ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
08.10.2025 року м.Дніпро Справа № 904/1678/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),
суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду заяву представника Акціонерного товариства ДТЕК Дніпровські електромережі адвоката Мельник Катерини Олександрівни про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі №904/1678/25
за позовом: Акціонерного товариства ДТЕК Дніпровські електромережі, м. Дніпро
до: Товариства з обмеженою відповідальністю Управбуд Західний, м. Дніпро
про: стягнення 3 397,78грн.
До Господарського суду Дніпропетровської області звернулося АТ ДТЕК Дніпровські електромережі з позовом до ТОВ Управбуд Західний про стягнення 3 397,78грн. (в т.ч.: 3300,80грн. - заборгованість за необліковану електричну енергію, 30,64грн. - 3% річних та 66,33грн. - інфляційних втрат).
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем п. 8.4.2 ПРРEE, що полягає у самовільному підключенні струмоприймачів до електромережі АТ ДТЕК Дніпровські електромережі без наявності відповідних договорів про розподіл, передачу, постачання електричної енергії, до електромережі, що не є власністю АТ ДТЕК Дніпровські електромережі з порушенням схеми обліку.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2025 у справі №904/1678/25 позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Управбуд Західний на користь позивача - Акціонерного товариства ДТЕК Дніпровські електромережі 3 300,80грн. - заборгованості, 30,65грн. - 3% річних, 66,33грн. інфляційних втрат та 2 422,40грн. - витрат на сплату судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Управбуд Західний, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позов залишити без задоволення.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Управбуд Західний на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2025 у справі №904/1678/25- залишено без задоволення, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.2025 у справі №904/1678/25 - залишено без змін. Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладено на? скаржника.

Справу із супровідним листом від 25.09.2025 повернуто до Господарського суду Дніпропетровської області.

26.09.2025 до суду від представника Акціонерного товариства ДТЕК Дніпровські електромережі адвоката Мельник Катерини Олександрівни надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №904/1678/25, у якій останній зазначає, що у відзиві на апеляційну скаргу зазначав попередній (орієнтовний) розмір витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн і вказував, що відповідні докази будуть подані додатково після ухвалення рішення. Відтак, є підстави для ухвалення додаткового судового рішення.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.09.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А.

Ухвалою суду від 29.09.2025 здійснено запит справи із Господарського суду Дніпропетровської області.

01.10.2025 матеріли справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.10.2025 заяву прийнято до розгляду в письмовому провадженні; відповідачу встановлений строк для подачі заперечень (5 днів з моменту отримання ухвали).

Зазначену ухвалу отримано сторонами у електронні кабінети ЄСІКС 01.10.2025: позивачем о 16:44 годині, відповідачем о 16:45 годині.

Відповідно до ч.6 ст.242 ГПК України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Таким чином, ухвала про прийняття до розгляду заяви позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу вважається врученою сторонами 01.10.2025. Отже, заперечення з приводу розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу відповідач мав подати до суду до 06.10.2025 (включно).

Відповідач правом надання заперечень з приводу розміру витрат на правничу допомогу не скористався, що не перешкоджає розгляду відповідної заяви позивача.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши заяву представника Акціонерного товариства ДТЕК Дніпровські електромережі адвоката Мельник Катерини Олександрівни про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №904/1678/25, колегія суддів встановила наступне.

Частинами 1 та 2 ст. 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Про понесення витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом даної справи Позивачем було заявлено у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд дотримується позиції, відповідно до якої за статтею 124 ГПК України особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були понесені (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2019 у справі № 916/24/18).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат становить 3 000 грн і такі докази будуть додатково надані суду.

За приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Постанова судом апеляційної інстанції ухвалена 23.09.2025, а 26.09.2025 позивачем подана заява про стягнення витрат на правничу допомогу, при цьому, останнім заявлялось в порядку ч.8 ст.129 ГПК України, що докази будуть подані після ухвалення постанови, отже, позивачем дотримані строки подання відповідних доказів.

