ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року Справа № 918/302/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Тимошенко О.М. , суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

органу прокуратури: Ваколюк Ю.О. - прокурор спеціалізованої прокуратури;

позивача: представник не з`явився

відповідача: представник Скрипчук О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційні скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" та ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Рівненської області, ухваленого 27.06.25р. суддею Горплюком А.М. у м.Рівному, у справі № 918/302/25

за позовом Керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області

до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

- Національний природний парк "Дермансько - Острозький"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

- ОСОБА_1

про стягнення 1 717 421,00 грн шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу

ВСТАНОВИВ:

1. Процесуальне рішення, яке оскаржується у суді апеляційної інстанції.

1.1. Предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення Господарського суду Рівненської області від 27.06.2025 у справі №918/302/25.

1.2. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 27.06.2025 у справі №918/302/25 позов Керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національний природний парк "Дермансько - Острозький" про стягнення шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу розмірі 1 717 421,00 грн - задоволено. Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" () на користь Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області () шкоду в розмірі 1 717 421,00 грн, заподіяної навколишньому природному середовищу. Стягнуто з відповідача а користь Рівненської обласної прокуратури () 20 609,05грн судового збору.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Керівник Здолбунівської окружної прокуратури звернувся до суду Рівненської області із позовною заявою в інтересах держави в особі Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області про стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" 1 717 421,00 грн шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу.

2.1.1 Предметом судового розгляду є поданий прокурором позов в інтересах держави в особі позивача до відповідача, як постійного лісокористувача, про відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу шляхом незаконної порубки дерев.

2.2. Судом встановлено, що під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000492 встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді першого заступника начальника управління - головного лісничого Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства, не перевіривши наявність ліміту, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища та дозволу Рівненської обласної державної адміністрації про спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, порушуючи вимоги ст. 100 ЛК України, ст. 9-1 Закону України "Про природно-заповідний фонд" (у редакції від 19.04.2018), Положення про порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, від 10.08.1992 № 459, видав 07.08.2018 лісорубний квиток № 527865 на проведення рубки головного користування площею 0,5 га в межах кварталу 63 виділу 34(3) та площею 1,1 га в межах кварталу 76 виділу 3(1) на території Мостівського лісництва ДП "Острозьке лісове господарство". Вказано, що на підставі лісорубного квитка ДП "Острозьке лісове господарство" (наразі його правонаступником є філія "Поліський лісовий офіс") у період з 07.08.2018 по 01.04.2019 здійснило рубку 967 дерев на земельних ділянках, розташованих у межах НПП "Дермансько - Острозький", чим завдано шкоди навколишньому природному середовищу у розмірі 1 717 421,00 гривень.

2.3. За вказаним фактом прокуратурою відносно ОСОБА_1 до Рівненського міського суду скеровано обвинувальний акт. За результатам розгляду справи, ухвалою Рівненського міського суду від 06.12.2024 закрито зазначене кримінальне провадження, звільнено обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та залишено без розгляду позов Мізоцької селищної ради про стягнення шкоди.

2.4. Прокурор зазначає, що на даний час, в добровільному порядку шкода, завдана незаконною порубкою дерев на території об`єкта природно-заповідного фонду не відшкодована, чим завдано шкоду державним інтересам, яку просить стягнути в судовому порядку. Внаслідок протиправних дій ДП "Ліси України" здійснено незаконну вирубку дерев, що спричинило шкоду державі у вигляді порушення природоохоронного законодавства.

2.5. В даному випадку, прокурором дотримано порядок, передбачений ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", щодо своєчасного інформування відповідного органу влади про виявлені порушення інтересів держави та необхідність їх захисту. Порушення інтересів держави та бездіяльність Мізоцької селищної ради щодо їх захисту є безумовною підставою для вжиття прокурором заходів реагування в порядку, передбаченому ст. 23 вказаного Закону. Прокуратура обґрунтувала правомірність звернення до суду із цим позовом.

2.6. Відповідно до частини 1 статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди містяться у статті 1166 ЦК України Підставами для покладення відповідальності на особу, яка заподіяла шкоду, за змістом статті вказаної статті 1166 ЦК України є: протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду, шкідливий результат такої поведінки, тобто настання, наявність самої шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина особи у заподіянні шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

2.7. Зважаючи на предмет доведення прокуратурою в позовній заяві обставин стягнення шкоди та заперечення відповідача, щодо відсутності доказів, які б вказували саме на протиправність поведінки відповідача, суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази, щодо складу цивільного правопорушення встановлено, що земельні ділянки в кварталі 63 виділ 34(3) та кварталі 76 виділ 3(1) належить ДСГП "Ліси України" на праві постійного користування. Незаконна вирубка дерев здійснена на території Мостівського лісництва ДП "Острозьке лісове господарство". Як встановлено з доказів, долучених до матеріалів справи, відповідачем (правонаступник) як постійним лісокористувачем, порушено норми статей 19, 63, 64, 86, 89, 90 ЛК України, що полягає у не забезпеченні охорони та збереження лісових насаджень, тобто, відповідач допустив протиправну бездіяльність, наслідком якої стало незаконне вирубування дерев у кількості 967 шт. Вказані обставини підтверджуються наданими прокурором доказами.

