ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

06 жовтня 2025 року м. ТернопільСправа № 921/425/25

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Шумського І.П.

розглянувши матеріали справи

за позовом - в. о. керівника Тернопільської окружної прокуратури (46001, м. Тернопіль, бульвар Т. Шевченка, буд. 7) в інтересах держави в особі:

1) Великоберезовицької селищної ради (вул. С. Бандери, 26, смт. Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області, 47724)

2) Державної екологічної інспекції у Тернопільській області (вул. Шашкевича, 3, м. Тернопіль, 46008)

до відповідача - Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України (вул. Руставелі Шота, 9А м. Київ, 01601) в особі Філії "Подільський лісовий офіс" державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (структурний підрозділ без права юридичної особи) (вул. Руська 203А, м. Чернівці Чернівецького району Чернівецької області 58009)

про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

За участі від:

прокурора Куліковська Л. Б.

позивача 1 не з`явився

позивача 2 Мартинюк З. І.

відповідача Довгопола К. А.

ВСТАНОВИВ:

17.07.2025 виконувач обов`язків керівника Тернопільської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом в інтересах держави в особі Великоберезовицької селищної ради та Державної екологічної інспекції у Тернопільській області до Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України в особі Філії "Подільський лісовий офіс" державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2025 справу №921/425/25 передано на розгляд судді Шумському І.П.

Ухвалою суду від 22.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 921/425/25; постановлено здійснювати розгляд справи 921/425/25 за правилами загального позовного провадження; призначено у справі № 921/425/25 підготовче засідання на 10:40 год. 18.08.2025.

Ухвалою суду від 30.07.2025, у зв`язку із перебуванням судді Шумського І. П. у відпустці, продовжити строк підготовчого провадження у справі №921/425/25 та підготовче засідання у справі № 921/425/25 призначене на 06.10.2025 о 10:20 год.

07.08.2025 через систему "Електронний суд" представник відповідача надіслав заяву (відзив на позов) б/н від 07.08.2025 (вх. № 5690 від 08.08.2025). У відзиві представник відповідача заявляє клопотання про повернення прокуророві позовної заяви.

12.08.2025 Тернопільська обласна прокуратура надіслала суду відповідь на відзив б/н від 12.08.2025 (вх. № 5784 від 13.08.2025).

В підготовче засідання 06.10.2025 позивач 1 не з`явився, про час, дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

В підготовче засідання 06.10.2025 прокурор, представники позивача 2 та відповідача з`явились.

Представник відповідача підтримав своє клопотання, викладене у відзиві на позов, щодо повернення позовної зави прокурору.

Прокурор та представник позивача 2 щодо згаданого вище клопотання заперечили.

За твердженнями відповідача у даному випадку відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Водночас, вказане питання за загальним правилом підлягає вирішенню на час прийняття позовної заяви (п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України), а не у підготовчому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 176 ГПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Ухвалою суду від 22.07.2025 було встановлено, що подана позовна заява відповідає вимогам, викладеним у статтях 162, 164, 172 ГПК України, її прийнято та відкрито провадження у справі.

Відповідно до ч. 11 ст. 176 ГПК України, на яку посилається відповідач, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Проте обставина, передбачена п. 4 ч. 5 ст. 174 ГПК України, до згаданих недоліків не належить.

Слід також зазначити, що абзацом 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначений вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді.

Так, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Конституційний Суд України зазначив, що поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (абзац другий частини п`ятої Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3- рп/99).

Отже, вирішення питання про орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, полягає у встановленні органу, який, використовуючи на підставі норм законодавства надані йому повноваження, зобов`язаний з метою захисту інтересів держави вчиняти юридичні дії, що впливають на права та обов`язки суб`єктів спірних правовідносин, зобов`язуючи їх припинити порушення інтересів держави та усунути наслідки цих порушень (зокрема, звертатись до суду з відповідним позовом).

Представником Відповідача не заперечується наявність повноважень звернення до суду у ДЕІ у Тернопільській області, а також не заперечується наявність порушень інтересів держави у вказаній справі. Натомість акцентується увага на відсутності бездіяльності та на відсутності обґрунтувань, що саме заважало цьому органу самостійно звернутись із відповідним позовом самостійно до суду.

Відповідно до абз. 1- 3 ч. 4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Згідно з ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, від 05.03.2020 у справі № 9901/511/19, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21).

Процедура, передбачена абз. 3 і 4 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 15.01.2020 у справі № 698/119/18 (пункт 26), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 34), від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (пункт 8.19), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 81) від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 (пункти 7.11, 7.18), від 20.06.2023 у справі № 633/408/18 (пункти 10.12, 10.19), від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 (пункт 8.37), від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21 (пункт 8.4), від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц (пункт 8.11), від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц (пункт 8.18).

Частини 3 та 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», серед іншого, встановлюють умови, за яких прокурор може виконувати субсидіарну роль із захисту інтересів держави за наявності органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах).

Встановлена цим законом умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18). За позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Тобто визначений ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутись спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. У цій статті не йдеться про досудове врегулювання спору і, відповідно, вона не покладає на прокурора обов`язок вживати заходів з такого врегулювання шляхом досудового звернення до суб`єкта, якого прокурор вважає порушником інтересів держави і до якого як до відповідача буде звернений позов.

Отже, процесуальний статус прокурора у справі залежить від наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18).

Водночас п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду у справі № 924/1237/17 від 20.09.2018, у справі № 918/313/17 від 27.02.2018 та ухвалі Верховного Суду у справі № 822/1169/17 від 19.07.2018.

Відповідно до п. 6.43. постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи позивача у справі про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом через відсутність коштів для сплати судового збору, сам факт незвернення до суду позивачем з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 26.02.2019 у справі № 905/803/18. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Великою Палатою у вказаній постанові застосовано поняття «розумного строку». Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Перебіг розумного строку починається саме з моменту, коли органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 сам факт не звернення до суду уповноваженим органом з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

У вказаній справі ДЕІ у Тернопільській області достеменно знала про наявність порушень інтересів держави, що підтверджується листом цього органу № 1/1-1-05-2600 від 09.10.2023, яким до органу досудового розслідування направлено розрахунок розміру шкоди.

Окрім цього, Тернопільською окружною прокуратурою 16.05.2025 направлено до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області лист № 50-89-4599вих-25 з метою вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави, відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», запитано інформацію про те, чи вживалися (якщо ні, то чи будуть вживатися) заходи, які були б спрямовані на стягнення із постійного лісокористувача шкоди в розмірі 30016,11 гривень, завданої вчиненням кримінального правопорушення (порушенням природоохоронного законодавства), в тому числі шляхом звернення з позовною заявою до суду, а також роз`яснено повноваження, надані законодавством щодо звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Відповідно до листа Державної екологічної інспекції в Тернопільській області від 21.05.2025 № 8-05-1576, інформація з приводу досудового розслідування на адресу Інспекції не надходила, виходячи з чого вжиття заходів претензійно-позовних не здійснювалося. Заподіяна шкода залишається не відшкодованою.

Крім того, Інспекція зазначає, що зважаючи на обмежене фінансування коштів на Документ сформований в системі «Електронний суд» 12.08.2025 23 сплату судового збору, Інспекція не заперечує щодо вжиття прокурором заходів представницького характеру у відповідності до вимог ст.131-1 Конституції України, абз.3 чи 4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

Також, листом від 16.05.2025 № 50-89-4601вих-25 Тернопільською окружною прокуратурою повідомлено Великоберезовицьку селищну раду про встановлення факту незаконної рубки деревини на території ради із зазначенням розміру завданої шкоди та необхідністю вжиття відповідних заходів реагування.

