ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
13.10.2025м. ДніпроСправа № 904/2195/25
Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Рудь І.А., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Адвокатська компанія "Гарант", м. Дніпро
про ухвалення додаткового рішення у справі:
за позовом Акціонерного товариства "Дніпровський стрілочний завод", м. Дніпро
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Адвокатська компанія "Гарант", м. Дніпро
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Адвокатське об`єднання "Гарантс", м. Київ
про визнання недійсним додатку № 1 до договору про надання правової допомоги
Без повідомлення (виклику) учасників справи.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
23.09.2025 від відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій він просить суд ухвалити додаткове рішення по справі та стягнути з позивача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у сумі 50 000 грн 00 коп.
30.09.2025 від Акціонерного товариства "Дніпровський стрілочний завод" надійшли заперечення на заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Адвокатська компанія "Гарант" про ухвалення додаткового рішення у справі № 904/2195/25 стосовно стягнення понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, в якій останнє просить суд відмовити в задоволенні вказаної заяви в повному обсязі.
Ухвалою суду від 06.10.2025 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Адвокатська компанія "Гарант" про ухвалення додаткового рішення.
Вирішено здійснювати розгляд заяви без виклику сторін.
Сторони повідомлені про прийняття заяви про ухвалення додаткового рішення до розгляду належним чином, шляхом направлення ухвали суду від 06.10.2025 до їх Електронних кабінетів в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, на підтвердження чого до матеріалів справи долучені Довідки про доставку електронного листа, згідно з якими ухвала суду від 06.10.2025 доставлена до Електронних кабінетів позивача та відповідача - 07.10.2025.
Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті,
Акціонерне товариство "Дніпровський стрілочний завод" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить визнати недійсним додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 08.09.2021 укладеного між Акціонерним товариством "Дніпровський стрілочний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Адвокатська компанія "Гарант".
Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2025 у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Відповідно до статті 244 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

2. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

3. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

4. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

5. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

У відповідності до вказаних положень, відповідачем було подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якій він просить суд стягнути з позивача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у сумі 50 000 грн 00 коп.

З приводу заяви суд зазначає таке.

За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які, в свою чергу, віднесені до судових витрат.

У відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

З матеріалів справи вбачається, що 23.09.2021 між адвокатом Фізичною особою-підприємцем Хандусенком Іваном Олеговичем (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Адвокатська компанія "Гарант" (далі - товариство) був укладений договір про надання правової допомоги (далі - договір), за умовами пункту 1.1.виконавець зобов`язуєгься за завданнями товариства (усних та/або письмових), за плату надавати товариству послуги правової допомоги, а товариство зобов`язується здійснювати оплату винагороди виконавця.

Відповідно до п. 9.1 договору зміни та доповнення до цього договору вносяться виключно за взаємною згодою Сторін і здійснюються у письмовій формі шляхом підписання відповідних доповнень до цього договору та/або окремих право чинів, які містять застереження про те, що вони є невід`ємною частиною даного договору.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін і діє до 23 вересня 2025 року, а в частині виконання і ним до повного його виконання (п. 10.1 договору).

01.11.2021 між адвокатом Фізичною особою-підприємцем Хандусенком Іваном Олеговичем (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Адвокатська компанія "Гарант" (далі - товариство) був укладений договір № 1 про зміну Договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 23 вересня 2021 року, відповідно до п. 1 якого сторони погодили викласти Договір про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 23 вересня 2021 року (надалі - «Договір»), в наступній редакції.

В порядку та на умовах визначених даним Договором, Виконавець зобов`язується надавати правову (правничу) допомогу для захисту у разі порушення, невизнання чи оспорювання прав, свобод та законних інтересів Товариства, відповідно до діючого законодавства, а Товариство зобов`язується сплатити Виконавцю гонорар та винагороду (бонус успіху) за надання правової допомоги, а також оплатити витрати пов`язані з наданням правової допомоги, відповідно до умов цього Договору, а також інших правочинів, що є невід`ємною частиною даного Договору (п. 1.1 договору).

За правові послуги надані Виконавцем, згідно цього Договору, Товариство зобов`язане сплачувати Виконавцеві винагороду за кожну годину надання правової допомоги (юридичних послуг), встановлену в Акті(ах) здачі-приймання юридичних послуг (правової допомоги). Ціна однієї години надання правової допомоги (юридичних послуг) адвокатом становить - 50 (п`ятдесят) доларів США, в доларовому еквіваленті за курсом НБУ станом на дату здійснення такого платежу (п. 3.1 договору).

На виконання умов п. 1.3. цього Договору, Товариство зобов`язане сплачувати Виконавцеві додаткові витрати у розмірі, які визначені Сторонами й становлять 500 (п`ятсот) грн. 00 коп. щомісячно.

У випадку подорожчання або здешевлення паливно-мастильних матеріалів, дана сума може бути збільшена або зменшена, виключно за взаємною згодою сторін і здійснена шляхом підписання відповідних доповнень до цього Договору» (п. 3.2 договору).

До 3 (третього) числа кожного місяця Товариство здійснює оплату винагороди за кожну годину надання правової допомоги (юридичних послуг) та додаткові витрати за поточний місяць, в розмірі, що визначений п. 3.1. цього Договору (п. 3.3 договору).

Виконання грошових зобов`язань з оплати винагороди за кожну годину надання правової допомоги (юридичних послуг) та додаткові витрати, здійснюється Товариством, згідно відповідного (их) Акту (ів) здачі-приймання правової допомоги (юридичних послуг) (п. 3.4 договору).