2.8. Відповідно до норм законодавства та положення статей 105, 107 Лісового кодексу України, статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" відповідач допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування дерев.

2.9. Верховний Суд неодноразово висновував, що порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності.

2.10. В даних правовідносинах визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев, при цьому не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування. Відповідач не виконав обов`язків, покладених на нього законодавством з охорони лісу, що призвело до незаконної рубки лісу. Зокрема відповідач не виконав обов`язків щодо охорони та захисту лісових насаджень, контролю, обліку та оформлення виявлених лісопорушень. Внаслідок невиконання підприємством своїх обов`язків завдано шкоди лісу.

2.11. Сума шкоди, яку прокурор просить стягнути з відповідача, встановлена у висновку експерта Львівського науково - дослідного інституту судових експертиз від 13.04.2023. У матеріалах справи наявні усі необхідні відомості для встановлення дійсного розміру шкоди, заподіяної лісу. Відповідачем не подано доказів на спростування саме тієї суми шкоди, що зазначена в експертному висновку. Із встановлених обставин справи вбачається, що відповідач як постійний користувач лісу не дотримався нормативно визначених правил щодо збереження лісу. Недотримання відповідачем нормативно визначених правил збереження лісу є протиправною формою поведінки в результаті якої була проведена рубка дерев.

2.12. Наслідком протиправної поведінки відповідача є шкода, заподіяна лісу в результаті проведення вирубки дерев не призначених у рубку. Така шкода перебуває у безпосередньому причинному зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, адже її заподіяння зумовлено невиконання ним обов`язкових умов щодо збереження лісу. Вина відповідача у здійсненні незаконної рубки дерев презюмується та ним не спростована, адже відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 19, пункту 5 частини першої статті 64 Лісового кодексу України, він як постійний користувач лісу не виконав свого обов`язку щодо здійснення охорони лісу від незаконних рубок та дотримання правил і норм використання лісових ресурсів. А тому, відповідач як постійний користувач несе цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства, що мало наслідком незаконну порубку дерев.

3. Доводи осіб, які подали апеляційну скаргу; короткий зміст вимог апеляційних скарг.

3.1. Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" 16.07.2025, через систему "Електронний суд", звернулось до апеляційного суду з апеляційною скаргою (вх3175/25 від 16.07.2025) в якій просить: скасувати Рішення Господарського суду Рівненської області від 27 червня 2025 року по справі №918/302/25 за позовом керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національний природний парк "Дермансько - Острозький" про стягнення шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу розмірі 1 717 421,00 грн., та винести нове, яким в задоволені позову відмовити.

3.1.1. Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято із порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в оскаржуваному рішенні обставинам справи. Судом, не було взято до уваги ряд тверджень, на які посилався. Судом не було взято до уваги та не було спростовано твердження Апелянта, що закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав не звільняє особу, обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану її кримінально протиправними діями (бездіяльністю). Згідно кримінального провадження № 0000492 - ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді першого заступника начальника управління - головного лісничого, не перевіривши наявність ліміту, порушуючи вимоги Закону, видав 07.08.2018 лісорубний квиток № 527865 на проведення рубки головного користування площею 0,5 га в межах кварталу 63 виділу 34(3) та площею 1,1 га в межах кварталу 76 виділу 3(1) на території Мостівського лісництва ДП «Острозьке лісове господарство», де останнє у період з 07.08.2018 по 01.04.2019 здійснило рубку 967 дерев на земельних ділянках, розташованих у межах НПП «Дермансько-Острозький», чим завдано шкоди навколишньому природному середовищу у розмірі 1 717 421 гривень. За вказаним фактом прокуратурою відносно ОСОБА_1 до Рівненського міського суду скеровано обвинувальний акт. Ухвалою Рівненського міського суду від 06.12.2024 закрито зазначене кримінальне провадження, звільнено обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та залишено без розгляду позов Мізоцької селищної ради про стягнення шкоди.

3.1.2. Апелянт вважає, що з системного дослідження фактичних обставин, на які посилається позивач та приписів законодавства, наявність ухвали про закриття кримінального провадження та інших процесуальних документів отриманих в ході досудового розслідування не можуть слугувати підставою для встановлення вини Відповідача та розміру завданої шкоди. Для підтвердження своїх позовних вимог необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, вину заподіювача шкоди, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №924/883/21. Окрім того, за загальним правилом шкода відшкодовується особою, діями (бездіяльністю) якої така шкода завдана. Згідно з усталеною практикою Верховного Суду закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав не звільняє особу, обвинувачену у вчиненні кримінального правопорушення, від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану її кримінально протиправними діями (бездіяльністю).

