ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2025 року м. Дніпро Справа № 908/2937/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової служби в особі Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків

на рішення Господарського суду Запорізької області (суддя Боєва О.С.) від 27.01.2025р. у справі № 908/2937/24

за позовом Державної податкової служби в особі Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, м. Дніпро

до відповідача Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, Запорізька область, м. Мелітополь

про стягнення 105 675,49 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова служба в особі Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків звернулась до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з відповідача: Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі суми 105 675,49 грн, яка складається з: заборгованості за спожиту електричну енергію у сумі 90 230,85 грн, 3% річних у сумі 4 733,43 грн та інфляційних втрат у сумі 10 711,21 грн.

Позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати вартості спожитої електричної енергії за період з вересня по грудень 2022 року в рамках Договору про відшкодування комунальних послуг, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 90 230,85 грн. У зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача також 3% річних за загальний період прострочення з 01.01.2023 по 30.09.2024 та інфляційні втрати за загальний період прострочення з січня 2023 по вересень 2024 року.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.01.2025р. у справі № 908/2937/24 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано обставинами недоведеності факту укладення між сторонами договору про відшкодування комунальних послуг.

Не погодившись з цим рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулася Державна податкова служба в особі Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 27.01.2025р. у справі № 908/2937/24 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що договором оренди укладеним між сторонами передбачено укладення договору про відшкодування комунальних послуг. Такий договір та акти на відшкодування за заявлений період були направлені відповідачу. Проте, відповідач не виконав свої зобов`язання з оплати використаної електричної енергії. Відповідач не надав суду доказів у спростування обставин отримання ним спірних актів, так само як і не спростував факту споживання ним електричної енергії, вартість якої просить стягнути позивач.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2025 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Чередка А.Є., суддів Паруснікова Ю.Б., Мороза В.Ф.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.04.2025 відкрито провадження за апеляційною скаргою та постановлено розглянути її без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку письмового провадження.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти її задоволення заперечує та зазначає, що дійсно між сторонами було укладено договір оренди нерухомого майна. Проте, до складу орендної плати не входить вартість комунальних послуг. Умовами договору оренди передбачено укладення договору на компенсацію комунальних послуг, проте проект такого договору не надходив на адресу відповідача та такий договір, відповідно, не було укладено. Доданий до справи договір про відшкодування комунальних послуг не місить підпису відповідача. Отже, підстави для стягнення заборгованості за таким договором відсутні.

06.10.2025 у зв`язку з перебуванням у відрядженні судді Мороза В.Ф. призначено проведення повторного автоматизованого розподілу, за результатами якого для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач), суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 08.06.2021 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (орендодавець), Державна податкова служба України в особі Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (балансоутримувач, позивач у справі) та Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі (орендар, відповідач у справі) уклали Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/1-3898/д.

Відповідно до п. 4.1 розділу І "Змінювані умови договору" Договору оренди, об`єктом оренди є нежитлові приміщення адміністративної будівлі (Літ. А-2, А1-2, А-5), загальною площею 628,9 кв.м., розташованої за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 190А.

У п. 9.2 розділу І "Змінювані умови договору" Договору оренди встановлено, що витрати на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю компенсуються орендарем в порядку, передбаченому пунктом 6.5 розділу ІІ договору.

У п. 6.5 розділу ІІ "Незмінювані умови договору" Договору оренди визначено, що протягом п`яти днів з дати укладення цього договору балансоутримувач зобов`язаний надати орендарю для підписання: два примірники договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю відповідно до примірного договору, затвердженого наказом Фонду державного майна, та/або проекти договорів із постачальником комунальних послуг, якщо стосовно об`єкта оренди такими постачальниками комунальних послуг відкриті окремі особові рахунки або якщо окремі особові рахунки були відкриті на попереднього користувача майном.

Орендар зобов`язаний протягом десяти робочих днів з моменту отримання примірників договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю: підписати і повернути балансоутримувачу примірник договору або подати балансоутримувачу обґрунтовані зауваження до сум витрат, які підлягають відшкодуванню орендарем за договором.

Орендар зобов`язаний протягом десяти робочих днів з моменту отримання від балансоутримувача відповіді на свої зауваження, яка містить документальні підтвердження витрат, які підлягають відшкодуванню орендарем, підписати і повернути балансоутримувачу примірник договору.

Орендар вживає заходів для укладення із постачальниками комунальних послуг договорів на постачання відповідних комунальних послуг протягом місяця з моменту отримання проектів відповідних договорів від балансоутримувача. Орендар зобов`язаний надати балансоутримувачу копії договорів, укладених із постачальниками комунальних послуг.

Договір укладено строком на 5 років з дати набрання чинності цим договором (п. 12.1 розділу ІІ "Незмінювані умови договору", п. 12.1 розділу І "Змінювані умови договору" Договору оренди).

У позовній заяві позивач зазначив, що на адресу ТУ ДБР у м. Мелітополі листом №4496/6/32-00-17-02 від 13.12.2022 було направлено Договір про відшкодування комунальних послуг, акти та рахунки за надані комунальні послуги.

Відповідно до п.п. 3.2.2 п. 3.2 розділу 3 вказаного Договору про відшкодування комунальних послуг на який посилається позивач, орендар зобов`язується вносити плату по відшкодуванню оплати за послуги водопостачання і водовідведення, за електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії на рахунок балансоутримувача згідно з наданими рахунками та актами на відшкодування до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, протягом десяти календарних днів, але не пізніше 25.12.2022 року.