Сторони домовились, що передача від Виконавця до Товариства відповідного Акту (ів) здачі-приймання юридичних послуг (правової допомоги), відбувається шляхом направлення з використанням месенджерів інтернет-зв`язку на телефонний номер, електронної пошти Товариства, не пізніше першого числа місяця наступного за звітним, якщо інший строк оплати на визначено у відповідній додатковій угоді (додаткових угодах) до цього Договору (п. 3.5 договору).

Цей Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками обох Сторін і діє до 23 вересня 2025 року, а в частині виконання Сторонами своїх зобов`язань за ним до повного його виконання (п. 10.1 договору).

04.05.2025 між адвокатом Фізичною особою-підприємцем Хандусенком Іваном Олеговичем (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Адвокатська компанія "Гарант" (далі - товариство) було укладено додаткову угоду № 7 від 04.05.2025 до договору №1 від 01.11.2021, відповідно до умов якої було погоджено наступне.

Виконавець буде надавати правову допомогу (юридичні послуги) Товариству на підставі Договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 23 вересня 2021 року, в редакції зі змінами, що внесені Договором №1 від 01.11.2021, у взаємовідносинах Товариства з судовими, виконавчими органами, та Акціонерним Товариством «ДНІПРОВСЬКИЙ СТРІЛОЧНИЙ ЗАВОД» (ідентифікаційний код юридичної особи 14367980), по справі № 904/2195/25 за позовом АТ «Дніпровський стрілочний завод» до ТОВ «Адвокатська компанія «ГАРАНТ», третя особа АО «ГАРАНТС» про визнання недійсним договору.

Сторони дійшли згоди встановити фіксований гонорар для Виконавця за надання правової допомоги (юридичних послуг) Товариству з питання, що зазначене в п. 1 даної Додаткової угоди:

- 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч грн., 00 коп.) - в суді першої інстанції;

- додатково 30 000,00 грн. (тридцять тисяч грн., 00 коп.) - в суді апеляційної інстанції;

- додатково 20 000,00 грн. (двадцять тисяч грн., 00 коп.) - в суді касаційної інстанції.

Перелік та види фактично наданої Виконавцем Товариству правничої допомоги за Договором про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 23 вересня 2021 року, в редакції зі змінами, що внесені Договором №1 від 01.11.2021 року у справі 904/2195/25 у Господарському суді Дніпропетровської області зазначаються в Акті здач і-приймання юридичних послуг, який підписується сторонами.

Оплата суми гонорару, що встановлена в п. 2 даної Додаткової угоди здійснюється Товариством на користь Виконавця протягом 10 календарних днів з дня набрання законної сили рішення суду за результатами розгляду судової справи на підставі позовної заяви, що визначена п. 1 даної Додаткової угоди (постфактум) на безготівковий розрахунковий рахунок Виконавця.

У подальшому, 22.09.2025 між сторонами був підписаний Акт № 1_22.09.25-ДнСЗ здачі-приймання юридичних послуг, в якому викладений детальний опис робіт (наданих послуг), та зазначено, що загальна кількість витрачених годин на юридичні послуги надані в період з 04.05.2025 по 22.05.2025 (включно) становить 24 год. 00 хв.

Підсумкова вартість наданих правових (юридичних) послуг складає - 50 000, 00 грн, що виплачуються як винагорода Об`єднання протягом 10 календарних днів з дня набрання законної сили рішення суду за результатами розгляду судової справи №904/2195/25.

Відповідно до положень частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України надати належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19 зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

У постанові від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 Верховний Суд вказав, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість, покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У постановах від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18 і від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 Верховний Суд також зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Серед іншого, аналізуючи розмір заявленої позивачем до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.01.2023 у справі № 910/8342/21, визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин 6, 7 та 9 статті 129 цього Кодексу.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в пунктах 119, 120 постанови від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7 та 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Крім того, щодо порядку обчислення гонорару, суд зазначає таке.

За змістом частини 3 статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" ).

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Разом з тим, Великою Палатою Верховного Суду зауважено, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 Цивільного кодексу України.

Частинами 1,2 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

- фіксованого розміру,

- погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною 1 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" як "форма винагороди адвоката", але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Враховуючи вказане, у відповідності до вказаних вище норм, дослідивши заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та документи, на підставі яких позивач просить стягнути вказані витрати, а також беручи до уваги заперечення позивача на заяву, господарський суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності та співрозмірності їхнього розміру, та є завищеним, оскільки становить 50 000 грн 00 коп., в той час, як обсяг доказів по справі, який підлягав вивченню та аналізу адвокатом, є незначним; справа є нескладною та не потребувала великої кількості часу для досвідченого адвоката.

З огляду на викладене, оцінюючи обсяг наданої відповідачу правничої допомоги та її вартість, з урахуванням законодавчих критеріїв визначення витрат на професійну правничу допомогу при їх розподілі, а також зважаючи на критерій розумного розміру, що пропагується й застосовується Європейським судом з прав людини, проаналізувавши зміст та вартість наданої в межах даної справи правничої допомоги, що відображена в акті наданих послуг від 22.09.2025, суд приходить до висновку, що вартість наданої професійної правничої допомоги у цій справі не може бути покладена на позивача повністю, та з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також враховуючи сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 20 000 грн 00 коп.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України стягненню з позивача на користь відповідача підлягають 20 000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу; інша частина витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн 00 коп. покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 126, 129, 234, 238, 244, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Адвокатська компанія "Гарант" про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 904/2195/25 задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Дніпровський стрілочний завод" (49098, м. Дніпро, вул. Любарського, 181, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Адвокатська компанія "Гарант" (49000, м. Дніпро, вул. Глінки, буд. 17-А, рівень 3, оф. 8, ) 20 000 грн 00 коп. - частину витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст додаткового рішення підписаний - 13.10.2025.

Суддя І.А. Рудь