РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.09.2025Справа № 910/8173/25
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертранс Менеджмент"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вуглеінвест Плюс"

про стягнення 1 527 260,91 грн

При секретарю судового засідання: Габорак О.М.

Представники сторін:

від позивача: не з`явилися;

від відповідача: не з`явилися;

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтертранс Менеджмент" (далі - ТОВ "Інтертранс Менеджмент") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вуглеінвест Плюс" (далі - ТОВ "Вуглеінвест Плюс") 1 527 260,91 грн, з яких: 884 020,80 грн - попередня оплата за непоставлений товар, 44 201,00 грн - пеня, 506 543,90 грн - інфляційні втрати, 92 495,21 грн - 3% річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором поставки вугільної продукції №1-У від 01.02.2021 в частині в частині непередання оплаченого товару у встановлений договором строк та неповернення суми попередньої оплати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2025 позовну заяву ТОВ "Інтертранс Менеджмент" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 05.08.2025. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

05.08.2025 ТОВ "Інтертранс Менеджмент" подало клопотання про проведення підготовчого засідання без участі представника останнього.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2025 відкладено підготовче засідання на 09.09.2025.

09.09.2025 ТОВ "Інтертранс Менеджмент" подало клопотання про проведення підготовчого засідання без участі представника останнього.

Відповідач правом, наданим статтею 165 ГПК України, на подання відзиву на позов не скористався, хоча про розгляд даної справи був повідомлений належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направляв.

При цьому, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина 9 статті 165, частина 2 статті 178 ГПК України).

Приймаючи до уваги те, що ТОВ "Вуглеінвест Плюс" належним чином було повідомлене про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.09.2025.

30.09.2025 на електронну пошту суду ТОВ "Інтертранс Менеджмент" подало клопотання про проведення судового засідання без участі представника останнього.

Частиною 2 статті 170 ГПК України встановлено, що письмова заява, клопотання чи заперечення підписується заявником або його представником.

Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 170 ГПК України суд повертає письмову заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду також у разі, якщо її подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.

За положеннями абзаців 1, 2 статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку. Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.

Отже, надіславши клопотання від 30.09.2025 електронною поштою з використанням електронного цифрового підпису, а не за допомогою підсистеми "Електронний суд", адвокат Питель М.В., який діє в інтересах Позивача, використав спосіб звернення до суду, не передбачений чинним процесуальним законодавством.

Таким чином, клопотання ТОВ "Інтертранс Менеджмент" від 30.09.2025 піддягає поверненню без розгляду відповідно до частини 4 статті 170 ГПК України.

У судове засідання 30.09.2025 сторони не з`явився, хоча про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

У зв`язку з неявкою 30.09.2025 сторін у судове засідання на підставі частини 4 статті 240 ГПК України скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення суду не проголошувалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги ТОВ "Інтертранс Менеджмент" обґрунтованими.

01.02.2021 між ТОВ "Вуглеінвест Плюс" (за текстом договору - Постачальник) та ТОВ "Інтертранс Менеджмент" (за текстом договору - Покупець) було укладено договір №1-У, умовами якого передбачено:

- пункт 1.1: у порядку і на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобов`язується передати у власність, а Покупець прийняти і оплатити вугільну продукцію, надалі іменується "Товар", марка, кількість ціна та якісні показники якого визначаються в Специфікаціях, які оформлені у вигляді Додатків до цього Договору, що є невід`ємними його частинами;

- пункт 2.1: загальна кількість Товару, що поставляється Постачальником, складається з суми усіх кількостей Товару, зазначених у Специфікаціях/Додатках до цього Договору, та розуміється +/- 5% за толерансом Постачальника;

- пункт 3.4: дата поставки визначається моментом поставки у відповідності до вимог "Інкотермс 2010. Правил ICC з використання термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі";

- пункт 3.5: строк постачання визначається сторонами у Специфікаціях/Додатках до цього Договору;

- пункт 3.10: Товар вважається прийнятим, якщо протягом 5 (п`яті) днів з моменту отримання Товару від перевізника Покупець не заявить письмово претензію про невідповідність Товару за кількістю та якістю. Дата прийомки Товару за кількістю є дата отримання Товару Покупцем від перевізника. Покупець має праве перевірити якість Товару протягом 5 (п`яті) днів з моменту надходження Товару на станцію призначення та/або отримання його від перевізника.

- пункт 3.13: право власності на Товар переходить від Постачальника до Покупця в дату поставки Товару;

- пункт 4.2: ціна Товару, вказана у в Специфікаціях/Додатках до цього Договору, в межах строку поставки є твердою;

- пункт 5.1: оплата за товар та, за необхідності, транспортні витрати проводиться по банківських реквізитах Постачальника, вказаних в Договорі в національній валюті України;

- пункт 5.2: оплата за товар та, за необхідності, транспортні витрати проводиться в безготівковому порядку на підставі пред`явлених Постачальником рахунків шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника в розмірі 100% (сто відсотків) вартості Товару, що поставлялось у межах узгодженого Сторонами строку поставки. Додатково в Специфікаціях/Додатках до цього Договору може бути визначено відстрочення сплати за умови погодження Сторін строку та обставин, в залежності від яких встановлюється оплата;

- пункт 5.4: кінцеві розрахунки здійснюються Покупцем протягом 30 (тридцяти) банківських днів з дати поставки Товару;

- пункт 6.4: Постачальник несе майнову відповідальність за прострочення постачання або недопоставку Товару у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості недопоставленного/непоставленного Товару, але не більш 5% від такої вартості;

- пункт 8.1: цей Договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін. Строк дії цього Договору закінчується 31.12.2021;

- пункт 8.2: закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, що мали місце під час дії цього Договору;

01.02.2021 між ТОВ "Вуглеінвест Плюс" та ТОВ "Інтертранс Менеджмент" було підписано та скріплено печатками Специфікацію №1 до Договору №1-У від 01.02.2021, за умовами якої Відповідач зобов`язався поставити Позивачу 700 т товару - вугілля Г 0-100, загальною вартістю 1 302 000,00 грн, по 1 550,00 грн (без ПДВ) за тону. Поставка товару здійснюється партіями по 175 т у терміни: 11.08.2021, 17.08.2021, 27.08.2021, 31.08.2021.

09.02.2021 та 10.02.2021 ТОВ "Інтертранс Менеджмент" було перераховано на користь ТОВ "Вуглеінвест Плюс" 1 302 000?,00 грн, що підтверджується виписками по особовому рахунку позивача в АБ "Укргазбанк".

ТОВ "Вуглеінвест Плюс" було передано ТОВ "Інтертранс Менеджмент" всього 224,72 т товару на загальну суму 417 979,20 грн, що підтверджується актами приймання-передачі вугілля: №1 від 10.08.2021 на суму 37 014,00 грн (19,9 т), №2 від 10.08.2021 на суму 31 806,00 грн (17,1 т), №3 від 12.08.2021 на суму 137 547,00 грн (73,95 т), №4 від 21.09.2021 на суму 56730,00 грн (30,5 т), №5 від 06.11.2021 на суму 40 473,60 грн (21,76 т), №6 від 13.11.2021 на суму 39 729,60 грн (21,36 т), №7 від 22.11.2021 на суму 34 689,00 грн (18,65 т), №8 від 17.12.2021 на суму 39 990,00 грн (21,5 т).

Інших доказів поставки товару матеріали справи не містять та не були надані Відповідачем.

У зв`язку з непереданням ТОВ "Вуглеінвест Плюс" всієї кількості товару, обумовленого Договором поставки вугільної продукції №1-У від 01.02.2021, у термін, визначений вказаним правочином, та неповерненням попередньої оплати, ТОВ "Інтертранс Менеджмент" звернулося з даним позовом до суду.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідності до статті 509 ЦК України та статті 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За приписами частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне положення мітиться в частині 1 статті 526 ЦК України.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання договору №1-У від 01.02.2021, суд дійшов висновку, що такий за своєю правовою природою є договором поставки, за яким, відповідно до статті 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містяться також і в статті 265 ГК України.

Отже, укладення ТОВ "Інтертранс Менеджмент" та ТОВ "Вуглеінвест Плюс" договору №1-У від 01.02.2021 було спрямоване на отримання останнім товару та одночасного обов`язку по здійсненню його оплати.

Частиною 2 статті 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина 2 статті 683 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 вказано, що попередня оплата - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17).

Як було раніше зазначено, у відповідності до положень пункту 5.2. договору поставка товару здійснюється на умовах повної (100%) попередньої оплати.

