ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2025 Справа № 904/4385/25
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Асбіт», с-ще Меліоративне

До: Товариства з обмеженою відповідальністю «Транслідер-Д», м. Дніпро

Про: стягнення 626 379, 01грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

ТОВ «Асбіт» (позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ «Транслідер-Д» (відповідач) про стягнення 626 379, 01грн. ( в т.ч.: 608 572, 03грн. - основний борг, 14 605,73грн. - пеня, 2 000,78грн. - інфляційні втратита 1 200,47 грн. - 3% річних) заборгованості за договором поставки № 01/05-2025 від 01.05.25р.

Ухвалою суду від 12.08.25р. відкрите провадження у справі №904/4385/25 за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України, без призначення судового засідання та виклику сторін - за наявними у ній матеріалами.

ТОВ «Транслідер-Д» (відповідач) заперечує проти позовних вимог та вказує, що несвоєчасне виконання зобов`язань за договором поставки викликано, насамперед, значною затримкою розрахунків з боку контрагентів; у позивача відсутні підстави для нарахування пені, інфляційних витрат та 3% річних у зв`язку з невиконанням позивачем умов договору щодо п. 4.3 договору.

ТОВ «Асбіт» (позивач) заперечує проти обставин, викладених у відзиві на позовну заяву та вказує, що ним було належним чином виконано зобов`язання з поставки, відповідні документи були складені та надані відповідачу, про що наявні відмітки у відповідних актах, видаткових накладних та товарно-транспортних накладних.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

01.05.25р. між ТОВ «Асбіт» (постачальник) та ТОВ «Транслідер-Д» (покупець) укладено договір поставки № 01/05-2025 , відповідно до умов п.п. 1.1., 1.2.якого постачальник зобов`язаний передати (поставити) у власність покупця, а покупець - прийняти й оплатити бетонні вироби (товар) . Найменування, асортимент, номенклатура, кількість, ціна, умови поставки, строки поставки, умови оплати товару, а також види транспорту для поставок товару узгоджуються сторонами у специфікаціях (додатках до договору) та у накладних, що є невід`ємними частинами цього договору. Ціна товару первинно узгоджується сторонами у конкретній специфікації та/або у накладній і відповідному рахунку (п.3.1). Після підписання сторонами відповідної специфікації та оформлення видаткової накладної ціна товару не може бути змінена (п. 3.2). Ціна договору складається з суми вартості товару, зазначеного в усіх специфікаціях (додатках до договору) та/або видаткових накладних, що є невід`ємними частинами цього договору (п. 3.4). Оплата вартості товару здійснюється покупцем по факту відвантаження товару, але не пізніше 10 (десяти) днів після приймання товару, підписання обома сторонами цього договору видаткової накладної та/або інших супровідних документів та отримання покупцем усіх товаросупроводжувальних документів на товар передбачених п. 4.3 цього договору, якщо сторони не домовились про інші умови оплати товару (п. 3.6). Строк поставки товару за цим договором зазначається у специфікації та/або у видатковій накладній та рахунку на оплату товару (п. 4.1). На кожну поставлену партію товару постачальник зобов`язаний видати покупцю належним чином оформлені та засвідчені обома сторонами наступні документи: рахунок-фактура; видаткова накладна; товарно-транспортна накладна; паспорт якості (п.4.3). У випадку невиконання п.3.6 цього договору покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, встановленої у цей період, нараховану на суму простроченого платежу за кожний день прострочення. Початок перебігу строку нарахування пені починається з моменту пред`явлення письмової вимоги постачальником про оплату товару (п. 6.3). Договір вступає в дію з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31 грудня 2025 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п. 10.1).

Як зазначає позивач, на виконання умов договору ним на користь відповідача було здійснено поставку товару на загальну суму 608 572,03грн., що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними № 51505 від 15.05.25р., № 51605 від 16.05.25р., № 51701 від 17.05.25р. та актами наданих послуг з транспортування товару № 51505 від 15.05.25р., № 51605 від 16.05.25р. та № 51701 від 17.05.25р.

Зобов`язання щодо сплати за поставлений товар повинно було бути виконаним покупцем ( відповідачем ) до 27.05.25р. включно, проте здійснено не було.

Таким чином, за розрахунками позивача , заборгованість відповідача на час розгляду справи складає 608 572,03грн. Доказів сплати відповідачем вказаної заборгованості суду не надано.

Згідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Враховуючи вищевикладені фактичні обставини справи та приписи чинного законодавства України, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню щодо стягнення 608 572, 03грн. основного боргу.

Окрім вимоги про стягнення основного боргу позивач просить стягнути з відповідача 14 605,73грн. - пені, 2 000,78грн. - інфляційних втрат, 1 200,47 грн. - 3% річних за період прострочення з 28.05.25р. до 20.06.25р.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. За визначенням ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 6.3. договору встановлено, що у випадку невиконання п.3.6 цього договору покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, встановленої у цей період, нараховану на суму простроченого платежу за кожний день прострочення. Початок перебігу строку нарахування пені починається з моменту пред`явлення письмової вимоги постачальником про оплату товару.

Отже, суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені та встановив, що при обчисленні пені позивачем допущено арифметичну помилку, за розрахунком суду, обґрунтованими до стягнення є суми 12 404,86 грн. - пені

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Позивач здійснено нарахування 3% річних за період з 28.05.25р. по 20.06.25р. у розмірі 1200,47грн., а також розрахунок інфляційних втрат за той же період у розмірі 2000,78грн.

Здійснивши власний перерахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд встановив, що до стягнення з відповідачки підлягає 3% річних у розмірі 1200,47 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2000,78 грн. (фактичний розмір інфляційних більший, однак суд не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Суд також зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.10р. у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.10р.) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Інші доводи відповідача спростовуються встановленими вище судом обставинами та наявними в матеріалах справи доказами. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 73-79, 233, 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Транслідер-Д» (49000, м. Дніпро, проспект Орлика Пилипа, буд. 16, оф. 207; ) на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Асбіт» (51217, Дніпропетровська область, Самарівський район, селище Меліоративне, вул. Заводська, буд. 1; ): 608 572,03грн. заборгованості, 12 404,86грн. - пені, 2 000,78грн. - інфляційних втрат, 1 200,47 грн. - 3% річних та 9 271,34грн. витрат на сплату судового збору. Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України рішення складено та підписано без його проголошення 13.10.25р.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Васильєв О.Ю.