до стягнення сума нарахувань була завелика для фермерського господарства; покладення надмірного фінансового тягаря на відповідача може призвести до погіршення його матеріального становища, що може мати наслідком його неплатоспроможність.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2025 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Чередка А.Є., суддів Іванова О.Г., Мороза В.Ф.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.04.2025 відкрито провадження за апеляційною скаргою та постановлено розглянути її без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку письмового провадження.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти її задоволення заперечує та зазначає, що відповідач тривалий час не здійснює оплату заборгованості, у тому числі у строки, які сам відповідач гарантував. Однак, неможливість виконання грошового зобов`язання не звільняє від відповідальності за порушення строків оплати. Позивач також здійснює свою діяльність в умовах війни та потерпає від її наслідків.

Позивач заперечує щодо зменшення 3% річних та інфляційних втрат, посилається, що такі нарахування є платою за користування чужими коштами та їх знецінення, тоді як інші штрафні санкції позивачем не заявлялись до стягнення. За доводами позивача, відповідач мав можливість розрахуватися за надані послуги та наразі має доходи, які дозволяють йому це зробити.

06.10.2025 у зв`язку з перебуванням у відрядженні судді Мороза В.Ф. призначено проведення повторного автоматизованого розподілу, за результатами якого для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач), суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 03.01.2022 між Фермерським господарством Ковалевського Віталія Івановича (Замовник) та фізичною особою - підприємцем Каращуком Олегом Степановичем (Виконавець) укладено договір надання транспортних послуг (далі - договір), за яким Виконавець зобов`язується надати послуги з перевезення вантажу за завданням Замовника, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані послуги на умовах Договору.

Сторони погодили, що договір укладений на період з 03 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року (пункт 2.1. Договору).

Відповідно до пунктів 3.1.-3-3. Договору в основу взаєморозрахунків сторін покладено вартість послуг в грошовому обчисленні або натуральному виразі за фактично виконані роботи. Виконавець надає послуги з використанням власного пального. Замовник оплачує виконані послуги безготівковими коштами на картковий рахунок Виконавця протягом 3-х робочих днів з моменту підписання акта приймання-передачі виконаних робіт.

Згідно з підпунктом 4.3.2. пункту 4.3. Договору Замовник зобов`язаний своєчасно оплачувати Виконавцю надані послуги.

Договір підписано сторонами та скріплено печаткою Замовника.

На виконання умов договору фізичною особою - підприємцем Каращуком Олегом Степановичем у період січень 2022 року - лютий 2022 року надано Фермерському господарству Ковалевського Віталія Івановича послуги з перевезення насіння кукурудзи та соняшнику на загальну суму 130 774,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відповідних актів виконаних робіт: від 14.02.2022 №1 на суму 104 988,40 грн, від 25.02.2022 №2 на суму 25 785,60 грн, а також товарно-транспортними накладними від 15.01.2022 №001592, від 16.01.2022 №001593, від 16.01.2022 №001593-1, від 23.01.2022 №001593-2, від 19.01.2022 №001588, від 21.01.2022 №001589, від 23.01.2022 №001590, від 24.01.2022 №001577, від 25.01.2022 №001591, від 26.01.2022 №001597, від 17.02.2022 №001526, від 19.02.2022 №001528 (а.с. 17, 28, 106 - 116).

На оплату наданих послуг за Договором позивач виставив відповідачу рахунки-фактури №1 від 14.02.2022 на суму 104 988,40 грн (а.с. 17) та №2 від 25.02.2022 на суму 25 785,60 грн (а.с. 28), які на порушення умов Договору Фермерським господарством Ковалевського Віталія Івановича оплачено частково у розмірі 20 000,00 грн, що підтверджується банківською випискою за період з 01.02.2022 по 01.10.2024 (а.с. 118-122).

Отже, заборгованість відповідача з оплати вартості наданих позивачем послуг з перевезення за Договором складає 110 774,00 грн (104 988,40 + 25 785,60 - 20 000,00).

Позивач звернувся до відповідача з вимогою про погашення заборгованості з оплати наданих послуг в порядку, визначеному Договором, що випливає із змісту вимоги позивача від 19.08.2024 (а.с. 79-82).

Вимога Фермерським господарством Ковалевського Віталія Івановича залишена без реагування та задоволення.

