РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.10.2025Справа № 910/8880/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., розглянувши у спрощеному провадженні справу

за позовом Фермерського господарства «Доля»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Агро Трейд»

про стягнення 129 506, 03 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 15.09.2025)

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із вказаною позовною заявою до відповідача про стягнення 416 527, 87 грн. з яких : 287 021,83 грн. - основний борг, пеня в розмірі 86 051, 26 грн., 3 % річних у розмірі 8 477, 71 грн. та втрат від інфляції в розмірі 34 977, 06 грн.

Згідно частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

21.08.2025 від Фермерського господарства «Доля» надійшла заява про відшкодування судових витрат.

21.08.2025 від Фермерського господарства «Доля» надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог.

16.09.2025 від Фермерського господарства «Доля» надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, яка прийнята Господарським судом до розгляду.

При цьому, оскільки до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

23.01.2025 року між Фермерським господарством «Доля» (далі - Позивач/Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Форвард Агро Трейд» (далі - Відповідач/Покупець) укладено Договір поставки № 23/01/25/01 (далі - Договір).

У відповідності до п. 1.1. Договору, Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію (надалі - «Товар») на умовах, передбачених даним Договором і відповідними Додатковими угодами до Договору.

Пунктом 2.3. Договору передбачено, що поставка Товару підтверджується оригіналами наступних документів:

- відповідно залізничними та/або товарно-транспортними накладними;

- видаткова накладна на відповідну кількість Товару;

- податкова накладна на відповідну кількість Товару складена в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством.

Згідно п. 2.5. Договору, обов`язок Постачальника щодо поставки Товару є виконаним у повному обсязі з моменту отримання Покупцем Товару документів визначених в п. 2.3. Договору. Право власності на Товар виникає у Покупця з моменту завантаження Товару в залізничний та/або автомобільний транспорт наданий Покупцем на складі Постачальника. Додатковою угодою № 1 від 23.01.2025 року до Договору передбачено поставку від Позивача Відповідачу сої у кількості 25 000,00 кг (+/-10%) за ціною 16,54 грн за 1 кг без ПДВ на загальну суму 471 375,00 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди № 1 від 23.01.2025 року, строк оплати до 31.01.2025 року.

Видатковою накладною № 1 від 24.01.2025 року Позивач на підставі Договору поставки передав у власність Відповідачу сою врожаю 2024р. у кількості 22 990 кг за ціню 16, 54 грн за 1 кг без ПДВ на загальну суму 433 476,36 грн з ПДВ.

Поставка сої врожаю 2024р. у кількості 22 990 кг, передбачена накладною № 1 від 24.01.2025 року, оформлено товарно-транспортною накладною № 1/1 від 24.01.2025 року.

За результатами поставки 24.01.2025 року сої врожаю 2024р. у кількості 22 990 кг на загальну суму 433 476,36 грн з ПДВ Позивачем надано Відповідачу податкову накладну № 1 від 24.01.2025 року, а на оплату вартості поставленої сої виписано рахунок № 1 від 24.01.2025 року.

Додатковою угодою № 2 від 29.01.2025 року до Договору передбачено поставку від Позивача Відповідачу сої у кількості 23 350,00 кг (+/-10%) за ціною 16,58 грн за 1 кг без ПДВ на загальну суму 441 431,75 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди № 2 від 29.01.2025 року, строк оплати до 31.01.2025 року.

Видатковою накладною № 2 від 30.01.2025 року Позивач на підставі Договору поставки № 23/01/25/01 від 23.01.2025 року передало у власність ТОВ «Форвард Агро Трейд» сою врожаю 2024р. у кількості 23 350 кг за ціню 16,58 грн за 1 кг без ПДВ на загальну суму 441 436,29 грн з ПДВ.

Поставка сої врожаю 2024р. у кількості 23 350 кг, якої передбачена накладною № 2 від 29.01.2025 року, оформлено товарно-транспортною накладною № 2/1 від 30.01.2025 року. За результатами поставки 30.01.2025 року сої врожаю 2024р. у кількості 23 350 кг на загальну суму 441 436,29 грн з ПДВ ФГ «Доля» видало ТОВ «Форвард Агро Трейд» податкову накладну № 2 від 30.01.2025 року, а на оплату вартості поставленої сої та виписало рахунок № 2 від 30.01.2025 року.

Додатковою угодою № 3 від 01.02.2025 року до Договору поставки № 23/01/25/01 від 23.01.2025 року передбачено поставку Відповідачу сої у кількості 23 740,00 кг (+/-10%) за ціною 16, 64 грн за 1 кг без ПДВ на загальну суму 450 347, 80 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди № 3 від 01.02.2025 року, строк оплати до 28.02.2025 року. Видатковою накладною № 3 від 04.02.2025 року ФГ «Доля» на підставі Договору поставки № 23/01/25/01 від 23.01.2025 року передало у власність ТОВ «Форвард Агро Трейд» сою врожаю 2024р. у кількості 24 360 кг за ціню 16,64 грн за 1 кг без ПДВ на загальну суму 462 109,18 грн з ПДВ.

Поставка сої врожаю 2024р. у кількості 24 360 кг, якої передбачена накладною № 3 від 04.02.2025 року, оформлено товарно-транспортною накладною № 1/2 від 04.02.2025 року. За результатами поставки 04.02.2025 року сої врожаю 2024р. у кількості 24 360 кг на загальну суму 462 109,18 грн з Позивачем надано Відповідачу податкову накладну № 3 від 04.02.2025 року, а на оплату вартості поставленої сої виписано рахунок № 3 від 04.02.2025 року. Таким чином, на підставі Договору поставки № 23/01/25/01 від 23.01.2025 року ФГ «Доля» поставило для ТОВ «Форвард Агро Трейд» сою врожаю 2024р. на загальну суму 1 337 021, 83 грн.

Пунктом 3.2. Договору поставки передбачено, що оплата вартості Товару проводиться Покупцем в термін, який встановлений у відповідній Додатковій угоді.

Згідно п. 3 кожної із Додаткових угод до Договору поставки Відповідач зобов`язався оплатити поставлену йому сою у наступні строки: 874 912,65 грн (поставка згідно накладних № 1 від 24.01.2025 року та № 2 від 30.01.2025 року) у строк до 31.01.2025 року та 462 109,18 грн (поставка згідно накладної № 3 від 04.02.2025 року) у строк до 28.02.2025 року.

Однак, як зазначає Позивач - Відповідачем свої зобов`язання щодо оплати вартості поставленої сої своєчасно та у повному обсязі не виконано.

Відповідачем сплачено на рахунок Позивача лише 1 050 000,00 грн, несплаченою залишилася сума, що становить 287 021,83 грн.

Крім того, Позивачем нараховано штрафні санкції у вигляді пені в розмірі 86 051, 26 грн., 3 % річних у розмірі 8 477, 71 грн. та втрат від інфляції в розмірі 34 977, 06 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, Господарський суд міста Києва дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Абзацом 3 ч. 1 ст. 664 ЦК України встановлено, що товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Нормами ст. 530 ЦК України, закріплено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

16.09.2025 від Фермерського господарства «Доля» надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, з якоъ вбачається, що Відповідачем оплачено основну суму боргу.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язанням, в свою чергу, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідач обов`язку по сплаті грошових коштів у визначений договором строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.2. Договору поставки № 23/01/25/01 від 23.01.2025 року передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати вартості товару Покупцем, останній зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період несвоєчасної оплати, від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Згідно п. 4.3. Договору поставки № 23/01/25/01 від 23.01.2025 року, Сторони відповідно до ст. 259 ЦК України, домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій становить п`ять років з моменту підписання даного Договору. Крім цього, Сторони відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за даним Договором, здійснюється протягом п`яти років з моменту підписання даного Договору. Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

При перевірці наданого позивачем розрахунку пені, суд встановив, що він виконаний арифметично вірно, відтак, сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком позивача, становить 86 051, 26 грн.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524 та 533 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року у справі № 910/22034/15.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних, суд встановив, що він виконаний арифметично вірно, відтак, сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду, за розрахунком позивача, становить 8 477, 71 грн.

В частині нарахування інфляційних втрат судом враховується правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19. Зокрема, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Здійснивши розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 34 977, 06 грн. Вказаний розмір інфляційних втрат заявлений позивачем до стягнення, отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, Позивачем заявлено до стягнення витрати на правову допомогу в розмірі 16 920, 00 грн.

Частиною 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі відмови в позові - на позивача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

На підтвердження понесених ним судових витрат позивач долучив до матеріалів справи: копію Договору про надання правничої/правової допомоги від 14.05.2025 року, Акт № 2025/07 прийому-передачі наданих послуг від 31.07.2025 року та платіжну інструкцію № 370 від 18.08.2025 року.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФОРВАРД АГРО ТРЕЙД» (Україна, 03143, місто Київ, вул. Метрологічна, будинок 14Б, код - 40234919) на користь ФЕРМЕРСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА «ДОЛЯ» (Україна, 77012, Івано-Франківська обл., Рогатинський р-н, село Дички, ВУЛИЦЯ ЗЕЛЕНА, будинок 100, код 38713583) - 34 977 (тридцять чотири тисячі дев`ятсот сімдесят сім) грн. 06 коп. - втрат від інфляції, 8 477 (вісім тисяч чотириста сімдесят сім) грн. 71 коп. - 3 % річних, 86 051 (вісімдесят шість тисяч п`ятдесят одна) грн. 26 коп. - пені, 16 920 (шістнадцять тисяч дев`ятсот двадцять) грн. 00 коп. - витрат на правову допомогу та 4 998 (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто вісім) грн. 33 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Алєєва