УХВАЛА

08.10.2025Справа № 910/12388/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТЕРІУМ ЛТД» про забезпечення позову у справі

Особи, які отримають статус учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АРТЕРІУМ ЛТД»

відповідач-1: Акціонерне товариство «Київмедпрепарат»,

відповідач-2: Акціонерне товариство «Галичфарм»,

відповідач-3: Товариство з обмеженою відповідальністю «АТІС ФАРМ»

третя особа-1: Державне підприємство «СЕТАМ»,

третя особа-2: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Маляр Ян Анатолійович

Представники: без виклику сторін.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АРТЕРІУМ ЛТД» звернулося до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Акціонерному товариству «Галичфарм», Товариству з обмеженою відповідальністю «АТІС ФАРМА» та будь-яким іншим експортерам здійснювати експорт (реалізацію, поставку за межі митної території України та митне оформлення) продукції виробництва Акціонерного товариства «Галичфарм», яка маркована торговельною маркою за свідоцтвом України № 50865 за межі митної території України без окремої письмової згоди ТОВ «Артеріум ЛТД» на використання цієї торговельної марки.

Заява обгрунтована тим, що між ТОВ «Артеріум ЛТД» та АТ «Київмедпрепарат» був укладений ліцензійний договір № 003 від 02.03.2009 на використання знаків для товарів і послуг, відповідно до якого АТ «Київмедпрепарат» надано у користування невиключну ліцензію комбінованим знаком для товарів і послуг «ARTERIUM», за свідоцтвом України № 50865 від 15.06.2005р., заявка № 2, відносно товарів і послуг 5,10,35, 44 класів МКТП та знаками для товарів і послуг «ARTERIUM», за свідоцтвами України №№47682, 47683, 47684. Проте, АТ «Київмедпрепарат» неналежним чином здійснювало виконання своїх обов`язків за вказаним ліцензійним договором, внаслідок чого виникла заборгованість за цим договором перед ТОВ «Артеріум ЛТД».

Також, заявник вказує, що між АТ «Галичфарм» та ТОВ «Артеріум ЛТД» було укладено ліцензійні договори №002 від 01.10.2008 року та № 006 від 30.09.2009 на використання знаків для товарів і послуг, відповідно до яких ТОВ «Артеріум ЛТД» надало АТ «Галичфарм» невиключну ліцензію на використання на території України та будь-яких інших територіях, знаку для товарів і послуг: комбінований знак для товарів і послуг «ARTERIUM», свідоцтво України №50865 від 15.06.2005 р., заявка №2, відносно товарів і послуг 5, 10, 35, 44 класів МКТП; знак для товарів і послуг «ARTERIUM», реєстраційний сертифікат міжнародної реєстрації №854537 від 18.08.2005 року відносно товарів і послуг 5, 10, 35, 44 класів МКТП; знак для товарів і послуг «АРТЕРИУМ», реєстраційний сертифікат міжнародної реєстрації №851392 від 07.07.2005 року відносно товарів і послуг 5, 10, 35, 44 класів МКТП. Проте, АТ «Галичфарм» неналежним чином здійснювало виконання своїх обов`язків за вказаними ліцензійними договорами, внаслідок чого виникла заборгованість перед ТОВ «Артеріум ЛТД».

Заявник зазначає, що враховуючи допущені з боку АТ «Київмедпрепарат» та АТ «Галичфарм» порушення Ліцензійних договорів, ТОВ «Артеріум ЛТД» відмовився від Ліцензійних договорів №№ 002, 003 та 006 на використання знаків для товарів і послуг та прийняв рішення про його розірвання.

В той же час, заявнику стало відомо, що його права інтелектуальної власності, що виплавають із свідоцтва України № 50865, також порушуються компанією ТОВ «АТІС ФАРМ», оскільки АТ «Галичфарм» уклало із вказаним товариством договір на поставку лікарських засобів, які марковані цією торговельною маркою, для реалізації на зовнішніх ринках. Проте, заявник не укладав жодного ліцензійного договору з ТОВ «АТІС ФАРМ», який би дозволяв використання ТОВ «АТІС ФАРМ» торговельної марки свідоцтва України № 50865 в будь-який спосіб, передбачений ч. 4 ст. 16 Закону України «Про захист прав на знаки для товарів і послуг». Оскільки ТОВ «Артеріум ЛТД» не надавало свого дозволу на використання торговельної марки за свідоцтвом № 50865 безпосередньо ТОВ «АТІС ФАРМ», а АТ «Галичфарм» через вказані вище обставини також не має такого дозволу, заявник вважає, що ТОВ «АТІС ФАРМ» при купівлі лікарських засобів у АТ «Галичфарм» та подальшій їх реалізації за митну територію України, порушує майнові права ТОВ «Артеріум ЛТД», що випливають із свідоцтва України на знак для товарів і послуг.

Також, заявнику стало відомо, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Маляром Яном Анатолійовичем при примусовому виконанні, постановою від 26.09.2025 року ВП №78878299 накладено арешт на майно АТ "Київмедпрепарат", зокрема, на лікарські засоби, які марковані торговельною маркою за свідоцтвом України № 50865 з подальшими намірами виконавця виставити ці лікарські засоби на торги на ДП "СЕТАМ".

Заявник зазначає, що проведення таких торгів створює реальну небезпеку завдання істотної шкоди правам позивача, оскільки відбудеться незаконне відчуження продукції з торговельною маркою, право на використання якої оспорюється; у разі продажу товару неможливо буде відновити становище, яке існувало до порушення прав; буде ускладнено або унеможливлено виконання рішення суду у цій справі.

Тож, Товариство з обмеженою відповідальністю «АРТЕРІУМ ЛТД» має намір звернутися до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до АТ «Київмедпрепарат» та АТ «Галичфварм», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Маляр Ян Анатолійович з наступними вимогами немайнового характеру, а саме: розірвання Ліцензійного договору № 003 від 02.03.2009 на використання знаків для товарів і послуг, укладеного між ТОВ «Артеріум ЛТД» та АТ «Київмедпрепарат», ліцензійного договору Ліцензійних договорів № 002 від 01.09.2008 та № 006 від 30.09.2009 на використання знаків для товарів і послуг, укладеного між ТОВ «Артеріум ЛТД» та АТ «Галичфарм», припинення неправомірного використання ТМ «ARTERIUM» АТ «Київмедпрепарат» та АТ «Галичфарм», виключення майна з опису та зняття з нього арешту.

Розглянувши заяву Товариства з обмежена відповідальністю «АРТЕРІУМ ЛТД» про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 при застосуванні заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21).

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 лютого 2018 у справі №911/2930/17.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд зазначає, що у даному випадку у поданій заяві, Товариство з обмеженою відповідальністю «АРТЕРІУМ ЛТД» зазначає, що йому стало відомо, що його права інтелектуальної власності, що виплавають із свідоцтва України № 50865, також порушуються компанією ТОВ «АТІС ФАРМ», оскільки АТ «Галичфарм» уклало із вказаним товариством договір на поставку лікарських засобів, які марковані цією торговельною маркою, для реалізації на зовнішніх ринках. Також, заявник зазначає, що йому стало відомо, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Маляром Яном Анатолійовичем при примусовому виконанні, постановою від 26.09.2025 року ВП №78878299 накладено арешт на майно АТ "Київмедпрепарат", зокрема, на лікарські засоби, які марковані торговельною маркою за свідоцтвом України № 50865 з подальшими намірами виконавця виставити ці лікарські засоби на торги на ДП "СЕТАМ".

Проте, суд зазначає, що в додатках до заяви відсутні вказані документи на підтвердження викладених у заяві обставин, тож суд позбавлений можливості перевірити вказані обставини, враховуючи заходи забезпечення позову, які просить вжити заявник.

Суд також зазначає, що заявником у заяві про забезпечення позову не доведено належними доказами вчинення АТ «Галичфарм», ТОВ «АТІС ФАРМА» дій з експорту (реалізацію, поставку за межі митної території України та митне оформлення) продукції виробництва АТ «Галичфарм», яка маркована торговельною маркою за свідоцтвом України № 50865 за межі митної території України.

Водночас, особа, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог до доказування, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову (подібний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №910/1261/20, від 25.09.2020 № 921/40/20).

Суд звертає увагу на предмет майбутніх позовних вимог щодо розірвання ліцензійного договору № 003 від 02.03.2009 на використання знаків для товарів і послуг, укладеного між ТОВ «Артеріум ЛТД» та АТ «Київмедпрепарат», ліцензійних договорів № 002 від 01.09.2008 та № 006 від 30.09.2009 на використання знаків для товарів і послуг, укладеного між ТОВ «Артеріум ЛТД» та АТ «Галичфарм», припинення неправомірного використання ТМ «ARTERIUM» АТ «Київмедпрепарат» та АТ «Галичфарм», виключення майна з опису та зняття з нього арешту.

Тобто, заходи забезпечення, які просить вжити заявник не стосуються предмета майбутніх позовних вимог.

Тож, вимагаючи заборонити Акціонерному товариству «Галичфарм», Товариству з обмеженою відповідальністю «АТІС ФАРМА» та будь-яким іншим експортерам здійснювати експорт (реалізацію, поставку за межі митної території України та митне оформлення) продукції виробництва Акціонерного товариства «Галичфарм», яка маркована торговельною маркою за свідоцтвом України № 50865 за межі митної території України без окремої письмової згоди ТОВ «Артеріум ЛТД» на використання цієї торговельної марки, заявником не було в установленому законом порядку доведено співрозмірності запропонованих ним заходів забезпечення позову із його майбутніми позовними вимогами.

При цьому, заходи забезпечення позову, які просить вжити заявник стосуються необмеженого кола осіб.

У пункті 8.5. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 викладено висновок про те, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тобто, саме лише посилання в заяві на імовірність порушення прав особи без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, припущення позивача про неможливість виконання прийнятого в подальшому судового рішення, у разі задоволення майбутніх позовних вимог, не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, а тому заява заявника про вжиття заходів до забезпечення позову є необґрунтованою.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки заявником не було надано доказів на підтвердження того, що незабезпечення позову порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

За таких обставин, суд визнає подану заяву Товариство з обмеженою відповідальністю «АРТЕРІУМ ЛТД» про забезпечення позову такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України України, господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТЕРІУМ ЛТД» про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 08.10.2025.

Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Щербаков С.О.