ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/770/25

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г., при секретарі судового засідання Редько К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Імператив" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламо-медіа" про стягнення коштів за поставлений товар

у судове засідання з`явились представники:

- від позивача: не з`явився;

- від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

18.08.2025 на поштову адресу Господарського суду Рівненської області надійшов позов ТОВ "Завод "Імператив" до ТОВ "Рекламо-медіа" про стягнення 49 203,60 грн. за поставлений товар.

В обгрунування позовних вимог позивач вказує, що у січні 2022 року ТОВ "Завод "Імператив" (колишня назва - "Торговий будинок Імператив") відвантажив будівельний товар ТОВ "Рекламо-медіа" (колишня назва - "СДК строй") на суму 49 203,60 грн. Попередньо асортимент та ціна товару були узгодженні між сторонами у рахунку на оплату №12 від 14.01.2022. Конкретний термін оплати сторонами визначено не було. Під час війни питання оплати чи повернення товару не підіймалось. З метою уникнення судового спору на адресу відповідача було направлено претензію від 22.05.2025 з проханням погасити заборгованість. Однак відповідачем по даний час оплата не здійснена, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

У позовній заяві ТОВ "Завод "Імператив" просив залучити керівника відповідача - Облога Вадима Васильовича до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Необхідність залучення даної особи пов`язує з тим, що судове рішення у даній справі (у разі задоволення позову) та у подальшому встановлення неплатоспроможності відповідача може вплинути на права колишнього керівника володіти, розпоряджатись своїм майном у зв`язку з можливістю застосування до нього заходів, передбачених Законом України "Про виконавче провадження".

Ухвалою від 25.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 16.09.2025. Запропоновано сторонам подати заяви по суті спору та встановлено процесуальні строки для подання таких заяв. Також, ухвалою запропоновано відповідачу і Облогу В.В. протягом 3 днів з дня отримання даної ухвали - надати свою правову позицію щодо необхідності залучення Облога В.В. до участі у справі в якості третьої особи.

28.08.2025 від Облога В.В. надійшло клопотання, в якому він заперечує проти залучення його до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою від 11.09.2025 керівнику позивача надано можливість прийняти участь в судовому засіданні 16.09.2025 в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 16.09.2025 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Імператив" про залучення керівника відповідача - Облога Вадима Васильовича до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача відмовлено. Відкладено судове засідання на 30.09.2025. Постановлено судове засідання 30.09.2025, а також усі наступні судові засідання, провести із представником позивaча (керівником) Ніколенком Борисом Олександровичем в режимі відеоконференції. Повідомлено (ПОВТОРНО) ТОВ "Рекламо-медіа" про наявність обов`язку зареєструвати свій електронний кабінет та про можливість ознайомлення з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами.

30 вересня 2025 року відповідач не забезпечив явку свого уповноваженого представника у судове засідання.

Про час, дату та місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті відповідача було повідомлено ухвалою суду від 16.09.2025, яка направлялась на адресу місцезнаходження, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та позовній заяві, а саме: просп. Миру, 4, м. Рівне, Рівненський р-н, Рівненська обл., 33013 (трек-номер відправлення 033).

Суд, зважаючи на послідовну позицію, що викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 № 800/547/17, Касаційного господарського суду від 07.09.2022 № 910/10569/21, від 19.12.2022 № 910/1730/22, від 01.03.2023 № 910/18543/21, від 30.03.2023 № 910/2654/22, від 06.06.2023 № 922/3604/21, від 09.11.2023 у справі № Б-39/02-09 (922/3286/21), за якою направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду, дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи.

В свою чергу 30 вересня 2025 року позивач долучив додаткові пояснення і просив проводити розгляд справи за відсутності повноважного представника.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Окрім того, інформація щодо слухання судом справ є публічною і розміщується на офіційному веб-сайті суду в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність в учасників можливості дізнатись про слухання справи за їх участю.

Зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалася обов`язковою, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання з розгляду справи по суті без участі представника відповідача.

Ухвалою від 25.08.2025 встановлено процесуальний строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву і всіх доказів (які можливо доставити до суду), що підтверджують заперечення проти позову (у разі їх наявності) 15-ть днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Оскільки відповідач вважається таким, що отримав ухвалу про відкриття провадження у справі 08.09.2025 (повідомлення ПАТ "Укрпошта" за №534 повернулось на адресу суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", що за правилами ст. 242 ГПК України свідчить про те, що адресат вважається повідомленим 08.09.2025), - відтак 24.09.2025 сплинув процесуальний строк на подання відповідачем відзиву, який тривав до 23.09.2025 включно.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не скористався процесуальним правом на подання відзиву у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 9 ст. 165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ТОВ "Завод "Імператив" (попередня назва - ТОВ "Торговий будинок Імператив") поставлено для відповідача ТОВ "Рекламо-медіа" (попередня назва - ТОВ "СДК строй") товар на загальну суму 49 2023 грн 60 коп, що підтверджується видатковою накладною № 9 від 18.01.2022.

Зміна назви підтверджується відповідним записом згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських фомувань від 30.09.2025 (арк.4)

Означена видаткова накладна від 18.01.2022 підписана електронними цифровими підписами керівника позивача Ніколенком Борисом Олександровичем 02.02.2022 та керівника відповідача Облогом Вадимом Васильовичем 04.02.2022, та скріплена електронними печатками юридичних осіб.

Попередньо асортимент та ціна товару були виставлені позивачем для відповідача у рахунку на оплату №12 від 14.01.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем грошових зобов`язань за усним договором поставки.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Зміна найменування юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, оскільки не пов`язана із припиненням чи створенням нової юридичної особи. Відповідно до ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань", зміна найменування є лише зміною відомостей про юридичну особу в Єдиному державному реєстрі.

Отже, ТОВ "Завод Імператив" (колишня назва "Торговий будинок Імператив") та ТОВ "Рекламо-медіа" (колишня назва "СДК строй") залишаються тими самими юридичними особами, які зберігають усі права та обов`язки, набуті до зміни їх найменування.

Цивільні зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, правочин - правомірна, тобто, не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.

За статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч. 1 та ч. 3 ст. 626 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з положеннями частини 1 статті 638, частини 1 статті 639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Аналогічні положення містить і ГК України, згідно з положеннями частин 2-3 статті 180 якого, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі усного правочину, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За змістом ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (№ 996-XIV) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і, власне, її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Згідно з п. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні складатись під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, первинні документи повинні містити відомості, які підтверджують вчинення господарської операції, на виконання якої вони складаються.

Відповідно до частини 1 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину (див. зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20).

Наявними у матеріалах справи документами підтверджується волевиявлення сторін щодо настання правових наслідків із укладення договору поставки, позаяк судом встановлено, що ТОВ "Завод "Імператив" поставив для відповідача будівельний товар на загальну суму 49 2023 грн 60 коп, що підтверджується видатковою накладною № 9 від 18.01.2022, котра підписана електронними цифровими підписами керівників сторін та скріплена електронними печатками юридичних осіб.

З урахуванням викладеного у сукупності, враховуючи норми закону та висновки Верховного Суду, викладені у його постановах, господарський суд дійшов висновку, що договір поставки, про який вказує у позовній заяві позивач є укладеним, та таким, що породжує юридичні наслідки.

Згідно частини 1 статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Отже, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем укладено договір поставки у спрощений спосіб на підставі видаткової накладної, яка наявна у матеріалах даної справи.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 ЦК України).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що оскільки між сторонами було укладено усний договір поставки, у видатковій накладній від 18.01.2022 та у рахунку від 14.01.2022 не було визначено дати до якої слід оплатити товар на суму 49 203 грн 60 коп, - до спірних правовідносин застосовуються положення ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач направив для відповідача претензію "№ 1 від 22.05.2025 із вимогою про плату товару на суму 49 203 грн 60 коп (трек-номер відправлення 276), однак дана претензія повернулася відправнику за закінченням встановленого терміну зберігання (дата 08.06.2025).

Відповідно до п. 1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (в редакції чинній на момент пересилання позивачем претензії) ці Правила визначають порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними.