Наявність боргу у сумі 110 774,00 грн, а також нарахування інфляційних втрат у сумі 44 898,65 грн та 3 % річних у сумі 10 047,26 грн., стали підставою для звернення з позовом до суду.

Статтями 11, 629 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договір. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статі 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписи статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем допущено порушення строків оплати за надані позивачем транспортні послуги, що не заперечується самим відповідачем.

Відповідач посилається, що судом не враховано обставини, які унеможливили своєчасне виконання зобов`язання.

Згідно статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, відсутність необхідних коштів у відповідача не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

При цьому, суд звертає увагу, що законодавчо форс-мажорні обставини звільняють тільки від відповідальності за порушення зобов`язань (тобто від нарахування штрафів/пені), проте не звільняють від необхідності виконання відповідних договірних зобов`язань та не припиняють зобов`язання сторін.

Введення воєнного стану не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань та особою, яка посилається на такі обставини, має бути підтверджено не факт настання цих обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Відповідач не надав доказів в підтвердження наявності причино-наслідкового зв`язку неможливості виконання відповідачем зобов`язань за Договором із фактом військової агресії. Сам факт військової агресії російської федерації проти України не може бути беззаперечним доказом наявності форс-мажору.

Сертифікат Торгово-промислової палати України, який би підтвердив, що обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання, відповідачем наданий не був. Відповідачем не додано до матеріалів справи і інших належних та допустимих доказів про наявність форс-мажору саме для виконання зобов`язання за Договором.

До того ж, як відповідач так і позивач під час воєнного стану в Україні знаходяться в однакових умовах, отже несприятливі обставини, пов`язані з військовою агресію Російської Федерації проти України настали не тільки для відповідача, але й для позивача.

Ті обставини, що позивач фактично погоджувався на затримку оплати наданих послуг протягом тривалого часу, утримуючись від пред`явлення вимог щодо стягнення заборгованості, не можуть розцінюватись як відмова позивача від свого права на належне отримання грошових коштів за надані послуги.

За викладеного суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для стягнення основного боргу у заявленій сумі.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №№ 703/2718/16-ц, 646/14523/15-ц).

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами спірного договору не встановлено іншого розміру процентів річних, ніж передбачено ст. 625 ЦК України.

Суд першої інстанції перевірив зроблені позивачем розрахунки 3 % річних і інфляційних втрат та здійснив їх перерахунок у відповідності до вимог законодавства. Апелянт не наводить заперечень щодо здійсненого судом розрахунку.

Натомість апелянт не погоджується з рішенням місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні клопотання про зменшення розміру заявлених до стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Верховний Суд у постановах від 31.07.2019 у справі № 910/3692/18, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17 та від 22.01.2019 у справі № 905/305/18 вказав, що з аналізу положень статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України вбачається, що ними передбачено право суду на зменшення штрафних санкцій (штрафу, пені), в той час як стягнення 3% річних та інфляційних витрат не є штрафними санкціями, зокрема неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Отже, зменшення розміру інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, не передбачено положеннями чинного законодавства.

Можливість зменшення відсотків річних передбачено виключно судовою практикою, викладеною, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі № 902/417/18. При цьому, Великою Палатою Верховного Суду зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати в кожному конкретному випадку.

У свою чергу, колегія суддів також звертається до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24, де Велика Палата Верховного Суду конкретизувала правовий висновок, викладений в її постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 та зазначила, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.

У постанові також вказано, що інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони входять до складу грошового зобов`язання і виступають способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат.

Отже, розглядаючи клопотання відповідача про зменшення інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції, врахувавши те, що заявлений позивачем до стягнення розмір відсотків річних відповідає розміру, встановленому частиною 2 статті 625 ЦК України, а зменшення інфляційних втрат законом не передбачено, правомірно відмовив у задоволенні зазначеного клопотання.

До того ж нарахування вказаних складових здійснено з дотриманням принципу розумності та справедливості, оскільки відповідачем допущено тривале порушення строку оплати наданих позивачем послуг, тоді як інші штрафні санкції позивачем не заявлялися.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що рішення ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України та виходячи з результатів розгляду апеляційної скарги, сплачений за її подання судовий збір слід покласти на апелянта.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства Ковалевського Віталія Івановича на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 11.02.2025р. у справі № 912/2665/24 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 11.02.2025р. у справі № 912/2665/24 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя О.Г. Іванов