ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2025 р. Справа№ 910/830/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Мальченко А.О.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Нечасний О.Л.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 08.09.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозберігаючі системи України" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2025

у справі №910/830/25 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозберігаючі системи України"

про стягнення 759 156,30 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозберігаючі системи України" штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язань за договором поставки від 12.09.2024 № ЦЗВ-07-04324-01 в сумі 759 156,30 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 у справі №910/830/25 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозберігаючі системи України" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" 759 156 (сімсот п`ятдесят дев`ять тисяч сто п`ятдесят шість) грн 30 коп. штрафу та 9 109 (дев`ять тисяч сто дев`ять) грн 88 коп. витрат по сплаті судового збору.

Задовольняючи позов, суд виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач 23.06.2025 (документ сформований в підсистемі "Електронний суд" 23.06.2025) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові. В разі наявності підстав для задоволення позову, зменшити розмір штрафних санкцій до 1 гривні.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного.

Судом не з`ясовано обставини, що мають значення для справи та безпідставно відхилено обставини форс-мажору.

Апелянт вважає, що наведені позивачем розрахунки не містять в собі жодної прив`язки до фактичного розміру завданих збитків за несвоєчасну поставку товару.

Посилається на несправедливість прийнятого рішення по відношенню до нього, оскільки стягнута сума штрафу в розмірі 759 156,30 грн є надмірно великою та може розцінюватися як спосіб отримання доходів кредитором, що є більш вигідним порівняно з належним виконанням зобов`язань за договором.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.06.2025 залишено апеляційну скаргу без руху з підстав неподання доказів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

07.07.2025 (документ сформований в системі «Електронний суд» 07.07.2025) через підсистему «Електронний суд» представником апелянта подано заяву на виконання ухвали від 26.06.2025, до якої долучено платіжну інструкцію №345 від 03.07.2025 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 10 932 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозберігаючі системи України" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 у справі №910/830/25, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 08.09.2025.

До матеріалів справи від представника позивача отримано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній спростовує доводи апелянта та просить оскаржуване рішення залишити без змін.

Явка представників сторін

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Нормами статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 08.09.2025 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції 08.09.2025 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

08.09.2025 до суду надійшло клопотання представника відповідача (сформовано в системі «Електронний суд» 05.09.2025) про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано тим, що «наразі тривають переговори щодо позасудового врегулювання спору, в тому числі

шляхом укладення мирової угоди або відмови від позову/апеляційної скарги/визнання позову», «станом на 08 вересня 2025 року сторона Відповідача не встигає остаточно сформувати свою позицію та завершити процес позасудового врегулювання, у зв`язку з чим потребує додаткового часу, орієнтовно три-чотири тижні. Разом з цим, представник Відповідача - адвокат Скирда Владислав Євгенович, як адвокат здійснює представництво інтересів в межах кримінального провадження, розгляд якого здійснюється в місті Запоріжжя. Судове засідання з розгляду кримінального провадження, на якому також буде розглядатись питання про обрання запобіжного заходу, призначено в період з 08.09 по 09.09 в місті Запоріжжя, що відповідно унеможливлює участь в судовому розгляді 08.09 в місті Києві».

Представник позивача заперечував проти задоволення заявленого представником відповідача клопотання.

Вказане клопотання судом відхилене як необґрунтоване, оскільки до нього не долучено жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження викладеного у ньому.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, відхилення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 08.09.2025 відповідно до ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

За результатами проведення закупівлі відповідно до вимог Закону України "Про публічні закупівлі" (номер оголошення № UA-2024-08-02-004062-а (Лот № 1)) між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергозберігаючі системи України" (далі - відповідач, постачальник) було укладено договір поставки № ЦЗВ-07-04324-01 від 12.09.2024 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, постачальник взяв на себе зобов`язання поставити та передати у власність покупцю товар, відповідно до специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору, а покупець прийняти та оплатити товар на умовах цього договору.

Пунктом 1.2. договору визначено найменування товару: Батареї акумуляторні ( Лот № 1 - Батареї акумуляторні 110V, 300 Ah для пасажирського рухомого складу) (31430000-9-Електричні акумулятори).

Як передбачено п. 1.3. договору, кількість асортимент, марка, рік виготовлення та виробник товару визначаються у специфікації до цього договору.

Постачальник здійснює поставку товару автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ (Перевезення сплачено до...) пункт призначення - Київська обл. м. Фастів (або згідно рознарядки покупця) відповідно до "ІНКОТЕРМС" у ред. 2020 року (п. 4.1. договору).

Згідно п. 4.2. договору, поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару. Партією товару вважається обсяг одиниць товару, визначений покупцем у рознарядці, якщо інше не вказано в самій рознарядці. Строк поставки товару - протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати надання письмової рознарядки покупцем. Місце поставки - Київська обл., м. Фастів (або згідно рознарядки покупця). Право власності на товар переходить до покупця з дати поставки товару.

У п. 4.5. договору, сторони погодили, що рознарядка покупця на товар направляється ним постачальнику в один з таких способів:

- на поштову адресу постачальника, зазначену в цьому договорі (листом оголошеною цінністю та описом вкладення і повідомленням про вручення);

- вручається уповноваженому представнику постачальника під розпис;

- шляхом відправлення на електронну адресу постачальника (зазначену в цьому договорі) сканкопії відповідної рознарядки в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документу. Документ вважається отриманим постачальником з дати його направлення покупцем на електронну адресу постачальника, підтвердженням чого с відповідна роздруківка з поштового програмного забезпечення покупця.

Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акта прийому-передачі товару або видаткової накладної (п. 4.6. договору).

Відповідно до п. 4.7. договору, акт прийому-передачі товару зі сторони покупця підписується уповноваженими особами з числа тих, які визначені п. 4.3 цього договору, а видаткова накладна та інші первинні документи, що стосуються виконання умов цього договору підписуються особами, відповідальними за приймання товару.

Пунктом 6.3. договору передбачено, що сума договору становить 12 050 100,00 грн (дванадцять мільйонів п`ятдесят тисяч сто гривень 00 копійок) без ПДВ, крім того ПДВ 20% 2 410 020,00грн (два мільйони чотириста десять тисяч двадцять гривень 00 копійок), усього з ПДВ 14 460 120,00 грн (чотирнадцять мільйонів чотириста шістдесят тисяч сто двадцять гривень 00 копійок). Сума договору включає в себе обов`язкові платежі, у тому числі на користь третіх осіб, пов`язані з виконанням цього договору. Будь-яка додаткова вартість окремих витрат, пов`язаних з виконанням цього договору, не сплачується покупцем окремо та вважається врахованою у ціні цього договору.

Відповідно до п. 8.3.1. договору, постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки та на умовах, що встановлені цим договором.

Як передбачено п. 9.3.1. договору, при порушенні строків поставки постачальник оплачує покупцю штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених п. 4.2 цього договору, а за прострочення понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1 (нуль цілих, одна десята) % від вартості непоставленого в строк товару, яка нараховується за кожен день прострочення до моменту виконання постачальником зобов`язання щодо поставки товару або до останнього дня строку дії цього договору (якщо постачальник не виконав і не підтвердив намір виконати своє зобов`язання щодо поставки, яке виникло під час дії цього договору). При цьому постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань поставити товар, якщо про інше його не попередив письмово покупець.

Розділом 16 договору визначено, що строк дії цього договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.12.2024. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від обов`язку виконання у повному обсязі взятих на себе за цим договором зобов`язань щодо поставки та оплати товару, а також гарантійних зобов`язань на товар, на умовах визначених цим договором.

Невід`ємною частиною цього договору є специфікація № 1 (розділ 18 договору).

Як вбачається з розділу 19 договору, електронною адресою постачальника є .

Позивач вказує, що, на виконання умов договору, ним було направлено відповідачеві рознарядку від 28.10.2024 № ЦЗВ-20/5264 стосовно готовності прийняти партію Товару в кількості 7 комплектів на загальну суму 5 061 042,00 грн з ПДВ, яка також була направлена поштовим зв`язком, однак відповідач у строк до 27.11.2024 вказаний товар не поставив, здійснивши таку поставку лише 12.12.2024, чим порушено умови договору, що є підставою для нарахування позивачем штрафу у відповідності до умов п. 9.3.1. договору.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказує, що з метою виконання вищезазначених зобов`язань з поставки товару, він 29 жовтня 2024 року здійснив замовлення акумуляторів 2ZeMa300 виробництва "EnerSys Holding Europe GmbH (EH Europe GmbH)" (Швейцарія), місце виробництва компанія "ENERSYS S.A.R.L." (Франція), що є основною складовою частиною товару, а отримання вищезазначених акумуляторів відповідачем очікувалося 19 листопада 2024 року, однак 18 листопада 2024 року постачальник акумуляторів 2ZeMa300 листом № 18/11- 7 повідомив відповідача, що на заводі виробника сталася аварія, яка спричинила вихід з ладу виробничої лінії акумуляторів 2ZeMa300, а це, зі свого боку, спричинило виникнення необхідності заміни технологічного обладнання, та у зв`язку з цим виникла затримка у постачанні акумуляторів 2ZeMa300. За інформацією постачальника орієнтовною датою відновлення постачання йому акумуляторів 2ZeMa300 із заводу-виробника у Франції було 20 листопада 2024 року, у зв`язку з чим відвантаження їх відповідачу могло бути здійснено орієнтовно починаючи з 05 грудня 2024 року.

При цьому відповідач наголошує, що акумулятори 2ZeMa300, які є основними комплектуючими товару, мають унікальні технічні та якісні характеристики, необхідні для його виробництва, а такі акумулятори виробляються виключно на заводі компанії "ENERSYS S.A.R.L.", а їх аналоги на ринку відсутні.

Відповідач звертає увагу, що ним, на виконання умов п. 10.2. договору, 22 листопада 2024 року повідомлено позивача про настання форс-мажорних обставин шляхом надсилання письмового повідомлення на адресу електронної пошти останнього, зазначену в реквізитах договору (), а 26 грудня 2024 року - відповідач надіслав позивачу відповідний сертифікат від 24 грудня 2024 року № 5301-24-2460 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Полтавською торгово-промисловою палатою 24 грудня 2024 року.

В свою чергу, відповідач зазначає, що свої зобов`язання з поставки товару він виконав в повному обсязі одразу після закінчення періоду дії відповідних форс-мажорних обставин - 12 грудня 2024 року.

А відтак, на думку відповідача, затримка поставки товару не була результатом, ані вини відповідача, ані вини його постачальника, ані вини компанії, яка є виробником комплектуючих товару, а стала прямим наслідком форс-мажору на рівні виробника, а постачальник не мав реальної можливості виконати зобов`язання з поставки комплектуючих товару відповідачу вчасно, оскільки залежав від їх готовності, яка через аварію була відсутня у визначений строк.

Отже, за твердженнями відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між аварією на підприємстві виробника та затримкою поставки товару позивачу полягає в тому, що аварія, як форс-мажорна обставина, об`єктивно унеможливила своєчасне виготовлення комплектуючих товару, від якого залежало виконання зобов`язань постачальником відповідача та самим відповідачем.

З огляду на вищевикладене, відповідач вказує, що порушення строку поставки товарів за договором відбулося за відсутності його вини та за наявності форс-мажорних обставин, у зв`язку з чим відповідач підлягає звільненню від відповідальності за порушення зобов`язання.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду, яке переглядається, підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що кореспондується із положеннями ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга ст. 509 ЦК України).

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Як було встановлено, за результатами проведення закупівлі відповідно до вимог Закону України "Про публічні закупівлі" (номер оголошення № UA-2024-08-02-004062-а) між сторонами було укладено договір поставки № ЦЗВ-07-04324-01 від 12.09.2024.

Частиною першою статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 ЦК України).

Положеннями ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу вимог статті 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

При цьому, відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 4.2. договору, поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару. Партією товару вважається обсяг одиниць товару, визначений покупцем у рознарядці, якщо інше не вказано в самій рознарядці. Строк поставки товару - протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати надання письмової рознарядки покупцем. Місце поставки - Київська обл., м. Фастів (або згідно рознарядки покупця). Право власності на товар переходить до покупця з дати поставки товару.

У п. 4.5. договору, сторони погодили, що рознарядка покупця на товар направляється ним постачальнику в один з таких способів:

- на поштову адресу постачальника, зазначену в цьому договорі (листом оголошеною цінністю та описом вкладення і повідомленням про вручення);

- вручається уповноваженому представнику постачальника під розпис;

- шляхом відправлення на електронну адресу постачальника (зазначену в цьому договорі) сканкопії відповідної рознарядки в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документу. Документ вважається отриманим постачальником з дати його направлення покупцем на електронну адресу постачальника, підтвердженням чого с відповідна роздруківка з поштового програмного забезпечення покупця.

Датою поставки товару вважається дата підписання сторонами акта прийому-передачі товару або видаткової накладної (п. 4.6. договору).

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, 28.10.2024 на виконання умов договору покупцем на електронну адресу постачальника направлено рознарядку (дозвіл) від 28.10.2024 № ЦЗВ-20/5264 стосовно готовності прийняти партію товару в кількості 7 комплектів на загальну суму 5 061 042,00 грн з ПДВ (далі - рознарядка).

Вказана рознарядка 29.10.2024 також була направлена на адресу постачальника засобами поштового зв`язку (АТ «Укрпошта»).

З огляду на викладене, кінцевою датою поставки товару за рознарядкою є 27.11.2024.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Товар на суму 5 061 042,00 грн поставлено відповідачем 12.12.2024, що підтверджується товарно-транспортною накладною від 12.12.2024 б/н та видатковими накладними від 12.12.2024 № 48 та № 49, тобто, з порушенням строків, встановлених умовами договору, відповідно виконання свого зобов`язання в частині поставленого товару у строк, визначений договором, відповідач прострочив.

За неналежне виконання зобов`язань за договором позивачем нараховані штрафні санкції у розмірі 759 156,30 грн та на адресу місцезнаходження постачальника, а саме - м. Київ, 04080, вул. Вікентія Хвойки, 18/14, направлена претензія від 17.12.2024 № ЦЗВ-20/6595 з вимогою сплатити зазначені штрафні санкції на поточний рахунок позивача, яка залишена відповідачем без задоволення, що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення 759 156,30 грн штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як передбачено п. 9.3.1. договору, при порушенні строків поставки постачальник оплачує покупцю штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) % від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених п. 4.2 цього договору, а за прострочення понад 15 (п`ятнадцять) календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1 (нуль цілих, одна десята) % від вартості непоставленого в строк товару, яка нараховується за кожен день прострочення до моменту виконання постачальником зобов`язання щодо поставки ТОВАРУ або до останнього дня строку дії цього договору (якщо постачальник не виконав і не підтвердив намір виконати своє зобов`язання щодо поставки, яке виникло під час дії цього договору). При цьому постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань поставити товар, якщо про інше його не попередив письмово покупець.

Тобто, при укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання з поставки товару у строк, який визначений у договорі.

У відповідності до п. 10.1. договору, сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором, якщо таке невиконання є наслідком дії обставин або подій непереборної сили, які виникли після укладення цього договору (або існували на момент укладення, але не впливали на можливість виконання цього договору) та виникли поза волею сторін, зокрема аварії.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.10.2024 на виконання умов договору покупцем на електронну адресу постачальника направлено рознарядку (дозвіл) від 28.10.2024 № ЦЗВ-20/5264 стосовно готовності прийняти партію товару в кількості 7 комплектів на загальну суму 5 061 042,00 грн з ПДВ.

В подальшому, відповідач, листом № 012/10 від 29.10.2024 звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерсіс" з заявкою на акумулятор hawker 2ZeMa300, для комплектування батарей та здійснити поставку не пізніше 20.11.2024.

Листом № 29/10-8 від 29.10.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерсіс" повідомило відповідача про те, що його заявка розміщена у виробництво на заводі "ENERSYS S.A.R.L.", Франція, 29.10.2024, а поставка очікується 19.11.2024.

Однак, 18.11.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерсіс" повідомило відповідача, що ним отримано лист від представника ENERSYS з попередженням, що партія акумуляторів затримується у зв`язку із заміною технологічного обладнання на виробничій лінії та очікується, що відправка з Франції відновиться орієнтовно 20.11.2024 і у такому випадку товар може бути відвантажений з 05.12.2024.

Відповідач зазначає, що саме з вказаного листа Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерсіс" він дізнався про настання форс-мажорних обставин.

Відповідно до пункту 10.2 договору, сторона, що не може виконати зобов`язання за цим Договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі, з подальшим наданням підтверджуючих документів у строк, що не перевищує 30 (тридцяти) робочих днів. При цьому належним доказом наявності вищезазначених обставин та їх тривалості є сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами.

В свою чергу, листом № 011/11 від 22.11.2024 відповідач повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин та гарантував поставку товару в строк з 10.12.2024 по 31.12.2024.

За неналежне виконання зобов`язань за договором позивачем нараховані штрафні санкції у розмірі 759 156,30 грн та на адресу місцезнаходження постачальника, а саме - м. Київ, 04080, вул. Вікентія Хвойки, 18/14, направлена претензія від 17.12.2024 № ЦЗВ-20/6595 з вимогою сплатити зазначені штрафні санкції на поточний рахунок позивача.