Згідно з п. 101 Правил у разі неможливості вручення адресатам (одержувачам) поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом строку, що встановлюється оператором поштового зв`язку, відправлення EMS - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод.

Цей пункт чітко визначає строк зберігання звичайних поштових відправлень на пошті 30 днів. Якщо протягом цього часу лист не був отриманий адресатом, він повертається відправнику із зазначенням причини невручення (наприклад, закінчення терміну зберігання).

Нормативні строки пересилання відправлень - це час, установлений для пересилання поштових відправлень від поштового відділення, де прийнято відправлення, до поштового відділення місця вручення.

Згідно з п. 2 Порядку пересилання відправлень «Укрпошта Стандарт» - терміни доставки відправлення «Укрпошта Стандарт» між районними центрами різних областей України складають Д+5 (де «Д» день подання, а « 5» кількість днів для пересилання).

Поняття "отримання" можна умовно поділити на два варіанти:

- дата фактичного отримання претензії, що відбувається коли лист фізично вручено адресату;

- дата повернення поштового відправлення за зворотною адресою, що відбувається через неможливість його вручення із різних причин. У такому випадку адресат вважається належним чином повідомленим на дату закінчення терміну зберігання поштового відправлення. Цей варіант вважається рівнозначним фактичному отриманню, оскільки адресат мав можливість отримати відправлення протягом встановленого терміну (30 днів у випадку звичайного поштового відправлення). Таким чином, якщо лист повертається через те, що адресат його не забрав, то момент закінчення терміну зберігання є датою, з якої можна вважати, що повідомлення було належним чином надано.

Порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил (пункт 94 Правил).

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу

Враховуючи термін зберігання поштової кореспонденції відділенням поштового зв`язку і її повернення "за закінченням терміну зберігання", - день проставлення поштової відмітки про причину повернення конверту, яким направлялась відповідачу заявка, - 08.06.2025 є датою належного вручення відповідачу претензії.

Таким чином, з огляду на нормативні строки пересилання відправлень, - лист, який був відправлений позивачем 22.05.2025, та який адресат (відповідач) не забрав - вважається таким, що вручений 08.06.2025. Дата повернення відправлення є останнім днем зберігання у відділенні пошти.

З урахуванням викладеного у сукупності, відповідач мав обов`язок оплатити 49 203 грн 60 коп. до 16.06.2025 включно.

Із 17.06.2025 відбулося прострочення відповідача із оплати поставленого товару.

Разом з цим, оскільки відповідачем не здійснено оплати товару, не надано доказів виконання свого зобов`язання, позовні вимоги про стягнення 49 203 грн 60 коп. підлягають до задоволення.

Судовий збір сплачений позивачем в сумі 3028 грн 00 коп. згідно з платіжною інструкцією № 6244 від 04.08.2025 на підставі ст. 129 ГПК України, підлягає стягненню з відповідача.

Поряд з цим, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 7 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1 та 2 ст. 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у позовній наведено попередній (орієнтовний) розрахунок, зокрема, суми витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

Частинами 1 та 2 статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з цим, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 цього Кодексу).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем, у підтвердження розміру судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, подано наступні документи:

- Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги (послуг від 22.07.2025, укладений між адвокатом Михайлом Біднаруком, котрий діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 002638 від 13.03.2024 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод "Імператив";

- Ордер на надання правничої (правової) допомоги на підставі Договору про надання правничої (правової) допомоги серія АХ № 1264932 від 22.07.2025;

- акт про надання послуг адвоката № 4 від 05.08.2025 на суму 7 000 грн 00 коп;

- акт № 4 від 05.08.2025 приймання-передачі наданої професійної правничої (правової) допомоги (послуг), підписаний між клієнтом Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод "Імператив" в особі директора Ніколенка Б. та адвокатом Михайлом Біднаруком;

- платіжна інструкція в національній валюті № 6257 від 06.08.2025 на суму 7 000 грн 00 коп, що свідчить про оплату за надані послуги з професійної правничої (правової) допомоги - з призначенням платежу за професійну правничу (правову) допомогу з підготовки позовної заяви до Господарського суду згідно акту виконаних робіт № 4 від 05.08.2025.

