ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року Справа № 915/347/25

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі головуючого судді Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко Т.В.,

представника прокуратури: Григорян Е.Р. (в залі суду),

представника позивача: не з`явився,

представника відповідача-1: не з`явився,

представника відповідача-2: Татарінова В.П. (в залі суду),

представника від третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва

в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради,

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротехцентр»,

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «МК-Трейд»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів:

ОСОБА_1 ,

про: усунення перешкод у користуванні та розпорядженні землею водного фонду шляхом визнання недійсним акту приймання-передачі майна в частині, скасування державної реєстрації права власності та зобов`язання повернути земельну ділянку.

Згідно заяви про зміну предмета позову №51-50/2-3670ВИХ-25 від 25.04.2025 (вх.№6290/25 від 28.04.2025) про: витребування на користь територіальної громади міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради від відповідача-2 земельну ділянку площею 938 кв.м. з кадастровим номером :01:033:0029 по АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и в:

Заступник керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №51-50/2-1901ВИХ-25 від 06.03.2025 (вх.№3453/25 від 06.03.2025) в електронному вигляді до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротехцентр», Товариства з обмеженою відповідальністю «МК-Трейд», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - ОСОБА_1 , з такими вимогами:

- усунути перешкоди територіальній громаді міста Миколаєва у користуванні та розпорядженні землею водного фонду шляхом визнання недійсним акту приймання-передачі майна, яке вноситься до статутного капіталу ТОВ «МК-Трейд», №1 від 19.03.2024 в частині передання земельної ділянки площею 938 кв.м. з кадастровим номером :01:033:0029 по пров.Прикордонному третьому, 9/7 у м.Миколаєві, зі скасуванням державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис №54244272 від 22.03.2024);

- усунути перешкоди територіальній громаді міста Миколаєва у користуванні та розпорядженні землею водного фонду шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «МК-Трейд» () повернути у власність територіальної громади міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради (код ЄРДПОУ 26565573) земельну ділянку площею 938 кв.м. з кадастровим номером :01:033:0029 по пров.Прикордонному третьому, 9/7 у м.Миколаєві.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2025, - справу №915/347/25 призначено головуючому судді Мавродієвій М.В.

Ухвалою суду від 11.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 11.04.2025.

17.03.2025 від відповідача-2 до суду надійшов відзив на позовну заяву у справі №915/347/25 б/н від 17.03.2025 (вх.№3990/25), в якому він виклав свої заперечення на позовні вимоги та просить суд в задоволенні позову відмовити, зазначає про наступне.

Системний аналіз приписів ч.3 ст.60 Земельного кодексу України, ст.88 Водного кодексу України, п.10 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №486 від 08.05.1996 та п.2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженому наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №434 від 05.11.2004 дає підстави вважати, що встановлена ст.60 ЗК України та 88 ВК України стометрова ширина прибережної захисної смуги від урізу води великої річки носить безумовний (обов`язковий) характер стосовно земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів. Однак, розміри та межі водоохоронних зон та прибережної захисної смуги у межах населених пунктів (на землях міст, селищ міського типу та сіл) встановлюються з урахуванням містобудівної документації та конкретних умов забудови, що існували на час їх встановлення. У разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів необхідно враховувати також конкретну ситуацію. Таким чином, твердження прокурора про знаходження спірної земельної ділянки у прибережній захисній смузі є хибними внаслідок невірного застосування норм матеріального права та відсутності належних та допустимих доказів в підтвердження вказаного факту. У цій справі прокурор, відповідно до поданого ним позову, вимагає: усунути перешкоди територіальній громаді міста Миколаєва у користуванні та розпорядженні землею водного фонду шляхом зобов`язання ТОВ «МК-Трейд» повернути у власність територіальної громади міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради земельну ділянку площею 938 кв.м. з кадастровим номером :01:033:0029 по пров.3 Прикордонному, 9/7 у м.Миколаєві. Відповідач-2 зазначає, що прокурором поєднано в одній вимозі дві вимоги, при цьому обидві вимоги стосуються однієї земельної ділянки, одна з вимог - віндикаційна (витребувати земельну ділянку), друга - негаторна (усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні землею), що суперечить вищенаведеній практиці Великої Палати Верховного Суду.

17.03.2025 Заступник керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради звернувся до Господарського суду Миколаївської області із заявою №51-50/2-2326ВИХ-25 від 17.03.2025 (вх.№4049/25) про забезпечення позову у справі №915/347/25, в якій він просить суд вжити заходів до забезпечення позову Заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва, з цією метою:

- заборонити суб`єктам державної реєстрації прав, які уповноважені відповідно до законодавства України проводити реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна або проводити зміни в будь-який інший спосіб в Державному реєстрі прав, вчиняти реєстраційні дії відносно земельної ділянки площею 938 кв.м з кадастровим номером :01:033:0029 по пров.Прикордонному третьому, 9/7 у м.Миколаєві, у тому числі в разі її поділу чи об`єднання з іншими земельними ділянками;

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «МК-Трейд» (адреса: вул.Адміральська, 12/1, м.Миколаїв, 54001, ) укладати договори щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:033:0029, вчиняти інші правочини щодо неї, а також проведення на ній будь-яких будівельних робіт.

Ухвалою суду від 21.03.2025 заяву Заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва №51-50/2-2326ВИХ-25 від 17.03.2025 про забезпечення позову, - задоволено. Заборонено суб`єктам державної реєстрації прав, які уповноважені відповідно до законодавства України проводити реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна або проводити зміни в будь-який інший спосіб в Державному реєстрі прав, вчиняти реєстраційні дії відносно земельної ділянки площею 938 кв.м з кадастровим номером :01:033:0029 по пров.Прикордонному третьому, 9/7 у м.Миколаєві, у тому числі в разі її поділу чи об`єднання з іншими земельними ділянками. Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю «МК-Трейд» укладати договори щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:033:0029, вчиняти інші правочини щодо неї, а також проведення на ній будь-яких будівельних робіт.

11.04.2025 суд ухвалив відкласти підготовче засідання на 14.05.2025.

17.04.2025 від відповідача-2 до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності б/н від 17.04.2025 (вх.№5871/25), в якій він посилаючись на ст.125, ч.1 ст.126 ЗК України (в редакції станом на жовтень 2014 року) зазначає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У справі, що розглядається, датою передачі першому набувачеві - ОСОБА_1. нерухомого майна - спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:033:0029 по пров.3 Прикордонному, 9/7 у м.Миколаєві, є дата прийняття Миколаївською міською радою, яка у цій справі є позивачем, рішення від 16.09.2014 №43/40, а державна реєстрація права власності за третьою особою відбулась 03.10.2014. Отже, у справі, що розглядається строк позовної давності почав свій перебіг з 03.10.2014, в той час як позов було подано в березні 2025, тобто, більше ніж через 10 років. Відповідач-2 посилаючись на ст.ст.256, 257, 261 391 ЦК України, заявляє про застосування позовної давності при вирішенні спору у справі № 915/347/25 та просить суд відмовити в задоволені позову.

28.04.2024 від прокуратури до суду надійшла заява про зміну предмета позову №51-50/2-3670ВИХ-25 від 25.04.2025 (вх.№6290/25), в якій прокуратура просить суд прийняти до провадження у справі №915/347/25 заяву про зміну предмету позову та розглянути наступну позовну вимогу:

- витребувати на користь територіальної громади міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради (код ЄРДПОУ 26565573) від Товариства з обмеженою відповідальністю «МК-Трейд» () земельну ділянку площею 938 кв.м. з кадастровим номером :01:033:0029 по пров.Прикордонному третьому, 9/7 у м.Миколаєві.

Відповідно до ч.3 ст.46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Враховуючи, що відповідно до ч.3 ст.46 ГПК України, прокуратура скористалася своїм правом змінити предмет позову шляхом подання письмової заяви, судом розглядаються позовні вимоги викладені у заяві прокуратури про зміну предмета позову №51-50/2-3670ВИХ-25 від 25.04.2025 (вх.№6290/25 від 28.04.2025).

Також, 28.04.2025 від прокуратури до суду надійшли заперечення на заяву ТОВ «МК-Трейд» про застосування строків позовної давності №51-50/2-3684ВИХ-25 від 25.04.2025 (вх.№6296/25), в яких вказується на відсутність пропуску 0строку позовної давності у даній справі.

Ухвалою суду від 14.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.06.2025.

09.06.2025 суд ухвалив відкласти судове засідання на 21.07.2025.

Учасники справи, окрім прокуратури та представника відповідача-2, явку повноважних представників в ході розгляду справи та у судове засідання 21.07.2025 не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Господарським судом враховано, що явка представників учасників справи не визнавалась судом обов`язковою.

Відповідно до п.2) ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомленні про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі, зокрема повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представників позивача, відповідача-1 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів.

У судовому засіданні 21.07.2025 представник прокуратури підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представником відповідача-2 підтримані заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 21.07.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Вступна та резолютивна частини рішення підписані судом 21.07.2025 без його проголошення.

Дослідивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд встановив наступні обставини.

Пунктами 7, 7.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради від 16.09.2014 №43/40 затверджено проект землеустрою та надано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 938 кв.м з кадастровим номером :01:033:0029 (під одно - та двоповерховою житловою забудовою), у тому числі 938 кв.м під прибудинковою територією, із земель комунальної власності, з віднесенням їх до земель житлової забудови, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 .

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр речових прав) за ОСОБА_1 зареєстровано 03.10.2014 право власності на земельну ділянку площею 938 кв.м з кадастровим номером :01:033:0029 по АДРЕСА_2 (запис №7235727), а 06.10.2014 їй видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 27723436.

В подальшому на підставі Договору купівлі-продажу №1626 від 15.10.2014, ОСОБА_1 продала вищевказану земельну ділянку ТОВ «Євротехцентр».

В свою чергу, ТОВ «Євротехцентр» 19.03.2024 за Актом приймання-передачі №1 внесло земельну ділянку з кадастровим номером :01:033:0029 по пров.3 Прикордонному, 9/7 у м.Миколаєві до статутного капіталу ТОВ «МК-Трейд». Згідно з умовами вказаного акту-приймання передачі, товариство «МК-Трейд» зобов`язалось документально оформити право власності, в тому числі, на земельну ділянку з кадастровим номером :01:033:0029.

Державна реєстрація права власності за ТОВ «МК-Трейд» на земельну ділянку з кадастровим номером :01:033:0029 вчинена 22.03.2024.

Прокуратурою зазначається, що відведення Миколаївською міською радою земельної ділянки площею 938 кв.м з кадастровим номером :01:033:0029 у приватну власність ОСОБА_1 для індивідуального житлового будівництва та її подальше відчуження ТОВ «Євротехцентр», з подальшим її внесенням до статутного капіталу ТОВ «МК-Трейд» є незаконним, що стало підставою для подання відповідного позову до суду.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Щодо підстав представництва прокуратурою інтересів держави в особі Миколаївської міськради.

Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до положень ч.ч.3, 4 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Статтею 14 Конституції України та ст.373 Цивільного кодексу України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Прокурор стверджує, що перебування спірної земельної ділянки водного фонду у незаконному володінні ТОВ «МК-Трейд» завдає шкоди визначеній містобудівними документаціями територіальній системі рекреаційних, природних і водозахисних об`єктів, а також порушується гарантоване законодавством право громадян на доступ і використання територій загального користування, узбережжя річки Південний Буг, безпечне для життя і здоров`я довкілля.

За таких обставин, прокурор вважає, що «суспільним», «публічним» інтересом його звернення до суду з вимогою про повернення спірної ділянки є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - незаконного набуття у приватну власність землі прибережної захисної смуги річки Південний Буг, тобто захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю українського народу.

Згідно ч.ч.3, 5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.60 вказаного Закону, територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації.

Частиною 8 ст.60 вказаного Закону визначено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Прокурор стверджує, що Миколаївська міськрада, як повноважний представник територіальної громади міста Миколаєва, має право звернутися до суду за захистом порушеного права як власник та розпорядник спірної земельної ділянки, однак заходів до усунення порушень законодавства дотепер нею не вжито.

З метою з`ясування позиції Миколаївської міськради та запланованих заходів до усунення порушень законодавства та повернення ділянки, прокуратурою скеровано відповідний запит.

У вказаному запиті прокурором зазначено про порушення законодавства при відведенні спірної ділянки водного фонду під забудову житловим будинком та реєстрації права власності на неї.

Прокурор вважає, що Миколаївська міськрада як власник та розпорядник земель водного фонду, враховуючи особливу цінність вказаних земель, повинна була вжити заходів до усунення порушень законодавства, зокрема шляхом пред`явлення позовної заяви.

Однак, Миколаївською міськрадою надано відповідь про те, що позови щодо вказаної ділянки не пред`являлись та не заплановані до пред`явлення, у зв`язку із відсутністю відповідного доручення міського голови, звернень виконавчих органів міської ради або комунальних підприємств.

Таким чином, достовірно знаючи про незаконне відведення земель водного фонду, які обмежені в оборотоздатності, Миколаївська міська рада мала повноваження звернутися з відповідним позовом на захист інтересів громади, проте дотепер цього не зробила.

Викладене вказує на усвідомлену пасивну поведінку органу місцевого самоврядування та свідчить про нездійснення ним захисту інтересів територіальної громади міста Миколаєва.

За таких обставин, суд погоджується з доводами прокурора про наявність у даній справі, як державного, так і суспільного інтересу, що вимагає представництва прокурором інтересів територіальної громади міста Миколаєва в особі Миколаївської міськради.

Щодо суті спору, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст.3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 88 Водного кодексу України, статтею 60 Земельного кодексу України (в редакціях на час прийняття 16.09.2014 Миколаївською міською радою рішення №43/40) передбачено, що з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною 100 м для великих річок, водосховищ на них та озер. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

При цьому, містобудівним документом, чинним як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на даний час, є Генеральний план міста Миколаєва, затверджений рішенням Миколаївської міської ради від 18.06.2009 №35/18. Даним містобудівним документом не встановлено прибережні захисні смуги річки Південний Буг, у тому числі відносно території, до якої входить земельна ділянка з кадастровим номером :01:033:0029, що підтверджується копією інформації Департаменту містобудування, архітектури, капітального будівництва та супроводження проєктів розвитку Миколаївської обласної військової адміністрації.

Відповідно до ст.61 Земельного кодексу України, ст.89 Водного кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з обмеженим режимом господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

Таким чином, прибережна захисна смуга може використовуватися лише відповідно до її цільового призначення з урахуванням законодавчих обмежень щодо ведення господарської діяльності.

Фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проєкт землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі й межах, встановлених законодавством. Відсутність такого проєкту та невизначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися як відсутність самої прибережної захисної смуги та правомірність передачі у приватну власність ділянки, розташованої у нормативно визначеній смузі від урізу води.

Вищевказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.06.2018 у справі №372/1387/13ц, від 30.05.2018 у справі №469/1393/16-ц, а також Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі №6-184цс-15, від 10.06.2015 у справі №162цс-15, від 22.04.2015 у справі № 6-52 цс-15.

Так, Верховним Судом зазначено, що при наданні земельної ділянки за відсутності проєкту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити із їх нормативних розмірів, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 №486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них».

Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом та не змінює правовий режим захисної смуги.

Доказами розташування земельної ділянки в межах прибережних смуг можуть бути матеріали землевпорядної документації, а саме: план меж земельної ділянки та експлікація земельних угідь, пояснювальні записки до проєкту землеустрою, погодження проєктів землеустрою відповідними органами виконавчої влади, матеріали контролюючих органів, у тому числі щодо фактичної відстані від урізу води тощо.

Згідно з інформацією Регіонального офісу водних ресурсів у Миколаївській області від 25.10.2023 за даними Миколаївської міської ради рішень щодо затвердження документації із землеустрою з визначення водоохоронних зон та прибережних захисних смуг на території землекористування міста Миколаєва не приймались. Також за вказаною інформацією ділянка з кадастровим номером :01:033:0029 накладається на визначену в законодавстві прибережну захисну смугу водного об`єкту - річки Південний Буг шириною 100 м у межах міста Миколаєва, яка відповідно до статті 79 ВК України належить до великих річок загальнодержавного значення.

До того ж, входження спірної земельної ділянки у прибережну захисну смугу підтверджується геопросторовими даними.

Так, Закон України «Про національну інфраструктуру геопросторових даних» визначає правові та організаційні засади створення, функціонування та розвитку національної інфраструктури геопросторових даних, спрямованої на забезпечення ефективного прийняття органами державної влади та органами місцевого самоврядування управлінських рішень. У відповідності до ст.5 даного Закону оприлюдення загальнодоступних геопросторових даних є обов`язком органів державної влади та місцевого самоврядування.

За частиною 2 статті 5 вищевказаного Закону до базових геопросторових даних належать (серед іншого) відомості про сформовані земельні ділянки, ортофотоплани, гідрографічні об`єкти. У свою чергу, ортофотопланами є фотографічні плани місцевості на точній геодезичній основі, отримані шляхом аерофотозйомки або космічної зйомки з подальшим перетворенням знімків з центральної проєкції в ортогональну за допомогою методу ортотрансформування (Додаток до Закону).

Відповідно до вищевказаного Закону та постанови Кабінету Міністрів України №532 від 26.05.2021 «Про затвердження Порядку функціонування національної інфраструктури геопросторових даних» створена та функціонує Геоінформаційна система містобудівного кадастру Миколаївської міської ради (сайт mbk.mkrada.gov.ua).

Згідно з інформацією Миколаївської міської ради від 23.01.2024 відповідно до викопіювань з ортофотоплану Геоінформаційної системи містобудівного кадастру Миколаївської міської ради відстань від урізу води до південної межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:033:0029 складає 52 м, до північної - 82 м.

Отже, земельна ділянка з кадастровим номером :01:033:0029 повністю входить у прибережну захисну смугу р. Південний Буг.

Відповідно до статті 59 Земельного кодексу України передбачено обмеження щодо набуття земель водного фонду у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди.

До земель комунальної власності, які не можна передавати у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених ЗК України (пункти «ґ» частини 3 статті 83 цього Кодексу). А частина 2 статті 59 ЗК України передбачає можливість передання земель водного фонду у приватну власність тільки у випадку безоплатного передання громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування замкнених природних водойм (загальною площею до 3 гектарів). Інших випадків, за яких можна набути право приватної власності на земельні ділянки водного фонду, у ЗК України немає.

До того ж, відповідно до пункту 10.4 розділу 10 Державних будівельних норм 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування №44 від 17.04.1992 (далі - ДБН 360-92**), розміщення будинків, споруд, комунікацій на землях водоохоронних зон не допускається.

У свою чергу, будівельні норми відповідно до статті 1 Закону України «Про будівельні норми» є обов`язковими у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

З урахуванням викладеного, земельну ділянку, зайняту прибережною захисною смугою річки Південний Буг, на яку не поширюється зазначений у частині 2 статті 59 ЗК України виняток, не можна отримати у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

При прийнятті пунктів 7, 7.2 рішення від 16.09.2014 №43/40 Миколаївською міською радою безпідставно не враховано входження земельної ділянки з кадастровим номером :01:033:0029 у прибережну захисну смугу річки Південний Буг.

За такого відведення земельної ділянки прибережної захисної смуги річки Південний Буг у приватну власність ОСОБА_1 для такої цілі суперечить вимогам земельного та водного законодавства, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06.06.2018 у справі №372/1387/13ц.

Судом також встановлено, що відведення у приватну власність ділянки з кадастровим номером :01:033:0029 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд відбулось із порушенням містобудівного законодавства.

Так, відповідно до статті 17 Закону України «Про основи містобудування» (в редакції на час прийняття міською радою рішення від 16.09.2014 №43/40) основою для вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна документація.

Абзацом 2 статті 48 Закону України «Про охорону земель» (в редакції на час прийняття міською радою рішення від 16.09.2014 № 43/40) передбачено, що розміщення і будівництво об`єктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проєктів цих об`єктів.

Пунктом 9 частини 1 статті 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції на час прийняття міською радою рішення від 16.09.2014 № 43/40) визначено, що забудова територій фізичними особами (поряд з іншими суб`єктами) передбачає збереження, створення та відновлення рекреаційних, природоохоронних, оздоровчих територій та об`єктів, ландшафтів, лісів, парків, скверів, окремих зелених насаджень.

Відповідно до частини 4 статті 26 цього Закону право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Містобудівною документацією, чинною як на момент прийняття рішення про затвердження землевпорядної документації і відведення у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :01:033:0029, так і на даний час, є Генеральний план міста Миколаєва (далі - Генеральний план), затверджений рішенням Миколаївської міської ради від 18.06.2009 №35/18.

Згідно зі Вступом до пояснювальної записки до вищезазначеного Генерального плану, вказана містобудівна документація є основним планувальним документом, який встановлює в інтересах населення та з врахуванням державних завдань напрямки і межі територіального розвитку населеного пункту, функціональне призначення і будівельне зонування території, містить принципові рішення щодо розміщення об`єктів загальноміського значення, організації вулично-дорожньої мережі і дорожнього руху, інженерного обладнання, інженерної підготовки і благоустрою, захисту території від небезпечних природних і техногенних процесів, охорони природи та історико-культурної спадщини. Генеральний план є обов`язковим документом для всіх організацій та установ, які здійснюють будівництво на території міста, а також використання землі в планувальних межах міста.

Установлено, що відповідно до Генерального плану земельна ділянка з кадастровим номером :01:033:0029 віднесена до територій зелених насаджень загального користування, що підтверджується інформацією Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради від 13.06.2024.

Згідно з пунктами 5.1, 5.2 розділу 5 Державних будівельних норм 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування від 17.04.1992 № 44 (далі - ДБН 360-92**), які діяли на час виникнення спірних правовідносин, у міських і сільських поселеннях слід передбачати безперервну систему озеленених територій та інших відкритих просторів, які у поєднанні із заміськими повинні формувати комплексну зелену зону. При функціональному зонуванні комплексної зеленої зони (території забудови, міста, зеленої зони) треба виділяти: озеленені території загального користування; озеленені території обмеженого користування і озеленені території спеціального призначення.

Розміщення будинків, споруд та комунікацій на землях зелених зон міста (якщо об`єкти які проєктуються, не призначені для відпочинку, спорту або обслуговування приміського лісового господарства), відповідно до підпункту «б» пункту 10.4 розділу 10 ДБН 360-92**, забороняється.

Крім того, з урахуванням призначення і способів використання в населеному пункті територій зелених зон загального користування ділянка з кадастровим номером :01:033:0029, що до них належить, є землею загального користування міста.

При цьому, відповідно до пункту «а» частини 4 статті 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Таким чином, ділянка з кадастровим номером :01:033:0029, як земля загального користування, взагалі не могла передаватись з комунальної у приватну власність.

Також рішенням міської ради затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки без його обов`язкового погодження компетентними органами у сфері охорони навколишнього природного середовища та розвитку водного господарства.

Зазначене обґрунтовується тим, що згідно з частиною 3 статті 186-1 ЗК України проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої в межах прибережної захисної смуги, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища; проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, а на території Автономної Республіки Крим - з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань водного господарства.

При цьому, відповідно до інформації Управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної військової адміністрації від 28.11.2023, землевпорядна документація щодо відведення у приватну власність ділянки з кадастровим номером :01:033:0029 по пров.3 Прикордонному, 9/7 у м.Миколаєві на розгляд не надходила, висновки про погодження/відмову не надавались.

Також Регіональний офіс водних ресурсів у Миколаївській області 21.11.2023 повідомив прокуратуру, що проєкт землеустрою з відведення у приватну власність ділянки з кадастровим номером :01:033:0029 по пров.3 Прикордонному, 9/7 у м.Миколаєві не погоджувався.

Отже, рішення міської ради прийняте також з порушенням вимог ч.3 ст.186-1 Земельного кодексу України.

Прокуратура в позові зазначає, що відведення земельної ділянки як земель житлової та громадської забудови (для будівництва і обслуговування житлового будинку) за рахунок земель водного фонду супроводжувалось фактичною незаконною зміною її цільового призначення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №916/2791/13 виклала висновок про те, що положення розділу ІІ «Землі України» Земельного кодексу України свідчать, що саме цільове призначення ділянки покладено законодавцем в основу розмежування правових режимів окремих категорій земель, при цьому такі режими характеризуються високим рівнем імперативності відносно свободи розсуду власника щодо використання ним своєї земельної ділянки.

В постанові від 03.09.2020 у справі №911/3306/17 Верховний Суд вказав, що держава, втручаючись у права щодо земельних ділянок, зокрема тих, які перебувають під посиленою правовою охороною, захищає загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні майна не на шкоду людині та суспільству і ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок.

Тобто, вирішення питання зміни цільового призначення ділянок не обмежене власним розсудом компетентного органу, оскільки при прийнятті відповідного рішення належить керуватися вимогами земельного, водного, природоохоронного та іншого законодавства і діяти з урахуванням загальних інтересів.

При цьому, положеннями глави 18 Водного кодексу України «Користування землями водного фонду. Водоохоронні зони та зони санітарної охорони» взагалі не передбачено можливість зміни цільового призначення земель водного фонду, зокрема й для будівництва комерційних об`єктів.

Водночас, пп.7, 7.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради від 16.09.2014 №43/40 фактично незаконно змінено цільове призначення земельної ділянки водного фонду шляхом передачі її у власність ОСОБА_1 , як землі житлової та громадської забудови.

У свою чергу, ст.21 Земельного кодексу України установлено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Використання ділянки з кадастровим номером :01:033:0029 не за її дійсним цільовим призначенням спричиняє протиправну зміну природного ландшафту, що також є порушенням статті 63 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища».

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, пп.7, 7.2 розділу 4 рішення міської ради від 16.09.2014 №43/40 прийняті з порушеннями закону, оскільки стосуються ділянки водного фонду з кадастровим номером :01:033:0029, яка взагалі не могла бути передана з комунальної у приватну власність.

Рішення Миколаївської міської ради від 16.09.2014 №43/40 (п.п.7,7.2 розділу 4) є індивідуальним правовим актом, на підставі якого ОСОБА_1 стала учасником правовідносин, пов`язаних із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:033:0029.

Оскільки на підставі вказаного рішення міської ради ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності від 06.10.2014 №27723436, то останнє також є недійсним.

З огляду на це, ОСОБА_1 не набула право власності на спірну земельну ділянку на законних підставах, як того вимагає ст.328 ЦК України, а отже не мала права розпоряджатись нею, у тому числі відчужувати на користь ТОВ «Євротехцентр».

З огляду на вказані обставини укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Євротехцентр» Договір купівлі-продажу №1626 від 15.10.2014, в силу приписів ст. 21, ч. ч. 1, 2 ст. 203, ст. 215 ЦК України є недійсним.

Відповідно і ТОВ «Євротехцентр» не мало права розпоряджатись спірною земельною ділянкою та вносити її до статутного капіталу ТОВ «МК-Трейд» згідно Акту приймання-передачі №1 від 19.03.2024.

Згідно ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі судового рішення документів (рішення, державних актів, договорів купівлі-продажу), на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Згідно з п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» отримання майна як вкладу до статутного (складеного) капіталу є відплатним придбанням, оскільки в результаті передання вкладу особа набуває права учасника господарського товариства.

На підставі викладеного, враховуючи, що ТОВ «МК-Трейд» отримало право власності на незаконно набуту ОСОБА_1 та ТОВ «Євротехцентр» земельну ділянку з кадастровим номером :01:033:0029 по АДРЕСА_2 як вклад до статутного капіталу, що прирівнюється до відплатних правочинів, то акт приймання-передачі №1 від 19.03.2024 спірної земельної ділянки є недійсним, а вчинена 22.03.2024 державна реєстрація права власності на неї підлягає скасуванню у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис №72207259).

Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови від 21.08.2019 у справі №911/3681/17, від 15.10.2019 у справі №911/3749/17, від 22.01.2020 у справі №910/1809/18).

Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена.

Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - «суд знає закони» (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц). Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення.

Ураховуючи викладене, оскільки незаконні пункти 7, 7.2 рішення Миколаївської міської ради від 16.09.2024 №43/40 фактично вичерпали свою дію фактом видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право власності від 06.10.2014 №27723436, то підстави для подання зацікавленими особами позову про визнання їх незаконними та скасування, - є недоцільним, оскільки не призведе до поновлення прав територіальної громади міста Миколаєва.

Аналогічно, ураховуючи, що на підставі свідоцтва про право власності та Договору купівлі-продажу №1626 від 15.10.2014 за ОСОБА_1 та ТОВ «Євротехцентр» відповідно, відбулась державна реєстрація прав власності останніх на спірну земельну ділянку, однак, вподальшому ці речові права припинено у зв`язку з передачею останньої до статутного капіталу ТОВ «МК-Трейд», то визнання вказаних правочинів недійсними є недоцільним та не спрямованим на реальне поновлення інтересів територіальної громади міста Миколаєва.

Отже, скасування вказаних пунктів рішення Миколаївської міської ради від 16.09.2014 №43/40, свідоцтва про право власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку, визнання недійсним Договору купівлі-продажу ділянки є неефективним способом захисту порушених інтересів територіальної громади.

За даними Державного реєстру прав на нерухому майно та їх обтяжень речові права на будівлі, споруди по пров.3 Прикордонному, 9/7 у м. Миколаєві не реєструвались.

Згідно з Актом обстеження від 31.01.2025, наданим Миколаївською міською радою, земельна ділянка з кадастровим номером :01:033:0029 вільна від забудови, огороджень та поросла багаторічною трав`яною рослинністю. Відсутність забудови на цій ділянці також підтверджується витягом з ортофотоплану Геоінформаційної системи містобудівного кадастру Миколаївської міської ради.

09.04.2025 набрав чинності Закон України від 12.03.2025 № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача». Вказаним законом зокрема доповнено ст.391 ЦК України частиною другою такого змісту: « 2. Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/ або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу».

Ці законодавчі зміни, які суттєво впливають на застосування судом та учасниками процесу способу захисту, є виключними та не залежать від волі сторін, у тому числі прокурора. Варто відмітити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (пункт 58), від 15.06.2021 у справі №922/2416/17 (пункт 9.1), від 31.08.2021 у справі №903/1030/19 (пункт 68), від 08.02.2022 у справі №209/3085/20 (пункт 21), від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 (пункт 56), тощо).

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 68)). Серед способів захисту майнових прав законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387 - 388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов). Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа останнім, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння.

Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (ч.1 ст.14 ГПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (ст.13 ГПК України).

Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі №9901/172/20 (пункти 1, 80, 81, 83), від 01.07.2021 у справі №9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26.10.2021 у справі №766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01.02.2022 у справі №750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22.09.2022 у справі №462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 04.07.2023 у справі №233/4365/18 (пункт 31).

Слід зазначити, що підстави позову у справі №915/347/25, а саме: порушення інтересів держави у зв`язку з незаконним відведенням землі прибережної захисної смуги р.Південний Буг, - залишаються незмінними та підтверджені вже долученими до позову доказами.

Предмет позову кореспондується зі способами захисту порушеного права, які визначені у ст.16 ЦК України, а відтак зміна предмету позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/обраних способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин. Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів. Зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.09.2022 у справі №902/858/15 (пункти 61- 63), Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.07.2024 у справі № 759/17146/20. Враховуючи вищевказане, наразі єдиним можливим способом захисту порушених інтересів держави у даній справі є витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов).

Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, зокрема землями водного фонду, означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зокрема, згідно ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, призводить до ефективного захисту прав власника саме цього майна.

Таким чином, у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Такий правовий висновок, зокрема, викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 86), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 16.06.2020 у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс19, пункт 33) та від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 49).

Позивач у межах розгляду справи може посилатися, зокрема, на незаконність зазначеного рішення без заявлення вимоги про визнання його незаконним та скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не зумовлюють правових наслідків, на які вони спрямовані (п.52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19).

Подібні за змістом висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, також у постановах від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18.

Для визначення правових підстав для витребування майна вагоме значення має визначення добросовісності/недобросовісності набувача майна.

Велика Палата Верховного Суду вказує, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи мала знати про набуття нею майна всупереч закону, що ставить її добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів. Відповідний правовий висновок у подібних правовідносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 61), від 15.05.2018 у справі № 372/2180/15-ц, від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, від 30.05.2018 у справі № 469/1393/16-ц.

Суд погоджується з тим, що добросовісність останнього набувача - ТОВ «МК-Трейд» слід розглядати разом із добросовісністю попереднього набувача земельної ділянки - ТОВ «Євротехцентр», оскільки вказані особи є пов`язаними.

Зокрема, як зазначено у позові, не маючи наміру на забудову земельної ділянки (не здійснивши жодних дій для початку будівництва упродовж 10 років), ТОВ «Євротехцентр» 19.03.2024 внесло разом з іншими 15 земельними ділянками по пров.3 Прикордонному у місті Миколаєві спірну земельну ділянку з кадастровим номером :01:033:0029 до статутного капіталу ТОВ «МК-Трейд», ставши номінальним власником частки у статутному капіталі вказаного товариства у розмірі 99%.

На підставі рішення № 24/03-2 від 22.03.2024 ТОВ «Євротехцентр» вийшло зі складу учасників товариства «МК-Трейд» шляхом відступлення належної частки, що становить 99% статутного капіталу ТОВ «МК-Трейд», на користь ТОВ «МК-Трейд».

Отже, ТОВ «Євротехцентр» не мало дійсного наміру використовувати ділянку за призначенням, а саме для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

При цьому в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак, відкритості і незабудованості території попереду спірної ділянки як ТОВ «Євротехцентр», так і ТОВ «МК-Трейд», проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ця ділянка розташована у безпосередній близькості до урізу води річки Південний Буг.

Так, згідно з інформацією Миколаївської міської ради від 23.01.2024 відповідно до викопіювань з ортофотоплану Геоінформаційної системи містобудівного кадастру Миколаївської міської ради відстань від урізу води до південної межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:033:0029 складає 52 м, до північної - 82 м.

Крім того, згідно з долученими до акту обстеження від 31.01.2025 фотоматеріалами, складеними Миколаївською міською радою, факт перебування земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги є очевидним та не потребує спеціальних знань.

Тому немає підстав вважати, що перед набуттям ТОВ «Євротехцентр» та ТОВ «МКТрейд» спірної земельної ділянки існували перешкоди для самостійного, чи за допомогою фахівця у галузі права, ознайомлення із зазначеними актами та висновку щодо правового режиму відповідної ділянки.

З огляду на вказане, ТОВ «МК-Трейд» не могло не знати про те, де саме розміщена земельна ділянка з кадастровим номером :01:033:0029 і якими є її межі на місцевості. Тому наявні підстави стверджувати про те, що товариство усвідомлювало ризик набуття земельної ділянки прибережної захисної смуги р. Південний Буг, отже, мало можливість від цього утриматись.

За таких обставин, неможливо казати про те, що втручання у право власності на земельну ділянку, яку ТОВ «МК-Трейд» за добросовісної поведінки не мало б набути, є для нього надмірним тягарем.

Предметом позову про витребування майна є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, зокрема землями сільськогосподарського призначення, означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Зокрема, згідно ст.387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Отже, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, призводить до ефективного захисту прав власника саме цього майна.

Таким чином, у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна.

До того ж, судом прийнято до уваги висновок Верховного Суду у постанові від 09.02.2023 по справі №483/2263/19, що втручання держави у право власності є виправданим, оскільки порушення чітко визначеного порядку надання земельних ділянок порушує суспільний інтерес на законний обіг земель, як національного багатства, та положення законодавства України про зобов`язання органів влади діяти у межах своїх повноважень та у порядку передбаченому законом. Недотримання такого порядку тягне за собою свавілля та знищення правового порядку у державі.

