ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2025 Справа № 914/2183/25

За позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю Агробудсервіс, с.Тростянець Львівської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Національний електропостачальник м.Львів

про: стягнення 898043,74 грн заборгованості за договором надання послуг №1/2/02/2025 від 07.02.2025

Суддя Ділай У.І.

Без участі представників сторін

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2025 справу №914/2183/25 розподілено судді У.І.Ділай.

Ухвалою від 21.07.2025 позов залишено без руху.

22.07.2025 від позивача надійшла заява, з якою долучено докази усунення недоліків.

Ухвалою від 28.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без участі представників сторін.

29.07.2025 копію ухвали від 28.07.2025 доставлено до електронного кабінету відповідача.

05.08.2025 від позивача до суду надійшов лист, до якого долучено для огляду оригінали документів, копії яких подані разом з позовом.

Станом на 29.09.2025 від відповідача до суду відзив не надходив.

Відповідач протягом розгляду справи не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Відповідно до ст.248 Господарського процесуального кодексу України - суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Строк вирішення спору завершився 28.09.2025. Відтак, в суду відсутні підстави для подальшого відкладення розгляду справи поза межами строку, встановленого для вирішення спору у спрощеному позовному провадженні.

У зв`язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

У процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агробудсервіс» (надалі виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Національний електропостачальник» (надалі замовник, відповідач) укладено договір про надання транспортних послуг №1/2/02/2025 від 07.02.2025, відповідно до п. 1.1 договору, виконавець зобов`язався надати послуги щодо перевезення продукції, а замовник зобов`язався прийняти і своєчасно провести оплату відповідно до умов договору.

Як зазначено в позові перевізником здійснено перевезень на суму 781506,45 грн. На підтвердження подано копії актів наданих послуг (оригінали судом оглянуто): №434 від 07.02.2025 на суму 1617,47грн; №435 від 08.02.2025 на суму 24953,72грн; №444 від 10.02.2025 на суму 43436,21грн; №462 від 11.02.2025 на суму 59662,26грн; №463 від 12.02.2025 на суму 42853,02грн; №510 від 13.02.2025 на суму 42406,66грн; №530 від 14.02.2025 на суму 17834,09грн; №531 від 15.02.2025 на суму 10334,95грн; №538 від 17.02.2025 на суму 17391,56грн; №561 від 18.02.2025 на суму 7254,07грн; №581 від 19.02.2025 на суму 14735,00грн; №601 від 20.02.2025 на суму 13505,46грн; №622 від 21.02.2025 на суму 36777,30грн; №623 від 22.02.2025 на суму 10923,12грн; №651 від 24.02.2025 на суму 19440,35грн; №669 від 25.02.2025 на суму 17799,08грн; №685 від 26.02.2025 на суму 6790,55грн; №700 від 27.02.2025 на суму 7231,57грн; №744 від 03.03.2025 на суму 6320,51грн; №745 від 04.03.2025 на суму 43580,45грн; №769 від 05.03.2025 на суму 38088,08грн; №786 від 06.03.2025 на суму 29170,33грн; №820 від 07.03.2025 на суму 20479,45грн; №821 від 08.03.2025 на суму 23700,37грн; №837 від 10.03.2025 на суму 39177,59грн; №848 від 11.03.2025 на суму 18748,56грн; №880 від 12.03.2025 на суму 27540,26грн; №892 від 13.03.2025 на суму 22297,16грн; №907 від 14.03.2025 на суму 25462,07грн; №939 від 18.03.2025 на суму 15698,48грн; №1046 від 27.03.2025 на суму 27220,98грн; №1068 від 29.03.2025 на суму 13575,48грн; №1088 від 01.04.2025 на суму 35500,14грн.

За змістом позовної заяви також зазначено, що в позивача відсутній акт наданих послуг №1088 від 01.04.2025, оскільки відповідач його не повернув. На підтвердження факту наявності господарської операції подано податкову накладну №47 від 01.04.2025. Доказів оскарження податкової накладної №47 від 01.04.2025 матеріали не містять.

Згідно з п.п. 2.1 договору, розрахунки проводяться шляхом здійснення оплати замовником після пред`явлення виконавцем акту виконаних робіт, який являється невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.3. договору, замовник здійснює оплату виконавцю за перевезення кожної поставленої партії продукції перерахуванням коштів на розрахунковий рахунок на протязі 14 календарних днів з дня відвантаження товару.