Однак, у відповідь на вказаний лист Великоберезовицька селищна рада листом від 27.05.2025 від 76-1-04 повідомила окружну прокуратуру, що селищною радою заходи щодо відновлення порушених майнових інтересів, в тому числі шляхом звернення з позовом до суду не вживались. Окрім цього, орган місцевого самоврядування не заперечує проти подання окружною прокуратурою в його інтересах позовної заяви до суду, оскільки фінансування видатків представницького характеру не передбачено в бюджеті територіальної громади. Також, селищною радою надано реквізити для відшкодування заподіяних збитків.

На адресу ДЕІ у Тернопільській області та Великоберезовицької селищної ради надіслано повідомлення про вжиття заходів представницького характеру 30.06.2025 до звернення до суду.

Аналіз листів цих суб`єктів владних повноважень свідчить, що такі не мали наміру самостійно звертатись до суду з метою захисту інтересів держави.

Наведене, враховуючи висновки Верховного Суду та відповідні норми законодавства свідчить про усвідомлену пасивну поведінку цих уповноважених суб`єктів владних повноважень, тобто про бездіяльність.

При цьому, Відповідачем не надано доказів, що зазначені органи до звернення прокурора до суду самостійно подали відповідний позов чи оскаржили підстави для їх представництва у спірних правовідносинах чи вчинили інші дії, спрямовані на захист інтересів держави.

Окрім цього, слід звернути увагу, що посилання представника Відповідача на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 21.12.2018 у справі № 922/901/17, від 31.10.2018 у справі № 910/6814/17, від 06.02.2019 у справі № 927/246/18 не можуть братися до уваги, оскільки Великою Палатою уточнено висновки.

Зокрема, урегульовуючи розбіжності у викладених вище правових позиціях, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 № 912/2385/18 (12-194гс19) уточнено висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 927/246/18, від 16.04.2019 у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах № 923/560/18 та № 913/299/18 відповідно, від 13.05.2019 у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 440/6738/18, а саме:

« 39. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

40. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

41. Верховний Суд України у постанові від 13.06.2017 року у справі № п/800/490/15 (провадження № 21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

42. Однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

43. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.»

Наведений висновок Великої Палати ВС спростовує міркування представника Відповідача про відсутність належних та допустимих доказів як щодо наявності підстав для представництва, так і щодо наявності доказів на підтвердження бездіяльності уповноважених суб`єктів владних повноважень.

Про наявність повноважень в органу місцевого самоврядування на звернення до суду із відповідним позовом у спірних правовідносинах.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території Україна, є об`єктами права власності українського нараду від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами (стаття 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до статті 1 Лісового кодексу України ліси є її національним багатством. Усі ліси на території України, незалежно від форми власності становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Основним завданням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, згідно статей 1,5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», є збереження природних ресурсів у тому числі лісів.

Право органів місцевого самоврядування щодо подання позовів про стягнення завданої довкіллю шкоди ґрунтується на приписах статей 13, 142, 145 Конституції України; статей 15, 19, 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»; статтею 33 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Статтею 15 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що місцеві ради в межах в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статті 29 частина 3 пункт 7 та стаття 69-1 частина 1 пункт 4 Бюджетного кодексу України, збитки, завдані внаслідок незаконної порубки лісових ресурсів, підлягають стягненню та зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища відповідних сільських рад, на території яких вчинено правопорушення, для подальшого перерозподілу у автоматичному режимі між бюджетами відповідних рівнів.

Слід зазначити, що відповідачем не оспорюється той факт, що місце де вчинено правопорушення не перебуває в межах Великоберезовицької селищної ради. Таким чином, в даному випадку Великоберезовицька селищна рада є органом місцевого самоврядування до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища з якого мають стягуватися збитки, завдані внаслідок незаконної порубки лісових ресурсів.

Враховуючи викладене, шкода заподіяна навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки деревини, завдана місцевому бюджету Великоберезовицької селищної ради, а факт невідшкодування такої призводить до недоотримання місцевим бюджетом, що порушує інтереси територіальної громади та не може залишатися без реагування органів прокуратури.

Згідно з частиною 2 статті 5 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Отже, володіючи відповідними повноваженнями та достовірно знаючи з повідомлення прокурора про факти заподіяння шкоди, Шумською міською радою при наявності відповідних повноважень не вжито заходів щодо стягнення збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок незаконної порубки дерев.

Більше того самим відповідачем підтверджено, що рубка здійснена на території Великоберезовицької селищної ради, про свідчить інформація, викладена у листі № 6434/38-4-1-2025 від 30.05.2025.

Згідно згаданого листа земельна ділянка у кварталі 43 виділ 8 лісових насаджень Микулинецького лісництва з кадастровим номером :01:016:0001 станом на 22.09.2023 перебувала у користуванні філії «Кременецьке лісове господарство» ДП «Ліси України», що знаходилось на території Тернопільської області, а станом на даний час перебуває в користуванні філії «Подільський лісовий офіс» ДП «Ліси України».

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельну ділянку з кадастровим номером :01:016:0001 площею 403,5104 га передано у постійне користування ДП «Ліси України» на підставі розпорядження голови Тернопільської обласної адміністрації № 976/01.02-01 від 22.12.2021.

З огляду на викладене, у даному випадку наявні підстави для представництва інтересів держави Тернопільською окружною прокуратурою в особі Великоберезовицької селищної ради, Державної екологічної інспекції у Тернопільській області в зв`язку із нездійсненням захисту інтересів держави останніми, шляхом звернення до суду з відповідною позовною заявою.

У урахуванням усього викладеного, в задоволенні клопотання відповідача про повернення позовної заяви прокурору, яке викладене в його заяві (відзиві на позов), слід відмовити.

Ч. 2 ст. 183 ГПК України визначено, що суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках: 1) визначених частиною другою статті 202 цього Кодексу; 2) залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача; 3) в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи та оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвали (ч. 2 ст. 232 ГПК України).

Приписами ч. 7 п. 2 ст. 183 ГПК України встановлено, що у разі відкладення підготовчого засідання або оголошення перерви підготовче засідання продовжується зі стадії, на якій засідання було відкладене або у ньому була оголошена перерва.

Для з`ясування кола питань, визначених п.п. 6, 7, 10, 12 ч. 2 ст. 182 ГПК України, суд продовжує строк підготовчого провадження та відкладає підготовче засідання, з метою дотримання принципів рівності сторін та змагальності, а також завдання господарського судочинства, яке перевалює над будь якими іншими міркуваннями, суд керуючись ст. 2, 7, 11, 13, 14, 177, 181-185, 202, 234 ГПК України

УХВАЛИВ:

1. Прийняти до розгляду:

- заяву (відзив на позов) відповідача від 07.08.2025 (вх. № 5690 від 08.08.2025);

- відповідь Тернопільської обласної прокуратури на відзив від 18.08.2025 (вх. № 5784 від 13.08.2025).

2. Відмовити в задоволенні клопотання відповідача про повернення позовної заяви прокурору, яке викладене в його заяві (відзиві на позов).

3. Підготовче засідання у справі № 921/299/25 відкласти на 10:00 год. 20.10.2025.

Засідання відбудеться в приміщенні господарського суду за адресою: м. Тернопіль, вул. Кн. Острозького, 14а (зал судових засідань № 1, 4 й поверх).

4. Відповідачу до 17.10.2025 надати суду заперечення на відповідь на відзив, згідно вимог ст. 167 ГПК України, разом із документами, що підтверджують надіслання (надання) їх учасникам справи.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (06.10.2025) та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

6. Копію ухвали направити: Тернопільській обласній прокуратурі, Великоберезовицькій селищній раді, Українському державному фонду підтримки фермерських господарств, Державній екологічній інспекції у Тернопільській області, Державному спеціалізованому господарському підприємству Ліси України та Філії "Подільський лісовий офіс" державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в їх електронні кабінети в підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС.

Повний текст ухвали складено та підписано 07.10.2025.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя І.П. Шумський