До заяви позивачем подані: Договір про надання правової допомоги № 5986-ДнЕМ від 04.10.2024; Акт наданих послуг № 29/904/1678/25-ДнЕМ від 24.09.2025 з додатком № 1 з доказами підписання; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю на підтвердження права на зайняття адвокатською діяльністю адвокатом Мельник К.О., витяг з Єдиного реєстру адвокатів України по Мельник К.О..

Згідно з п. 4.3. Договору про надання правничої допомоги № 5986-ДнЕМ від 04.10.2024 вартість наданих послуг (розмір гонорару) у кожній судовій справі може визначатись погодинно, або у фіксованому розмірі.

Відповідно до позиції Верховного суду, у разі якщо гонорар адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, надання детального опису робіт у даному випадку є не потрібним.

Зокрема, у постанові ВС від 28.12.2020 по справі № 640/18402/19 судом наведено наступний висновок: «Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 12350 грн є реальними, підтвердженими ма теріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, Суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Доводів податкового органу щодо неспівмірності витрат на правову допомогу відзив на позовну заяву не утримує. Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати ОСОБА_1 на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.»

По справі № 904/1678/25 між АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» та АО «Перший радник» було досягнуто згоди про виплату АО «Перший радник» гонорару за ведення даної справи у фіксованому розмірі.

При цьому, між Позивачем та АО «Перший радник» був підписаний акт наданих послуг №29/904/1678/25-ДнЕМ від 24.09.2025 про надання правничої допомоги у період з 03.09.2025 по 24.09.2025.

Акт наданих послуг № 29/904/1678/25-ДнЕМ від 24.09.2025 було підписано сторонами за допомогою ЕЦП у електронному сервісі «Вчасно».

Загальна сума витрат на правову допомогу, понесених Позивачем по справі № 904/1678/25, згідно з вищезазначеним актом склала 3 000,00 грн. з ПДВ.

Таким чином, розмір витрат на правову допомогу, яку позивач поніс і вважає необхідним компенсувати за рахунок відповідача, складає 3 000,00 грн, який є фіксованим.

Матеріалами справи підтверджується надання позивачу правової допомоги .

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 282 ГПК України, постанова суду апеляційної інстанції має містити, зокрема, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За приписами п.12 ч.3 ст.2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з частиною 1 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Відповідно до приписів частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 ст. 126 ГПК України).

Розподіл судових витрат передбачено ст.129 ГПК України, частинами 4, 5 якої встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 ст.129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Аналогічна позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постановах Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 925/932/20, від 04.06.2020 у справі № 906/598/19.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч. ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20, від 23.11.2023 у справі №911/2408/22.

До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також Верховний Суд при зменшенні витрат на правову допомогу враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20, додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22, від 23.11.2023 у справі №911/2408/22).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

Так, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як: їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

Як зазначено вище, позивач заявив про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу вартість яких складає 3 000 грн.

Зазначене не суперечить вимогам законодавства, зокрема положенням Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

При цьому, оскільки договором визначено суму гонорару саме у фіксований спосіб 3000,00 грн, позивач не зобов`язаний посилатися на час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2022 у справі №922/1964/21).

З огляду на викладене, обставини щодо понесення витрат на професійну правничу допомогу у вказаному вище розмірі доведені позивачем згідно з положеннями ст.74 Господарського процесуального кодексу України. Відповідач розмір цих витрат не заперечив, клопотання щодо їх зменшення суду не подавав.

Здійснивши аналіз матеріалів справи і доказів понесення витрат позивача на правову допомогу, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення заяви позивача та вважає необхідним стягнути з відповідача 3000,00 грн. понесених позивачем витрат в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника Акціонерного товариства ДТЕК Дніпровські електромережі адвоката Мельник Катерини Олександрівни про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у справі №904/1678/25 задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Управбуд Західний на користь Акціонерного товариства ДТЕК Дніпровські електромережі 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткової постанови підписаний 08.10.2025.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков