РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.09.2025Справа № 910/8425/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного підприємства «Орлан-2005»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілюміно Спарк»

про стягнення 90.604,49 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

07.07.2025 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного підприємства «Орлан-2005» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілюміно Спарк» про стягнення 90.604,49 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що на виконання усної домовленості про поставку товару, позивачем на підставі рахунку відповідача № 3488 від 28.02.2025 здійснено оплату гібридного інвертора Deye SUN-25K-SG01HP3EU-AM вартістю 78.800,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 56 від 03.03.2025. Проте, з невідомих причин товар відповідачем на даний час не поставлено. 02.06.2025 позивач направив відповідачу претензію № 1-п від 02.06.2025 з вимогою повернути позивачу кошти в сумі 78.800,00 грн, відповіді на яку позивачем досі не отримано. З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 90.604,49 грн, з яких 78.800,00 грн основного боргу, 8.218,94 грн пені, 2.788,92 грн інфляційних втрат та 796,63 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/8425/25 від 10.07.2025 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

24.07.2025 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2025 відкрито провадження у справі № 910/8425/25 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Даною ухвалою суду встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 31.07.2025 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03061, м. Київ, вул. Шепелєва, 10 (номер відправлення 018), яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Проте, 26.08.2025 конверт разом з ухвалою від 31.07.2025 (номер відправлення 018) було повернуто до суду поштовим відділенням зв`язку без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 від 22.08.2025 з позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

В п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Суд дійшов висновку, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19.

З огляду на викладене, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Відповідач вимог ухвали про відкриття провадження у справі від 31.07.2025 не виконав, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Ілюміно Спарк» (відповідач) було виставлено Приватному підприємству «Орлан-2005» (позивач) рахунок-фактуру № 3488 від 28.02.2025 на оплату товару - гібридний інвертор Deye SUN-25K-SG01HP3-EU-AM вартістю 78.800,00 грн з ПДВ, акумулятор Deye BOS-GMS.1 вартістю 120.720,00 грн з ПДВ, блок керування Deye HVB750V/100A-EU вартістю 32.160,00 грн з ПДВ, на загальну суму 231.680,00 грн.

Приватним підприємством «Орлан-2005» було здійснено оплату Товариству з обмеженою відповідальністю «Ілюміно Спарк» за виставленим рахунком-фактурою № 3488 від 28.02.2025 товар - гібридний інвертор Deye SUN-25K-SG01HP3-EU-AM вартістю 78.800,00 грн з ПДВ у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією № 56 від 03.03.2025.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач свої зобов`язання не виконав та товар не поставив, що є підставою для повернення сплаченої позивачем передоплати в розмірі 78.800,00 грн, а також за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивачем нараховані 8.218,94 грн пені, 2.788,92 грн інфляційних втрат та 796,63 грн 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно з ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Виставлення відповідачем рахунку на оплату та здійснення позивачем його оплати підтверджує, що між сторонами було укладено у спрощений спосіб договір купівлі-продажу товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Матеріали справи свідчать, що відповідач досі сплачений товар на загальну суму 78.800,00 грн позивачу не поставив.

Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, положеннями наведеної норми передбачено право покупця у разі невиконання продавцем свого зобов`язання щодо передачі товару в обумовлений договором строку діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке із них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням. При цьому, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, доведеної до продавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання зобов`язання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Оскільки строк виконання грошового зобов`язання з повернення попередньої оплати товару не встановлено, позивач вправі вимагати його виконання в порядку ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України згідно якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію № 1-п від 02.06.2025, в якій позивач вимагав терміново повернути кошти за непоставлений товар Гібридний інвертор Deye SUN-25K-SG01HP3-EU-AM в сумі 78.800,00 грн.

Дану вимогу позивач 02.06.2025 направив відповідачу рекомендованою кореспонденцією № 913, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 02.06.2025.

Проте, згідно роздруківки з офіційного сайту АТ «Укрпошта» в мережі Інтернет за трекінгом № 913 відправлення повернуто 19.06.2025 відправнику (за закінченням встановленого терміну зберігання).

Відповідно до п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

З огляду на викладене, відповідач мав здійснити повернення коштів у строк до 26.06.2025 включно (7 днів після 19.06.2025).

За відсутності жодного документального підтвердження фактичної поставки товару позивачу на суму 78.800,00 грн або повернення позивачу коштів в сумі 78.800,00 грн, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 78.800,00 грн попередньої оплати обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Також, у зв`язку із неповерненням грошових коштів, позивачем нараховано до стягнення з відповідача 8.218,94 грн пені (за період з 04.03.2025 по 04.07.2025), 2.788,92 грн інфляційних втрат (за період з 04.03.2025 по 31.05.2025) та 796,63 грн 3% річних (за період з 04.03.2025 по 04.07.2025).

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Враховуючи те, що пеня є договірною, а укладений між сторонами договір у спрощений спосіб та не містить у письмовій формі умов щодо забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми пені в розмірі 8.218,94 грн безпідставні та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд не погоджується з визначеним позивачем початком періоду прострочення з 04.03.2025, тобто з наступного дня після здійснення ним попередньої оплати товару, оскільки відсутнє документальне підтвердження досягнення між сторонами згоди щодо поставки товару у строк до 03.03.2025, після спливу якого у відповідача, в разі не поставки товару, виникає обов`язок повернути попередню оплату.

Як встановлено судом згідно надісланої відповідачу претензії останній мав здійснити повернення коштів позивачу у строк до 26.06.2025 включно, а тому прострочення починається з 27.06.2025.

За розрахунками суду 3% річних на суму боргу 78.800,00 грн за період з 27.06.2025 по 04.07.2025 становить 51,81 грн.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 51,81 3% річних та в іншій частині в позові слід відмовити, оскільки позивачем невірно визначено період прострочення виконання грошового зобов`язання.

В частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в позові слід відмовити, оскільки розрахунок здійснений за період березень-травень 2025 року, тобто коли як встановлено судом не мало місце прострочення виконання грошового зобов`язання.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Приватного підприємства «Орлан-2005» обґрунтовані та підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілюміно Спарк» (03061, м. Київ, вул. М.Шепелєва, 10; ) на користь Приватного підприємства «Орлан-2005» (18005, Черкаська обл. м. Черкаси, бульвар Шевченка, 352, кв. 257; ) 78.800 (сімдесят вісім тисяч вісімсот) грн 00 коп. попередньої оплати, 51 (п`ятдесят одну) грн 81 коп. 3% річних, 2.635 (дві тисячі шістсот тридцять) грн 23 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В. Сівакова