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 цього Кодексу зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо на її думку, недотримано вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом витраченим адвокатом на виконання робіт.

Матеріали справи не містять заяв чи клопотань про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленим у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 дійшла висновку про те, чи потрібно надавати суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, у разі, якщо сторони погодили оплату у фіксованій сумі.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у наведеній вище постанові зазначила таке:

"140. подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

141. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

143 ч. 3 ст. 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

144. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис".

Суд зазначає, що детальний опис робіт, який відображений в акті приймання-передачі наданої професійної правничої (правової) допомоги (послуг) від 05.08.2025 містить перелік послуг, які надані адвокатом для позивача. Із акту чітко вбачається, яка саме правова правнича допомога була надана у справі № 918/770/25. Вбачається, що вона прийнята без зауважень і замовник підтверджує отримання усіх послуг у повному обсязі, які вказані у Акті.

При погодженому між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованому розмірі гонорару останній обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги, що виключає необхідність відображення інформації про понесені адвокатом витрати часу по кожному з видів робіт (наданих послуг) в детальному описі робіт (наданих послуг) чи іншому документі, що містить такий детальний опис. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту.

Процесуальним законом від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, а достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, навіть без обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №823/2638/18 та від 09.07.2019 у справі №923/726/18).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04).

Судом встановлено, що адвокатом підтверджено розмір наданої правової допомоги клієнту (позивачу) на суму 7 000 грн 00 коп.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу, заявлені позивачем у справі відповідають таким критеріям як дійсність, обґрунтованість та розумність, співмірність до ціни позову, а також зі складністю справи.

Спір у даній справі є майновим, що виник у зв`язку із несплатою відповідачем за товар. Справа розглядалася у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін у зв`язку із малозначністю.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зробила висновок, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат, у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (п.146).

Суд зауважує, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд констатує, що відповідач не надав суду доказів та/або належних обґрунтувань, які свідчили б про неспівмірність, та/або нерозумність, та/або нереальність здійсненого позивачем розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до цієї справи. Відповідач не скористався правом на подання заперечень проти заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі.

Згідно зі ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У п. 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини "Гурепка проти України № 2" наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову.

Надавши оцінку усім доданим матеріалів справи доказам з урахуванням усіх аспектів і складності цієї справи, врахувавши критерії співмірності розміру заявлених витрат на правничу допомогу, визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, зокрема, критеріям розумності, суд дійшов висновку про те, що справедливим та співмірним є покладення всього розміру витрат (пропорційно задоволеним позовним вимогам) на професійну правничу допомогу, які понесені позивачем, на відповідача.

Вирішуючи вказане питання, суд також керується тим, що судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Згідно з ст. ст. 126, 129 ГПК України - стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує за рахунок іншої сторони витрати на професійну правничу допомогу.

Таким чином, оскільки позовні вимоги по даній справі задоволені повністю, то до стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламо-медіа" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Імператив" підлягає 7 000 грн 00 коп. витрат на професійну (правничу) допомогу.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 124, 126, 129, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламо-медіа" (просп. Миру, 4, м. Рівне, Рівненський р-н, Рівненська обл., 33013, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Імператив" (вул. Космічна, буд. 23-А, 4 поверх, Харків, 61165, ) 49 203 (сорок дев`ять тисяч двісті три) грн 60 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламо-медіа" (просп. Миру, 4, м. Рівне, Рівненський р-н, Рівненська обл., 33013, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Імператив" (вул. Космічна, буд. 23-А, 4 поверх, Харків, 61165, ) 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. - судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламо-медіа" (просп. Миру, 4, м. Рівне, Рівненський р-н, Рівненська обл., 33013, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Імператив" (вул. Космічна, буд. 23-А, 4 поверх, Харків, 61165, ) 7 000 (сім тисяч) грн 00 коп. - витрат на професійну (правову) допомогу.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 06.10.2025 року.

Суддя Ю.Г. РОМАНЮК