Отримання та користування приватними особами ділянками всупереч чинному законодавству може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і конституційними правами всіх інших осіб на однакові умови для набуття права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

У даній справі з огляду на характер спірних правовідносин немає невідповідності заходу втручання держави у право власності відповідачів критеріям правомірного втручання у це право, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

В даному випадку суспільний інтерес у поверненні спірних земельних ділянок територіальній громаді спрямований на задоволення соціальних потреб у відновленні законності, становища, яке існувало до порушення права комунальної власності на ці ділянки, та у недопущенні отримання одними особами незаконних переваг порівняно з іншими громадянами.

Таким чином, з урахуванням зазначених обставин, втручання держави у право власності відповідачів є виправданим, оскільки порушення чітко визначеного законодавством порядку надання земельних ділянок, порушує суспільний інтерес на законний обіг землі, як національного багатства та положення законодавства України про зобов`язання органів влади діяти в межах своїх повноважень та у порядку передбаченому законом.

Тому загальний інтерес у контролі за наданням та використанням спірних земельних ділянок, попереджені свавілля та знищення правового порядку у державі, безумовно, переважає приватний інтерес особи у збереженні права власності на ділянку, отриману у незаконний спосіб та з метою, що прямо суперечить закону.

Також для розкриття критерію пропорційності втручання у право власності відповідачів на спірне нерухоме майно, вагоме значення має визначення добросовісності/недобросовісності набувача майна.

При цьому, ст.1 Першого протоколу до Конвенції гарантовано захист права на мирне володіння майном тільки тій особі, яка законним шляхом, добросовісно набула його у власність, у зв`язку з чим для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення особи майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність. Тобто виправданість втручання у право власності особи напряму корелюється із законністю набуття нею майна, поведінкою під час його придбання та наявністю суспільного інтересу, з метою задоволення якого таке втручання здійснюється.

Відповідачі не спростували вимогу та доводи прокурора, та не надали суду відповідні докази на спростування таких доводів, зокрема і добросовісності набуття спірної земельної ділянки Засвітовській О.Ф. для індивідуального житлового будівництва, на відміну від прокурора, який підтвердив заявлену ним вимогу належними та допустимими доказами.

За результатами дослідження наданих учасниками доказів, суд дійшов висновку про доведеність законність та обґрунтованість заявленої прокурором вимоги, а отже задоволенню її в повному обсязі.

Таким чином, у спірних правовідносинах земельна ділянка площею 938 кв.м. з кадастровим номером :01:033:0029 підлягає витребуванню від ТОВ «МКТрейд» на користь територіальної громади міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради на підставі ст.387 ЦК України.

Щодо заяви відповідача-2 б/н від 17.04.2025 (вх.№5871/25 від 17.04.2025) про застосування строку позовної давності до вимог прокуратури, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.8 ст.261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності за вимогами щодо витребування чи визнання права щодо нерухомого майна, переданого з державної або комунальної власності у приватну власність, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, починається від дня державної реєстрації права власності першого набувача або дати передачі першому набувачеві нерухомого майна, щодо якого на момент такої передачі законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності.

В обґрунтування заяви про застосування строку позовної давності до вимог прокурора відповідач-2 вказує, що датою передачі першому набувачеві - ОСОБА_1. нерухомого майна - спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:033:0029 по пров. 3 Прикордонному, 9/7 у м. Миколаєві, є дата прийняття Миколаївською міською радою, яка у цій справі є позивачем, рішення від 16.09.2014 №43/40, а державна реєстрація права власності за третьою особою відбулась 03.10.2014. Отже, у справі, що розглядається строк позовної давності почав свій перебіг з 03.10.2014, а позов було подано в березні 2025, тобто, більше ніж через 10 років.

Враховуючи вищевикладене, відповідач-2 просить суд застосувати наслідки спливу встановленого ч.8 ст.261 Цивільного кодексу України строку позовної давності при вирішенні спору у даній справі та відмовити прокурору в задоволені позову.

Суд зазначає, що відповідно до приписів п.19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Тобто, у спірних правовідносинах з 24.02.2022 перебіг позовної давності зупинився на строк дії воєнного стану в Україні, який діє станом на дату ухвалення рішення суду у даній справі, а тому суд не вбачає правових підстав для застосування до вимог прокурора наслідків спливу строку позовної давності, встановленої приписами ч.8 ст.261 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.129 ГПК України, у разі задоволення позову, судовий збір підлягає покладенню на відповідача-2 - ТОВ «МК-Трейд».

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «МК-Трейд» (54001, м.Миколаїв, вул.Адміральська, буд.12/1, ) на користь територіальної громади міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради (54027, м.Миколаїв, вул.Адміральська, буд.20, ) земельну ділянку площею 938 кв.м з кадастровим номером :01:033:0029 по пров.Прикордонному третьому, 9/7 у м.Миколаєві.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МК-Трейд» (54001, м.Миколаїв, вул.Адміральська, буд.12/1, ) на користь Миколаївської обласної прокуратури (54001, м.Миколаїв, вул.Спаська, буд.28, , Банк ДКСУ м.Києва, р/р UA0000340) 2422,40 грн судового збору.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 ГПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 03.10.2025.

Суддя М.В.Мавродієва