При цьому, за умовами Специфікації №1 до Договору Відповідач зобов`язався поставити Позивачу 700 т товару - вугілля Г 0-100, загальною вартістю 1 302 000,00 грн, по 1550,00 грн (без ПДВ) за тону. Поставка товару здійснюється партіями по 175 т у терміни: 11.08.2021, 17.08.2021, 27.08.2021, 31.08.2021.

На виконання вказаних положень Договору, 09.02.2021 та 10.02.2021 ТОВ "Інтертранс Менеджмент" було перераховано на користь ТОВ "Вуглеінвест Плюс" 1 302 000?,00 грн, що підтверджується виписками по особовому рахунку позивача в АБ "Укргазбанк".

Отже, сума попередньої оплати була повністю сплачена на користь Відповідача.

Однак ТОВ "Вуглеінвест Плюс" було поставлено ТОВ "Інтертранс Менеджмент" лише 224,72 т товару на загальну суму 417 979,20 грн, що підтверджується актами приймання-передачі вугілля, копії яких містяться у матеріалах даної справи.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи інших доказів поставки решти товару, вартість якого була повністю сплачена Позивачем, позовна вимога про повернення суми попередньої оплати у розмірі 884 020,80 грн (1302000,00 грн - 417 979,20 грн) є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також, у зв`язку із неповерненням суми попередньої оплати позивачем на підставі статті 625 ЦК України заявлено до стягнення 506 543,90 грн інфляційних втрат та 92 495,21 грн 3% річних, нарахованих у період з 01.01.2022 по 27.06.2025 на суму попередньої оплати у розмірі 884 020,80 грн

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) статтею 610 ЦК України кваліфікується як порушення зобов`язання.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до встановлених судами обставин справи, за змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3 % річних від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі №922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження №12-79гс19).

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу (пункт 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19).

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).

При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини 2 статті 693 ЦК України.

З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 ЦК України.

Отже. відповідач прострочив своє грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки, та яку позивач зажадав повернути на підставі частини 2 статті 693 ЦК України.

Таким чином, у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини 2 статті 693 ЦК України, частини 1 статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки.

Такі ж висновки зробила Велика Палата Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19.

Перевіривши розрахунок вказаних компенсаційних виплат, суд вважає його обґрунтованим, а тому з Відповідача підлягає стягненню 506 543,90 грн інфляційних втрат та 92 495,21 грн 3% річних.

Крім цього, Підприємством на підставі пункту 6.4. договору заявлено до стягнення 44201,00 грн пені (884 020,80 грн х 5%).

Стаття 549 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня.

Згідно з частиною 4 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

З системного аналізу вищенаведених положень чинного законодавства вбачається, що вказані штрафні санкції можуть бути стягнуті лише у тому випадку (якщо не встановлено законом), коли основне зобов`язання прямо забезпечено неустойкою (пеня, штраф) у чинному договорі, а також ним встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін).

Відповідно до пункту 6.4. Договору Постачальник несе майнову відповідальність за прострочення постачання або недопоставку Товару у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості недопоставленного/непоставленного Товару, але не більш 5% від такої вартості.

Перевіривши розрахунок вказаної штрафної санкції, суд вважає його обґрунтованим, а тому з Відповідача підлягає стягненню 44 201,00 грн пені.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 ГПК України).

Отже, позов ТОВ "Інтертранс Менеджмент" підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір згідно статті 129 ГПК України та з урахуванням положень частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" покладається на Відповідача.

Керуючись статтями 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вуглеінвест Плюс" (02094, місто Київ, вулиця Черчилля Вінстона, будинок 27/2; ідентифікаційний код 41010114) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертранс Менеджмент" (01024, місто Київ, вулиця Круглоуніверситетська, будинок 7, нежитлове приміщення 26; ідентифікаційний код 39964005) 884 020 (вісімсот вісімдесят чотири тисячі двадцять) грн 80 коп. попередньої оплати, 506 543 (п`ятсот шість тисяч п`ятсот сорок три) грн 90 коп. інфляційних втрат, 92 495 (дев`яносто дві тисячі чотириста дев`яносто п`ять) грн 21 коп. 3% річних, 44 201 (сорок чотири тисячі двісті одну) грн 00 коп. пені та 18 327 (вісімнадцять тисяч триста двадцять сім) грн 13 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частин 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 13.10.2025.

СуддяСергій МУДРИЙ