У відповідь на вказану претензію, відповідач 26.12.2024 направив позивачу електронною поштою лист № 23/26 від 26.12.2024, разом з яким надав сертифікат Полтавської торгово-промислової палати № 5301-24-2460 від 24.12.2024.

Відповідно до вказаного сертифікату, Полтавська торгово-промислова палата засвідчила відповідачу форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): заміна технологічного обладнання на лінії з виробництва акумуляторів "2ZeMa300" на заводі EnerSys S.A.R.L., Франція (EnerSys LLC) в м. Аррас, Франція, відповідно до листа EH Europe GmbH Швейцарія від 12.11.2024, засвідченого Торгово-промисловою палатою паризького регіону Іль-де-Франс, Франція.

Відповідно до сертифікату Полтавської торгово-промислової палати № 5301-24-2460 від 24.12.2024, період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання - 05.11.2024; дата закінчення - 12.12.2024.

Відповідно до 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17.

Сам по собі сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).

Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести:

1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10.06.2015 року у справі № 904/6463/14; п. 44 постанови КГС ВС від 04.10.2022 у справі № 927/25/21).

Для звільнення себе від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставинами непереборної сили) відповідач зобов`язаний був надати не лише сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (п. 52 постанови КГС ВС від 04.10.2022 у справі № 927/25/21).

Отже, висновок Полтавської торгово-промислової палати № 5301-24-2460 від 24.12.2024 вірно оцінений судом першої інстанції як не належний доказ щодо встановлення обставин непереборної сили у даних правовідносинах, оскільки такі висновки зроблені на підставі неможливості виконання контракту, укладеного відповідачем з іншим контрагентом та документів на підтвердження цих обставин, зокрема сертифіката Торгово-промисловою палатою паризького регіону Іль-де-Франс, Франція.

Судом обґрунтовано враховано, що вказаними документами не підтверджується твердження відповідача про те, що на заводі "EnerSys S.A.R.L.", Франція (EnerSys LLC) в м. Аррас, Франція, сталася саме аварія і саме вона стала причиною затримки поставки.

В листі Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерсіс" № 18/11-7 від 18.11.2024 також про аварію немає жодної згадки, а причиною затримки поставки вказано заміну технологічного обладнання на виробничій лінії.

Інших доказів, які б підтверджували позицію відповідача про аварію на виробництві, матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

У разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик. Юридична особа самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій, та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.

З урахуванням викладеного доводи відповідача щодо відсутності його вини у затримці поставки товару, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки невиконання контрагентами відповідача своїх зобов`язань перед ним є одним із можливих ризиків підприємницької діяльності, не є не прогнозованою обставиною, а тому за наявних у справі матеріалів, такі обставини не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення умов договору.

При цьому, невиконання контрагентами відповідача своїх зобов`язань перед ним може бути підставою для нарахування ним штрафних санкцій по відношенню до таких контрагентів.

З урахуванням обставин справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 759 156,30 грн штрафу.

Щодо доводів апелянта про зменшення розміру штрафних санкцій до 1 гривні, у разі наявності підстав для задоволення позову, колегія суддів зазначає наступне.

На час прийняття рішення судом першої інстанції, відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Так, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 ГПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статті 86 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме статті 551 ЦК України та 233 ГК України, неодноразово послідовно викладався Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно, від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18, від 23.10.2019 у справі № 917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 26.02.2020 у справі № 925/605/18, від 17.03.2020 № 925/597/19, від 18.06.2020 у справі № 904/3491/19 від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20.

У постановах від 12.06.2019 у справі № 904/4085/18 та від 09.10.2019 у справі №904/4083/18 Верховний Суд вказав на те, що зменшення розміру пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Слід зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання).

Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2021 у справі №902/417/18 дійшла висновку про те, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір неустойки, як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 918/289/19.

Виходячи з матеріалів справи, з урахуванням зазначеного, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для застосування судом ст.551 ЦК України, щодо можливості зменшення заявлених до стягнення штрафних санкцій, у зв`язку з чим доводи апелянта про зменшення розмір штрафних санкцій до 1 гривні, відхиляються як необгрунтовані, оскільки це не буде забезпечувати балансу сторін.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову.

Доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість викладених в оскаржуваному рішенні висновків суду.

При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозберігаючі системи України" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 у справі №910/830/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2025 у справі №910/830/25 залишити без змін.

3.Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергозберігаючі системи України".

4. Матеріали справи №910/830/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 09.10.2025.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.О. Мальченко

А.І. Тищенко