Згідно з п. 6.1 вказаного Договору про відшкодування комунальних послуг на який посилається позивач, Договір набуває чинності з моменту підписання сторонами та діє до 31.12.2022, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх обов`язків. Відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України та ч. 7 ст. 180 ГК України, сторони домовились, що умови, передбачені цим Договором, застосовуються до правовідносин, що склались між сторонами, а саме з 01.01.2022 року.

Позивачем до позову додані також копії Актів обстеження нежитлових приміщень двоповерхової адміністративної будівлі Запорізького управління податкового адміністрування підприємств Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 31.12.2022, в яких зазначені показники приладів обліку у нежитлових приміщеннях станом на 01.09.2022, на 01.10.2022, на 01.11.2022, на 01.12.2022 та на 01.01.2023.

Як зазначив позивач, за період вересень-грудень 2022 відповідач спожив електричну енергію на суму 90 230,85 грн, проте всупереч умовам Договору про відшкодування комунальних витрат допустив порушення з оплати використаної електричної енергії.

Наявність боргу у сумі 90 230,85 грн, а також нарахування 3 % річних у сумі 4 733,43 грн 3% річних та інфляційних втрат у сумі 10 711,21 грн., стали підставою для звернення з позовом до суду.

В статті 55 Конституції України, закріплено, що кожна особа має право на судовий захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а також самостійно визначає, в чому саме полягає порушення, звертаючись до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

На суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Проте, суд не має права самостійно змінювати підстави позову; таке право надається виключно позивачу.

До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі (ч. 3 ст. 46 ГПК України).

Як на підставу позову позивач посилається на обставини наявності договору про відшкодування комунальних послуг, укладення якого було передбачено договором оренди.

При цьому, самими договором оренди не визначено порядок та розміри відшкодування комунальних витрат.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Частинами 1 статей 13 та 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

В ч. 1 ст. 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1 ст. 642 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Згідно з ч. 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Позивачем до справи подано Договір про відшкодування комунальних послуг, однак він не містить підписів сторін, що свідчить про недодержання письмової форми договору. У зв`язку з цим не підтверджується, що сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору і, відповідно, такий договір не є укладеним (вчиненим у письмовій формі).

Матеріали справи не містять і належних доказів звернення до відповідача з такою пропозицією укладення договору. Доказів на підтвердження направлення (надсилання) або вручення відповідачу листа №4496/6/32-00-17-02 від 13.12.2022 з додатками: договором про відшкодування комунальних послуг, актами та рахунками за надані комунальні послуги, позивачем суду не надано. Акти надання послуг, які додані в копіях позивачем до позову, з боку відповідача також не підписані.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 90 230,85 грн, на підставах, які визначив позивач, є необґрунтованими та недоведеними, а тому у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

Вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які розраховані за прострочення оплати вищевказаної заборгованості також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від основного боргу.

Апеляційний суд також звертає увагу, що саме на позивача пунктом 6.5. договору оренди було покладено обов`язок надати проекти договорів на відшкодування комунальних витрат. При цьому, такий обов`язок мало бути виконано протягом 5 днів з дати укладення цього договору, тобто з 08.06.2021, тоді як позивач посилається на направлення проекту договору у грудні 2022.

Матеріали справи не містять інформації про те, яким чином між сторонами врегульовано оплату решти комунальних платежів у інші періоди.

Також, матеріали справи не містять доказів ухилення відповідача від укладення відповідного договору на відшкодування комунальних платежів або звернення позивача з позовом про зобов`язання відповідача укласти такий договір.

Відносно посилання позивача на факт перебування відповідача у спірному приміщенні та факт споживання електричної енергії апеляційний суд зазначає наступне.

Так, у матеріалах справи наявні акти обстеження нежитлових приміщень двоповерхової адміністративної будівлі Запорізького управління податкового адміністрування підприємств Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, які складено до вищевказаного договору оренди. В цих актах зафіксовано показники приладів обліку у приміщеннях, у тому числі електролічильників активної електроенергії та реактивної електроенергії станом на 1 число вересня, жовтня, листопада, грудня 2022 року, січня 2023 року.

Однак, показники зафіксовані вказаним актом відрізняються від тих, які відображено позивачем у актах та рахунках на відшкодування спожитої електроенергії, які просить стягнути позивач.

Доказів вартості понесення іншими учасниками правовідносин (орендодавцем, балансоутримувачем) витрат на електроенергію у спірних приміщеннях матеріали справи не містять, як і не містять рахунків електропостачальної організації за вказаний період.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписи статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Позивач у позовній заяві та протягом розгляду справи у суді першої інстанції не наводив інших обґрунтувань позову, з яких би вбачалось покладення на відповідача обов`язку сплатити суми, які є предметом позову у даній справі. Тоді як відповідно до ч. 5 ст. 269 ГПК України у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що оскаржуване рішення ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України та виходячи з результатів розгляду апеляційної скарги, сплачений за її подання судовий збір слід покласти на апелянта.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової служби в особі Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.01.2025р. у справі № 908/2937/24 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 27.01.2025р. у справі № 908/2937/24 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державну податкову службу в особі Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков