ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/3408/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом LINES SHIPPING TRADE LTD

до Державного підприємства Куліндорівський комбінат хлібопродуктів Державного агентства резерву України

про стягнення 1223091,37грн

До суду надійшла позовна заява LINES SHIPPING TRADE LTD до Державного підприємства Куліндорівський комбінат хлібопродуктів Державного агентства резерву України про стягнення 1223091,37грн неустойки за контрактами № 14/01/25 від 14.01.2025, з яких:

- Контракт № 14/01/25 від 14.01.2025 на суму 13 771,40 Євро (тринадцять тисяч сімсот сімдесят один євро, 40 євроцентів), що еквівалентно 666 781,58 (шістсот шістдесят шість тисяч сімсот вісімдесят одна грн., 58 коп.) грн (офіційний курс національної валюти по відношенню до Євро, станом на 15.08.2025 р. склав 48,41785 грн. за 1 Євро, за інформацією з офіційного інтернет-представництва Національного банку України).

- Контракт № 14/01/25-1 від 14.01.2025 на суму 13 413,70 доларів США (тринадцять тисяч чотириста тринадцять доларів США, 70 центів), що еквівалентно 556 309,79 (п`ятсот п`ятдесят шість тисяч триста дев`ять грн. 79 коп.) грн. (офіційний курс національної валюти по відношенню до долару США, станом на 15.08.2025 р. склав 41,47325 грн. за 1 дол. США, за інформацією з офіційного інтернет-представництва Національного банку України).

Позивач просив розглянути справу в спрощеному позовному провадженні.

Ухвалою від 29.08.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без призначення засідань. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву протягом 15 днів з дня отримання ухвали.

Відповідач отримав ухвалу в електронному кабінеті 29.08.2025 о 18год 03хв, що підтверджується довідкою.

12.09.2025 у встановлений строк відповідач подав відзив, яким просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що форс-мажорні обставини, пов`язані з воєнним станом в країні, унеможливлюють виконання відповідачем обов`язку щодо поставки товару, але після подолання форс-мажору здійснить поставку товару. Крім того, відповідач вважає, що позивач неправильно нарахував штрафні санкції з 01.03.2025, в той час як претензію відповідач отримав 03.03.2025.

Суд зауважує, що в позовній заяві позивач зазначив серед учасників справи директора позивача Савченко Валерію Вікторівну, яка має зареєстроване місце проживання в Україні для того.

Суд не залучав до участі у справі директора позивача, оскільки Господарський процесуальний кодекс не передбачає залучення до участі у справі керівників сторін у спорі про стягнення за договором.

Щодо повідомлення позивача, який є іноземною юридичною особою, то суд врахував, що в Україні існує усталена судова практика (зокрема постанова Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №910/5257/21), відповідно до якої судові документи можуть не відправлятися за кордон для вручення у разі, якщо іноземна юридична особа має представника на території України, призначеного відповідно до вимог ГПК України, або має офіційне представництво на території України.

Станом на момент відкриття провадження у справі у суду були наявні відомості, що позивач має представника в Україні, а саме адвоката Волканова Є.В., який на підтвердження своїх повноважень додав до позовної заяви ордер від 25.08.2025 № 1564939 серії ВН.

Отже, достатньо повідомити адвоката Волканова Є.В. про розгляд справи.

Адвокат Волканов Є.В. отримав ухвалу суду 29.08.2025 в електронному кабінеті, що підтверджується довідкою.

16.09.2025 подано відповідь на відзив, якою позивач наполягає на задоволенні позову.

24.09.2025 позивач подав докази понесених ним витрат на правничу допомогу в сумі 30000грн та в разі задоволення позову просить покласти їх на відповідача.

Згідно з ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, суд

встановив:

Між LINES SHIPPING TRADE, LTD як Покупцем, та Державним підприємством «Куліндорівський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України, як Продавцем, було укладено Контракт № 14/01/25 від 14.01.2025 року (далі Контракт № 1).

За умовами вказаного контракту Продавець продає, а Покупець купує товар на нижченаведених умовах.

Борошно пшеничне вищого ґатунку, далі іменоване як «Товар».

Постачання Товару здійснюється партіями. Постачання кожної партії Товару здійснюється на підставі цього Контракту.

Загальна кількість товару, що постачається протягом дії цього Контракту становить 440,00 метричних тон (п.2.3. Контракту № 1).

Ціна і умови платежу за Контрактом № 1 визначені у розділі 3 наступним чином: «… Валюта Контракту Євро». Оплата Товару здійснюється у Євро. Ціна товару становить 280,00 Євро за одну метричну тонну товару. Загальна сума Контракту 123 200,00 Євро. Оплата: 20% вартості товару оплачується до 14 лютого 2025 року, 80% вартості товару оплачується протягом 14 банківських днів з моменту поставки Товару…».

За умовами поставки Продавець постачає Товар автомобільним транспортом на умовах FCA Одеса, Україна. Товар за цим Контрактом постачається у строки до 28.02.2025 (п. 4.1. Контракту № 1).

LINES SHIPPING TRADE LTD за умовами Контракту № 14/01/25 від 14.01.2025 р. перерахувало на рахунок відповідача передплату у розмірі 20 % від вартості товару (сума 280 євро за метричну тону) до 14.02.2025 року на загальну суму 27 000 євро, що підтверджується наступними доказами:

- Платіжне доручення від 22.01.2025 р. про сплату 7 000 євро.

- Платіжне доручення від 06.02.2025 р. про сплату 6 000 євро.

- Платіжне доручення від 07.02.2025 р. про сплату 7 000 євро.

- Платіжне доручення від 12.02.2025 р. про сплату 7 000 євро.

Державне підприємство «Куліндорівський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України в порушення умов Контракту № 14/01/25 від 14.01.2025 р. не здійснило поставку товару до 28.02.2025 року. Крім того, поставку не здійснено станом на день подачі цієї позовної заяви.

Таким чином, Державне підприємство «Куліндорівський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України не виконало зобов`язання щодо поставки Товару, чим порушило умови Контракту № 1 і, відповідно, допустило господарськоправове правопорушення.

Між LINES SHIPPING TRADE LTD, як Покупцем, та Державним підприємством «Куліндорівський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України, як Продавцем, укладено Контракт № 14/01/25-1 від 14.01.2025 року (далі Контракт № 2)

За розділом 1 Предмету Контракту № 2 Продавець продає, а Покупець купує товар на нижченаведених умовах.

Висівки пшеничні гранульовані, далі іменоване як «Товар».

Постачання Товару здійснюється партіями. Постачання кожної партії Товару здійснюється на підставі цього Контракту… Загальна кількість товару, що постачається протягом дії цього Контракту становить 1000,00 ± 10 метричних тон (п.2.3. Контракту № 2). Ціна і умови платежу за Контрактом № 2 визначені у розділі 3 наступним чином: «… Валюта Контракту Долар США».

Оплата Товару здійснюється у Доларах США.

Ціна товару становить 120,00 Доларів США за одну метричну тонну товару.

Загальна сума Контракту 120 000,00 Доларів США.

Оплата: 20% вартості товару оплачується до 14 лютого 2025 року, 80% вартості товару оплачується протягом 14 банківських днів з моменту поставки Товару…

За умовами поставки Продавець постачає Товар автомобільним транспортом на умовах FCA Одеса, Україна. Товар за цим Контрактом постачається у строки до 28.02.2025 (п. 4.1. Контракту № 2).

LINES SHIPPING TRADE LTD за умовами Контракту № 14/01/25-1 від 14.01.2025 року перерахувало на рахунок відповідача передплату у розмірі 20 % від вартості товару (сума 120 доларів США за метричну тону) до 14.02.2025 року, а саме 24 000 доларів США, що підтверджується наданим до позовної заяви платіжним дорученням від 16.01.2025 р.

Державне підприємство «Куліндорівський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України в порушення умов Контракту № 14/01/25-1 від 14.01.2025 не здійснило поставку товару до 28.02.2025 року. Крім того, поставку не здійснено станом на день подачі цієї позовної заяви. Таким чином, Державне підприємство «Куліндорівський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України не виконало зобов`язання щодо поставки Товару, чим порушило умови Контракту № 2 і, відповідно, допустило господарсько-правове правопорушення.

Відповідно до Розділу 9 Контракту № 1 та Контракту № 2: «…Усі розбіжності, які можуть виникнути у зв`язку з виконанням цього Контракту або випливати з нього, по можливості будуть вирішуватись шляхом переговорів між Сторонами…».

Відповідно до статті 19 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

Метою досудового врегулювання господарських спорів є усунення або запобігання негативного впливу на господарську діяльність з боку контрагентів. Добровільне задоволення претензійних вимог забезпечує найбільш швидке відновлення порушених прав кредитора. В цьому полягає позитивний аспект досудового порядку врегулювання спорів. Такий порядок є позитивним і для добросовісного боржника, оскільки позбавляє його додаткових витрат на судові видатки.

Учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду. У разі необхідності відшкодування збитків або застосування інших санкцій суб`єкт господарювання чи інша юридична особа - учасник господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів має право звернутися до нього з письмовою претензією, якщо інше не встановлено законом (стаття 222 ГК України).

Вищезазначені Контракт № 14/01/25 від 14.01.2025 року та Контракт № 14/01/25-1 від 14.01.2025 є ідентичними за текстом та предметом та умовами договору.

Відповідно до розділу 7 Контракту № 14/01/25 від 14.01.2025 року та Контракту № 14/01/25-1 від 14.01.2025 року, у разі прострочення строку поставки Товару, Продавець зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості не поставленого в строк товару за кожен день прострочення та штраф у розмірі 10 % (десяти) від всієї вартості непоставленого Товару.

Також, у разі невиконання умов Контракту № 14/01/25 від 14.01.2025 року та Контракту № 14/01/25-1 від 14.01.2025 року, абзацом другим розділу 7 цих контрактів встановлено, що у разі прострочення строку поставки Товару визначеного п. 4.1., Продавець зобов`язаний повернути Покупцеві сплачені ним відповідно до умов цього Контракту кошти протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання письмової вимоги.

На підставі вищевикладеного, Позивач направив Відповідачу претензію від 01.03.2025 року про сплату боргу з вих. № 01-03/25 від 01.03.2025 року (далі Претензія) з вимогою сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості не поставленого в строк товару за кожен день прострочення та штраф у розмірі 10 % (десяти) від всієї вартості непоставленого Товару, а також у разі невиконання умов щодо поставки товарів, - повернути сплачені ним відповідно до умов цього контракту кошти протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання цієї письмової вимоги (претензія була вручена відповідачу 03.03.2025 р., про свідчить відмітка про отримання).

В претензії було повідомлено відповідача про те, що у разі несплати зазначених штрафних санкцій та неповернення сплачених коштів або не надання відповіді на дану претензію у визначені законодавством України строки LINES SHIPPING TRADE LTD буде вимушене звернутися до суду для примусового стягнення суми боргу, з нарахуванням пені та штрафних санкцій, а також відшкодування 3 % річних, передбачене частиною другою статті 625 ЦК України як компенсації та захисту майнового права та інтересу.

Станом на день подання цієї позовної заяви, відповіді на претензію позивачем не отримано та оплати вказаних штрафних санкцій Відповідачем не здійснено.

Правовідносини, пов`язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право» та ГПК України.

Згідно зі статтею 38 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» спори, що виникають між суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб`єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору.

За статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, якщо на території України знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи відповідача; в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про міжнародне приватне право» у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. У разі обрання сторонами права, що підлягає застосуванню до змісту правовідносин, суд застосовує це право у вирішенні спору. При цьому за приписами частин третьої та четвертої статті 5 Закону України «Про міжнародне приватне право» вибір права може бути здійснений щодо угоди (угоди) загалом або її окремої частини. Вибір права щодо окремих частин угоди має бути явно вираженим.

Таким чином, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, спір підлягає вирішенню в господарських судах України з урахуванням вимог глави 2 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною першою ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зазначені вище Контракти укладено відповідно до вимог чинного законодавства, підписано посадовими особами та скріплено печатками сторін.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Стаття 663 ЦК України передбачає, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності із ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Нормою ст.525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої ст 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 549 ЦК України зазначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 550 ЦК України визначає, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Як зазначено вище, умовами контрактів № 1 та № 2 було передбачено, що відповідач має поставити товар до 28.02.2025. Отже, з наступного дня, тобто з 01.03.2025 має місце прострочення здійснення відповідачем поставки, і відповідно з 01.03.2025 позивач має право нараховувати неустойку.

З огляду на викладене, суд відхиляє посилання відповідача на те, що нарахування штрафних санкцій потрібно було проводити з дати отримання ним претензії.

Позивач, у зв`язку з простроченням відповідачем поставки товару, просить стягнути 1223091,37грн неустойки за контрактами № 14/01/25 від 14.01.2025 за період з 01.03.2025 по 10.07.2025, з яких:

- Контракт № 14/01/25 від 14.01.2025 на суму 13 771,40 Євро (тринадцять тисяч сімсот сімдесят один євро, 40 євроцентів), що еквівалентно 666 781,58 (шістсот шістдесят шість тисяч сімсот вісімдесят одна грн., 58 коп.) грн (офіційний курс національної валюти по відношенню до Євро, станом на 15.08.2025 р. склав 48,41785 грн. за 1 Євро, за інформацією з офіційного інтернет-представництва Національного банку України).

- Контракт № 14/01/25-1 від 14.01.2025 на суму 13 413,70 доларів США (тринадцять тисяч чотириста тринадцять доларів США, 70 центів), що еквівалентно 556 309,79 (п`ятсот п`ятдесят шість тисяч триста дев`ять грн. 79 коп.) грн. (офіційний курс національної валюти по відношенню до долару США, станом на 15.08.2025 р. склав 41,47325 грн. за 1 дол. США, за інформацією з офіційного інтернет-представництва Національного банку України).

Ці вимоги заявлені позивачем на підставі розділу 7 Контракту № 14/01/25 від 14.01.2025 року та Контракту № 14/01/25-1 від 14.01.2025 року, яким передбачено, що у разі прострочення строку поставки Товару, Продавець зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості не поставленого в строк товару за кожен день прострочення та штраф у розмірі 10 % (десяти) від всієї вартості непоставленого Товару.

Суд враховує, що на час звернення позивача з позовом 25.08.2025 був чинний Господарський кодекс України.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховує викладений в пункті 5.2.6 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 904/3565/18 (предмет позову - стягнення пені та штрафу за непоставлений товар, тобто спір виник з подібних правовідносин) висновок щодо комплексного застосування положень частини 3 статті 6, частини 2 статті 9, частини 3 статті 549 ЦК України та частини 2 статті 4, частини 4 статі 231 ГК України:

"Господарський кодекс України не містить поняття пені. Водночас, згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, господарським законодавством закріплено, що у випадку, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або в кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 ст. 231 ГК).

Тлумачення вказаної норми дозволяє констатувати, що на основі норм господарського законодавства пеня може бути застосована для забезпечення будь-якого зобов`язання, оскільки вона відноситься до штрафних санкцій.

Як наслідок, враховуючи ч. 2 ст. 9 ЦК України та ч. 2 ст. 4 ГК України, що передбачають наявність спеціальних норм, регулюючих господарські відносини, Суд вважає, що сторони не позбавлені права у господарському договорі забезпечувати пенею виконання будь-якого зобов`язання.

Крім того, Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Тлумачення положень ч. 3 ст. 549 ЦК України в аспекті меж свободи договору дає можливість зробити висновок, що сторони у договорі можуть забезпечити за допомогою пені виконання негрошового зобов`язання".

Крім того, Верховний Суд в постанові від 18.09.2020 у справі № 916/4693/15 в абзацах 16, 17, 19, 20, 26- 31 пункту 9.3 зазначив таке:

"Аналіз наведених норм чинного законодавства та умов кредитного договору свідчить про те, що максимальний розмір пені, визначений Законом та погоджений сторонами у кредитному договору, пов`язаний із розміром облікової ставки Національного банку України. При цьому оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 909/660/14, а також у постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 905/1923/16, від 13.07.2018 у справі № 916/2393/17, від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15, від якого Верховний Суд не вбачає підстав відступати.

Отже положення чинного законодавства хоча і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов`язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі № 3-62гс11 та від 26.12.2011 у справі № 3-141гс11, від яких Верховний Суд не вбачає підстав відступати.

Отже вимоги про застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов`язань, визначених в іноземній валюті, можуть заявлятися лише в національній валюті України (гривні). З огляду на викладене Верховний Суд вважає безпідставними доводи скаржника про те, що до зобов`язань, виражених в іноземній валюті, застосування пені у вигляді подвійної облікової ставки Національного банку України, визначеної у гривні, неможливе та суперечить чинному законодавству України.

Відповідно до частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

При цьому об`єднана палата Касаційного господарського суду зазначає, що з урахуванням умов договору пеня у цьому випадку має обчислюватися і стягуватися в національній валюті України - гривні. При цьому саме у гривні пеня повинна обчислюватися щоденно (на момент щоденного прострочення зобов`язання).

Такі правові висновки Верховного Суду щодо правил проведення розрахунку пені за прострочене зобов`язання, виражене в іноземній валюті, викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 23.11.2018 у справі № 922/4404/17 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15.

Як вбачається суд апеляційної інстанції при визначенні суми пені, що підлягає стягненню з відповідача, врахував висновки проведеної у цій справі судово-економічної експертизи № 3267/3268 від 07.09.2016 та визнав обґрунтованим нарахування пені за прострочення виконання відповідачем цих двох зобов`язань за період з 03.02.2015 по 30.06.2015 у розмірі, що складає 24 779 767,93 грн за прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту та 15 115 779,72 грн за прострочення виконання зобов`язання зі сплати відсотків за користування кредитом. Пеня у зазначених розмірах була визначена експертом відповідно до умов договору щоденно за кожен день прострочення виконання зобов`язання, у гривневому еквіваленті по офіційному курсу Національного банку України, що узгоджується із зазначеними вище правовими висновками Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 910/9894/22.

З огляду на викладене, перевіривши розрахунок неустойки (а саме різновиду неустойки пені), зроблений позивачем, суд встановив, що він має помилки, оскільки позивач не врахував, що потрібно визначати пеню щоденно за кожен день прострочення у гривневому еквіваленті по офіційному курсу Національного банку України.

Отже, суд наводить власний розрахунок пені за період прострочення з 01.03.2025 по 10.07.2025 за Контрактом № 2:

періодВартість непоставленого товару в доларах СШАКурс долара СШАВартість непоставленого товару в гривняхРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені
01.03.2025-02.03.41, 0,0797871,05
03.03.41,614,50,0793927,68
04.03.41,214,50,0793942,83
05.03.41,414,50,0793941,61
06.03.41,014,50,0793921,68
07.03.2025-09.03.41,415,50,08512629,90
10.03.41,415,50,0854203,69
11.03.41,015,50,0854211,27
12.03.41,815,50,0854224,06
13.03.41,215,50,0854233,77
14.03.2025-16.03.41,015,50,08512707,26
17.03.41,615,50,0854233,99
18.03.41,015,50,0854226,82
19.03.41,615,50,0854239,71
20.03.41,015,50,0854240,44
21.03.2025-23.03.41,015,50,08512711,54
24.03.41,415,50,0854235,82
25.03.41,215,50,0854247,74
26.03.41,815,50,0854252,87
27.03.41,815,50,0854239,56
28.03.2025-30.03.41,615,50,08512694,80
31.03.41,415,50,0854230,82
01.04.41,615,50,0854225,12
02.04.41,015,50,0854220,04
03.04.41,415,50,0854214,25
04.04.2025-06.04.41,215,50,08512650,83
07.04.41,215,50,0854201,79
08.04.41,415,50,0854190,23
09.04.41,015,50,0854199,74
10.04.41,215,50,0854210,06
11.04.2025-13.04.41,215,50,08512669,34
14.04.41,815,50,0854221,56
15.04.41,615,50,0854214,16
16.04.41,615,50,0854199,88
17.04.41,415,50,0854203,95
18.04.2025-20.04.41,015,50,08512663,04
21.04.41,015,50,0854222,34
22.04.41,015,50,0854220,60
23.04.41,015,50,0854234,88
24.04.41,415,50,0854250,41
25.04.2025-27.04.41,015,50,08512756,83
28.04.41,615,50,0854258,63
29.04.41,215,50,0854257,89
30.04.41,415,50,0854239,59
01.05.41,215,50,0854230,00
02.05.2025-04.05.41,015,50,08512727,91
05.05.41,215,50,0854254,32
06.05.41,215,50,0854243,56
07.05.41,815,50,0854228,34
08.05.41,615,50,0854226,75
09.05.2025-11.05.41,615,50,08512702,45
12.05.41,015,50,0854237,79
13.05.41,415,50,0854236,94
14.05.41,815,50,0854233,04
15.05.41,215,50,0854236,83
16.05.2025-18.05.41,815,50,08512690,09
19.05.41,615,50,0854232,82
20.05.41,015,50,0854240,75
21.05.41,215,50,0854231,48
22.05.41,015,50,0854226,47
23.05.2025-25.05.41,815,50,08512698,96
26.05.41,815,50,0854233,95
27.05.41,415,50,0854240,21
28.05.41,615,50,0854250,93
29.05.41,615,50,0854242,21
30.05.2025-01.06.41,015,50,08512707,72
02.06.41,215,50,0854235,66
03.06.41,815,50,0854245,07
04.06.41,015,50,0854247,12
05.06.41,815,50,0854231,25
06.06.2025-08.06.41,415,50,08512690,34
09.06.41,615,50,0854222,98
10.06.41,815,50,0854232,17
11.06.41,215,50,0854238,77
12.06.41,415,50,0854234,19
13.06.2025-15.06.41,015,50,08512695,32
16.06.41,215,50,0854227,55
17.06.41,215,50,0854236,12
18.06.41,015,50,0854235,60
19.06.41,615,50,0854246,18
20.06.2025-22.06.41,815,50,08512755,73
23.06.41,015,50,0854267,01
24.06.41,415,50,0854270,76
25.06.41,815,50,0854262,82
26.06.41,015,50,0854249,52
27.06.2025-29.06.41,415,50,08512725,07
30.06.41,815,50,0854247,37
01.07.41,615,50,0854261,43
02.07.41,215,50,0854265,54
03.07.41,215,50,0854264,78
04.07.2025-06.07.41,815,50,08512767,51
07.07.41,215,50,0854256,87
08.07.41,015,50,0854263,34
09.07.41,415,50,0854268,31
10.07.41,015,50,0854260,99
Таким чином, за розрахунком суду загальна сума неустойки становить за період з 01.03.2025 по 10.07.2025 по контракту № 2 становить 557253,40грн, що є більшою сумою ніж просить позивач.

Оскільки суд не має права виходити за межі позовних вимог, то суд визнає обгрунтованими вимоги про стягнення 556309,79грн неустойки за контрактом № 2.

Також суд наводить власний розрахунок пені за період прострочення з 01.03.2025 по 10.07.2025 за Контрактом № 1:

періодВартість непоставленого товару в євроКурс євроВартість непоставленого товару в гривняхРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені
01.03.2025-02.03.43,5,4414,50,0798466,40
03.03.43,0,8814,50,0794196,14
04.03.43,7,44 4237,82
05.03.43,814,50,0794270,50
06.03.44,3,7614,50,0794306,69
07.03.2025-09.03.44,2,7215,50,08513998,84
10.03.44,1,9215,50,0854683,92
11.03.44,1,1215,50,0854688,48
12.03.45,7,1215,50,0854734,82
13.03.45,4,0815,50,0854729,61
14.03.2025-16.03.45,6,2415,50,08514137,41
17.03.45,5,1215,50,0854736,39
18.03.45,5,6815,50,0854729,66
19.03.45,0,5615,50,0854748,87
20.03.45,1,2815,50,0854746,21
21.03.2025-23.03.45,2,4815,50,08514137,63
24.03.44,2,2415,50,0854710,37
25.03.45,5,5215,50,0854721,67
26.03.45,2,4815,50,0854726,94
27.03.44,3,615,50,0854693,86
28.03.2025-30.03.44,2,7215,50,08514057,74
31.03.44,5,0415,50,0854685,92
01.04.44,4,9615,50,0854694,36
02.04.44,4,8815,50,0854671,39
03.04.44,6,4815,50,0854674,06
04.04.2025-06.04.45,1,9215,50,08514405,20
07.04.45,5,6815,50,0854770,24
08.04.45,4,2415,50,0854717,97
09.04.45,8,5615,50,0854715,10
10.04.45,2,7215,50,0854769,69
11.04.2025-13.04.45,2,815,50,08514401,56
14.04.46,4,9615,50,0854912,97
15.04.47,8,7215,50,0854924,67
16.04.46,1,2815,50,0854881,04
17.04.46,5,615,50,0854903,04
18.04.2025-20.04.47,9,7615,50,08514766,87
21.04.47,6,9615,50,0854924,48
22.04.47,4,9615,50,0855001,98
23.04.47,3,9215,50,0854996,51
24.04.47,6,7215,50,0854978,60
25.04.2025-27.04.47,6,7215,50,08514896,55
28.04.47,5,9215,50,0854962,22
29.04.47,6,7215,50,0854962,90
30.04.47,8,815,50,0854951,58
01.05.47,3,8415,50,0854939,50
02.05.2025-04.05.47,4,5615,50,08514790,90
05.05.47,4,6415,50,0854954,58
06.05.47,3,7615,50,0854941,40
07.05.49,7,8415,50,0855232,19
08.05.47,8,415,50,0854929,64
09.05.2025-11.05.46,8,415,50,08514730,01
12.05.46,4,9615,50,0854895,95
13.05.46,0,9615,50,0854833,64
14.05.46,3,6815,50,0854826,79
15.05.46,5,5215,50,0854878,75
16.05.2025-18.05.46,7,9215,50,08514571,71
19.05.46,6,815,50,0854864,13
20.05.46,3,8415,50,0854906,78
21.05.46,8,7215,50,0854885,40
22.05.46,0,1615,50,0854912,81
23.05.2025-25.05.46,1,9215,50,08514742,93
26.05.46,1,6815,50,0854921,30
27.05.47,415,50,0854952,73
28.05.47,1,2815,50,0854954,34
29.05.47,5,5215,50,0854929,80
30.05.2025-01.06.46,0,3215,50,08514703,50
02.06.47,6,815,50,0854929,58
03.06.47,4,2415,50,0854974,53
04.06.47,0,1615,50,0854966,48
05.06.47,0,1615,50,0854942,92
06.06.2025-08.06.47,3,3615,50,08514884,05
09.06.47,4,3215,50,0854950,38
10.06.47,4,1615,50,0854960,72
11.06.47,6,5615,50,0854974,54
12.06.47,3,8415,50,0854969,61
13.06.2025-15.06.48,415,50,08515105,59
16.06.47,8,3215,50,0854994,36
17.06.48,615,50,0855033,62
18.06.48,8,8815,50,0855028,22
19.06.47,4,9615,50,0855016,38
20.06.2025-22.06.47,8,815,50,08515035,38
23.06.48,3,9215,50,0855047,56
24.06.48,4,8815,50,0855028,74
25.06.48,4,8815,50,0855079,79
26.06.48,2,1615,50,0855060,46
27.06.2025-29.06.48,1,615,50,08515280,11
30.06.48,9,3615,50,0855108,48
01.07.48,5,9215,50,0855129,77
02.07.49,5,7615,50,0855174,14
03.07.49,0,9615,50,0855145,18
04.07.2025-06.07.49,8,5615,50,08515449,06
07.07.49,7,215,50,0855143,95
08.07.49,1,215,50,0855134,26
09.07.49,6,1615,50,0855137,17
10.07.48,0,6415,50,0855114,80
Таким чином, за розрахунком суду загальна сума неустойки становить за період з 01.03.2025 по 10.07.2025 по контракту № 1 становить 643128грн, що є меншою сумою ніж просить позивач.

З огляду на викладене, суд визнає обгрунтованими вимоги про стягнення неустойки за контрактом № 1 частково в сумі 643128грн.

Щодо посилань відповідача на форс-мажор, то суд відхиляє їх, виходячи з наступного.

Відповідач посилається на те, що форс-мажором є воєнний стан в країні, і це є загальновідомим фактом.

Суд враховує, що сторони в розділі 8 контрактів узгодили, що у разі виникнення будь-яких обставин, що перешкоджають повному або частковому виконанню будь-якої із сторін її зобов`язань за цим контрактом, а саме пожежі, стихійного лиха, війни, воєнних дій будь якого характеру, час обумовлений для виконання зобов`язання, відсувається на 30 днів. Якщо обставини триватимуть понад 30 днів, то кожна із сторін буде вправі анулювати контракт повністю або частково без вимагання відшкодування збитків.

Будь-яка сторона, яка заявляє про форс-мажорні обставини, повинна направити повідомлення письмово іншій стороні протягом 3 днів. Підтвердженням таких обставин є сертифікат, виданий відповідачу Торгово-промисловою палатою. Відсутність документу, який посвідчує настання таких обставин, а також такого повідомлення або несвоєчасного повідомлення позбавляє сторони права посилатися на наступ таких обставин.

Відповідач не надав доказів повідомлення позивача про форс-мажор та доказів таких обставин (сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою), тому він позбавляється посилатись на такі обставини.

Крім того, суд враховує, що наявність форс-мажору може бути підставою для звільнення від відповідальності, а не звільняє від виконання зобов`язань. Продовження строку дії договору та строку виконання зобов`язань внаслідок форс-мажору чи інших обставин є можливим лише якщо сторони це прямо вказали в умовах договору, або уклали додаткову угоду про це за взаємною згодою сторін вже після виникнення таких обставин (постанова Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21).

За загальним правилом обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила (частина перша статті 614 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

В статті 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні" вказано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

Статтями 4.1, 4.2, 4.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44 (5) (нова редакція), Торгово-промислова палата України відповідно до статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП.

ТПП України уповноважує регіональні ТПП засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, за винятком засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що стосуються зобов`язань за:

- умовами зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України;

- умовами зовнішньоекономічних договорів, контрактів, типових договорів, угод, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України;

- умовами договорів, контрактів, типових договорів, угод між резидентами України, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України.

У випадку настання тимчасової неможливості виконання регіональною ТПП своєї функції із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема, через відсутність уповноваженої особи, окупацію території, настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) тощо дану функцію виконує ТПП України або інша регіональна торгово-промислова палата, найближча за розташуванням, якщо це не суперечить умовам договору, контракту, угоди тощо між сторонами, або за письмовою угодою сторін.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи на підставі доказів у порядку статті 86 ГПК України. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Отже, саме лише посилання відповідача на воєнний стан як форс-мажор, який унеможливлює виконання ним зобов`язання, не звільняє автоматично від відповідальності за невиконання зобов`язання, а відповідач повинен довести, як саме проявився форс-мажор під час виконання такого зобов`язання (постанова Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 922/854/21).

Таким чином, як зазначено вище суд визнав частково обгрунтованими позовні вимоги, а саме:

За контрактом № 1 на суму 643128грн неустойки, за контрактом № 2 557253,40грн неустойки.

Разом з тим, суд, користуючись своїм правом, дійшов висновку про можливість за власною ініціативою зменшити розмір штрафних санкцій, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.

При цьому, суд наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.10.2024 у справі № 911/952/22 (п. 137) зазначила, що для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

138. Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

139. Водночас закріплений законодавцем у статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

140. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18).

141. Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки [див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 серпня 2021 року у справі № 911/378/17 (911/2223/20)].

142. При вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суду також належить брати до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним усіх можливих заходів до виконання зобов`язання (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 910/11733/18, від 04 червня 2019 року у справі № 904/3551/18).

143. Також суду необхідно зважати на співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі № 920/1013/18, від 26 березня 2020 року у справі № 904/2847/19).

144. Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

145. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19 січня 2024 року у справі № 911/2269/22 звертав увагу, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

146. Категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (див. висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 916/878/20).

147. Законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд із цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

148. У питаннях визначення підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положеннями статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (див. постанови від 11 липня 2023 року у справі № 914/3231/16, від 10 серпня2023 року у справі № 910/8725/22, від 26 вересня 2023 року у справі № 910/22026/21, від 02 листопада 2023 року у справі № 910/13000/22, від 07 листопада 2023 року у справі № 924/215/23, від 09 листопада 2023 року у справі № 902/919/22).

149. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2024 року у справі № 911/2269/22).

В постанові Верховного Суду від 08.02.2024 у справі № 916/2266/22 зазначено, що як свідчить судова практика, суди звертають увагу на те, що зменшення розміру пені на 99% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін (правова позиція Верховного Суду в постановах від 04.02.2020 у справі 918/116/19 (пункт 8.15), від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21, від 05.04.2023 у справі № 910/18718/21 тощо).

Суд зауважує, що зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.

Отже, чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір, і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Розглянувши матеріали даної справи суд враховує, що суду не надано доказів понесення позивачем збитків, розмір штрафних санкцій є значним 1200381,40грн.

З огляду на викладене та на всі фактичні обставини справи, встановлені судом, приймаючи до уваги відсутність доказів понесення позивачем збитків у результаті порушення відповідачем зобов`язання; виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, враховуючи, що головною метою неустойки є стимулювання боржника до належного виконання основного зобов`язання і не лише майновий стан боржника може бути підставою для зменшення штрафних санкцій, беручи до уваги кризову ситуацію, яка склалася в державі внаслідок військової агресії російської федерації проти України та не могла не вплинути негативно на фінансовий стан відповідача, суд, користуючись правом, наданим положеннями чинного законодавства, дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення належної до сплати суми неустойки на 90 %, що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання неустойки ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності.

Отже, з відповідача підлягає стягненню 120038,14грн неустойки.

Щодо розподілу витрат зі сплати судового збору:

Позивач надав суд докази сплати18346,37грн.

Як зазначено вище, суд визнав обгрунтованими позовні вимоги в сумі 1200381,40грн.

З огляду на викладене, відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви про стягнення цієї суми позивач мав сплатити з урахуванням подання позову через Електронний суд 1200381,40*0,015*0,8=1404,58грн.

Згідно з ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В даній справі суд врахував, що у разі зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено на підставі клопотання про зменшення суми пені.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 917/2013/17 (п. 4.30).

Крім того, в постанові Верховного Суду від 27.11.2024 у справі № 910/12603/23 викладено такі висновки:

"3.3 Згідно частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін (пункт 1); у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 2).

3.4 Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 цього Кодексу серед основних засад (принципів) господарського судочинства визначено відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

3.5 Частиною 9 статті 129 ГПК України визначено, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

3.6 За результатами розгляду справи по суті (постанова Верховного Суду від 06.11.2024) вбачається, що спір між сторонами у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача.

…3.8 Отже, справедливим, і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, є застосування частини 9 статті 129 ГПК України та необхідність покладення на відповідача сплаченого позивачем судового збору до суду першої, апеляційної, касаційної інстанцій, оскільки спір у даному випадку виник внаслідок неправильних дій відповідача".

В постанові Верховного Суду від 29.04.2025 у справі № 911/3065/23 зазначено (п. 5.40, 5.42), що розподіл судового збору залежить від правомірності та обґрунтованості заявлених позовних вимог. Водночас Верховний Суд зазначає, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а є виключно застосуванням судом свого права на таке зменшення, передбаченого законодавством. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19.12.2024 у справі № 922/1248/24, від 03.04.2018 у справі № 902/339/16, від 10.03.2021 у справі № 904/5702/19, від 14.06.2022 у справі № 905/2135/19.

З огляду на викладене, з відповідача підлягає стягненню вся сума судового збору, яка мала була сплачена позивачем при зверненні з позовом про стягнення визнаної судом обгрунтованою суми позовних вимог 1200381,40грн, тобто 14404,58грн судового збору.

Щодо витрат на правничу допомогу.

В позовній заяві позивач зазначив, що попередній (орієнтовний) розмір витрат на правничу допомогу становить 25000грн

Позивач просить в клопотанні від 29.09.2025 стягнути 30000грн (незначне перевищення суми в порівнянні з заявленою в попередньому розрахунку) витрат на правничу допомогу.

До клопотання додано докази понесених ним витрат на правничу допомогу, а саме: договір № 1 про надання правничої допомоги від 08.07.2025, який укладено позивачем та Адвокатським об`єднанням «ПРАКТИКА», за умовами якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає зобов`язання надавати правничу допомогу в обсягах та на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, а клієнт зобов`язується виплатити гонорар.

Крім того, 08.07.2025 між позивачем та Адвокатським об`єднанням «ПРАКТИКА» укладено додаткову угоду № 1 до договору, яка визначає порядок оплати гонорару за надання правничої допомоги у спорі з ДП «Куліндорівський комбінат хлібопродуктів».

Згідно з п. 4 додаткової угоди вартість правничої допомоги фіксована і становить 30000грн.

22.09.2025 позивач і адвокатським об`єднанням підписано акт приймання-передачі наданих послуг № 1 на суму 30000грн, в якому зазначено, що надано такі послуги:

- правовий аналіз ситуації та вхідних матеріалів,

- кваліфікація спірних дій та визначення правових підстав позову,

- підбір релевантної судової практики,

- формування позовних вимог і розрахунок заявленої суми,

- підготовка процесуальних документів відповідно до процесуального кодексу,

- організація проведення перекладу документів.

Отже, позивач подав суду докази понесення ним 30000грн витрат на правничу допомогу.

Суд зауважує, що такі послуги як «правовий аналіз ситуації та вхідних матеріалів», «кваліфікація спірних дій та визначення правових підстав позову», «підбір релевантної судової практики», «формування позовних вимог і розрахунок заявленої суми», входять до складу і охоплюються таким видом правничої допомоги як «підготовка процесуальних документів відповідно до процесуального кодексу».

Матеріалами справи підтверджується, що представником позивача був адвокат Волканов Є.В. на підтвердження повноважень якого надано ордер серії ВН № 1564939 від 25.08.2025.

Позивачем було подано такі процесуальні документи, як позовна заява та відповідь на відзив.

Щодо послуги «організація проведення перекладу документів», то це не є видом правничої допомоги відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.126 Господарського процесуального кодексу України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст.129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зауважує, що дана справа розглядалась в спрощеному позовному провадженні без призначення засідання.

Частиною 4 ст. 129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Суд зауважує, що в даній справі, суд визнав частково обгрунтованими вимоги позивача в сумі 1200381,40грн, але скористався своїм правом і зменшив штрафні санкції.

Тобто, за загальним правилом суд повинен був покласти витрати позивача на правничу допомогу на відповідача пропорційно сумі 1200381,40грн.

Однак, Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

При цьому такі витрати повинні відповідати критерію необхідності - чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання - чи вплинули вони на перебіг розгляду справи.

Суд зазначає, що витрати на правничу допомогу щодо складання розрахунку штрафних санкцій не відповідають критерію необхідності.

Так, позивач не врахував, що розрахунок неустойки (пені) потрібно було проводити в гривнях щоденно. Як наслідок, суду довелось самостійно проводити розрахунки за двома контрактами в різних валютах (євро і долари США), що потребувало значний час.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем сума є завищеною і не відповідає витраченому адвокатом часу на складання позовної заяви, яка складена без врахування судової практики і норм права.

Отже, керуючись критеріями, які викладені в частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд з власної ініціативи вирішив відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість частково покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Таким чином, суд частково задовольняє вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу і стягує з відповідача лише 10000грн.

Такі висновки щодо застосування статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку задовольнити позовні вимоги частково.

На підставі вищевикладених норм права, керуючись ст.ст. 129, 232-240, 243, Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Куліндорівський комбінат хлібопродуктів Державного агентства резерву України (код 05519327, м. Одеса, 21-й км Старокиївської дороги, 20) на користь LINES SHIPPING TRADE LTD SM6 7AH (Sbc House, Restmor Way, Wallington, Surrey, United Kingdom, SM6 7AH; номер компанії: 14389034) 120038,14грн неустойки, 14404,58грн судового збору та 10000грн витрат на правничу допомогу

4. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06 жовтня 2025 р.

Суддя В.В. Литвинова