Як зазначено в позові позивач належним чином виконував умови договору транспортних послуг. Натомість ТОВ «Національний електропостачальник» порушило умови договору, отримані послуги не оплатило. Заборгованість за надані послуги становить 781506,45 грн.

Спір виник внаслідок того, що відповідач не оплатив позивачу вартості наданих послуг в повному обсязі. Відтак, ТОВ «Агробудсервіс» подало позов до Господарського суду Львівської області про стягнення з відповідача 781506,45 грн основного боргу.

Крім того, в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) за період з 21.02.2025 по 14.07.2025 позивач нарахував 27916,73 грн інфляційних втрат та 7829,80 грн 3% річних, а також, керуючись п.2.5 договору, позивач нарахував 80790,76грн пені за період з 21.02.2025 по 14.07.2025.

Відповідач відзиву на позов не подав.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 Цивільного кодексу України).

Як підтверджено матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір № 07.01.2025/1 перевезення вантажів від 07.01.2025, у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків.

У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним спірного договору чи визнання неукладеним в певній частині. Також відсутні докази про розірвання спірного договору.

За договором перевезення вантажу, відповідно до вимог п. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною першою статті 919 цього Кодексу передбачено, що доставка вантажу до пункту призначення здійснюється перевізником у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків у розумний строк.

Як встановлено судом на виконання умов договору позивач свої зобов`язання з перевезення за договором виконав належним чином за актами надання послуг, копії яких долучено до позову (оригінали судом оглянуто).

Згідно із матеріалами справи, жодних зауважень зі сторони відповідача в актах надання послуг не зазначено.

Підписання відповідачем актів надання послуг, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

За обставинами цієї справи, відповідач про дійсність отриманих послуг не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.

Згідно з п.п. 2.1 договору, розрахунки проводяться шляхом здійснення оплати замовником після пред`явлення виконавцем акту виконаних робіт, який являється невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.3. договору, замовник здійснює оплату виконавцю за перевезення кожної поставленої партії продукції перерахуванням коштів на розрахунковий рахунок на протязі 14 календарних днів з дня відвантаження товару.

Слід зазначити, що строк виконання зобов`язання з оплати за спірними актами є таким, що настав. Доказів оплати наданих послуг на загальну суму 781506,45 грн відповідач не надав.

Відповідно до положень ст. 538 ЦК України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано.

Підсумовуючи викладене, Господарський суд Львівської області дійшов висновку про недоведеність відповідачем обставин, які звільняють його від відповідальності.

Беручи до уваги, що строк виконання обов`язку сплати за надані послуги перевезення вантажів є таким, що настав, а відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 ГПК України наявності обставин, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, то за таких підстав позовні вимоги про стягнення 781506,45 грн основного боргу є підставними та підлягають задоволенню.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок позовних вимог, підстави та правильність нарахування суми 3% річних та інфляційних втрат за період з 21.02.2025 по 14.07.2025, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 27916,73 грн інфляційних втрат та 7829,80 грн 3% річних.

Щодо вимоги про стягнення 80790,76грн пені за період з 21.02.2025 по 14.07.2025 суд зазначає таке.

Згідно з п. 2.5 за несвоєчасну оплату замовник сплачує пеню в розмірі 0,5% від несплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ діючої на період коли сплачується пеня.

Згідно з частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Перевіривши поданий розрахунок, підстави та правильність нарахування суми, відповідно до положень п. 2.5 договору та ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», судом встановлено, що позивачем з відповідача підлягає до стягнення 80790,76грн пені за період з 21.02.2025 по 14.07.2025.

Судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 73, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Національний електропостачальник (79008, Львівська область, місто Львів, вулиця Кривоноса, 12, ідентифікаційний код 43770550) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агробудсервіс (81614, Львівська область, Стрийський район, село Тростянець, ідентифікаційний код 05444279) 781506,45 грн основного боргу, 27916,73 грн інфляційних втрат, 7829,80 грн 3% річних, 80790,76грн пені та 10776,53грн судового збору.

3.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 06.10.2025.

Суддя Уляна ДІЛАЙ