3.1.3. Апелянт зазначає, що вирубка дерев здійснювалася на підставі лісорубних квитків, в даному випадку в силу вимог Лісового кодексу України та Постанови № 761 - підставою для рубок головного користування лісів є матеріали лісовпорядкування, а спеціальним дозволом для таких рубок є лісорубний квиток. Відповідно до протоколу № 10 від 05.06.2018 Науково технічною радою НПП «Дермансько-Острозький» було погоджено проведення зазначених рубок про, що вказується і Позивачем. Підставою для проведення рубок головного користування Відповідачем був спеціальний дозвіл лісорубний квиток, виданий посадовою особою територіального органу Держлісагентства.

3.1.4. Скаржник з посиланням на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №420/10968/23 зазначає, що спеціальний дозвіл на використання лісовий ресурсів, лісорубний квиток, має бути виданий після отримання дозволу та за наявності ліміту на використання природних ресурсів. Згідно положень Лісового Кодексу саме посадова особа територіального органу Держлісагентства зобов`язана перевірити дотримання порядку видачі лісорубного квитка, в тому числі наявність дозволу та ліміту на використання природних ресурсів і, у разі виявлення порушення, прийняття рішення про відмову у видачі лісорубного квитка. Відповідачем не було порушено правил лісокористування, а вина у його діях відсутня.

3.1.5. Також скаржник вважає, що висновок експерта на який посилається позивач, як на підставу встановлення розміру завданої шкоди, не може слугувати належним та допустимим доказом. Фактично, такий експертний висновок побудований виключно на протоколі огляду який був проведений більше чотирьох років після проведення рубки. Має переконання, що за вказаний тривалий період часу неможливо встановити по зрізах (пеньках) породу дерева, період рубки, діаметр на момент рубки, тощо. Такі дані були занесені в польову перелікову відомість умовно, посадовою особою яка не має спеціальних знань у лісовій галузі. Тому яким чином було здійснено визначення породи дерев, на погляд відповідача, незрозуміло. Крім того, неможливо встановити, чи пристрій за допомогою якого здійснювалися заміри, на момент проведення огляду був у технічно справному стані, мав відповідні допуски та сертифікати. Уся подальша робота щодо встановлення завданих збитків є суто математична та полягає у співставленні даних з польової перелікової відомості та протоколу огляду до відповідних розрахунків внаслідок чого і встановлюється сума завданих збитків. Як наслідок, вважає що висновок експерта № 995-Е не може підтверджувати або спростовувати суму завданої шкоди.

3.2. Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, особа, яка не приймала участі у справі - ОСОБА_1 17.07.2025, засобами поштового зв`язку, звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою (вх3337/25 від 21.07.2025) в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду Рівненської області від 27.06.2025 у справі №918/302/25 та ухвалити нове рішення яким у позовних вимогах Керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національний природний парк "Дермансько - Острозький" про стягнення шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу у розмірі 1 717 421,00 грн - відмовити повністю.

3.2.1. Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуваним рішенням судом вирішено питання про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 (головного лісничого). Суд першої інстанції прийняв судове рішення про права, інтереси та обов`язки особи, яку не було залучено до участі у справі, а тому на підставі ст. 277 ГПК України оскаржуване рішення підлягає до скасування. Так, підставою для подання позову про стягнення шкоди слугувало закриття кримінального провадження та не відшкодування завданої шкоди в добровільному порядку.

3.2.2. В даному випадку підставою для стягнення шкоди слугувала видача лісорубного квитка працівником Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства на підставі якого була здійснена рубка дерев, за наслідком чого, в подальшому було скеровано обвинувальний акт до суду та закрито кримінальне провадження у зв`язку з закінченням строків притягнення особи до кримінальної відповідальності. Водночас, така ухвала не є преюдиційним фактом в розумінні ГПК України, а тому позивач в межах вказаної справи зобов`язаний довести належними та допустимими доказами обставини, що викладені у позовній заяві. У разі набрання законної сили Рішенням та виплати Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» коштів, то у останнього виникає право зворотної вимоги до апелянта. Проте, ОСОБА_1 був позбавлений можливості брати участь під час розгляду справи у суді першої інстанції, оскільки його взагалі не було залучено до справи. Більше того, у разі подання регресного позову до ОСОБА_1 , останній може бути позбавлений можливості оспорювати обставини викладені у Рішенні.

3.2.3. Скаржник, шляхом системного дослідження вказаних обставин справи, з посиланням на ч. 1 ст. 1172 та 1191 ЦК України щодо відшкодування шкоди працівником юридичної особи під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, а також на п.3 ст. 134 КЗПП приходить до висновку, що він має право подавати апеляційну скаргу в межах вказаної справи, оскільки в даній справі суд вирішив питання про його права, інтереси та обов`язки.

3.2.4. У розумінні статті 50 ГПК України підставою участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, є їх заінтересованість у результатах вирішення спору, а саме: ймовірність виникнення в пиху майбутньому права на позов або можливості пред`явлення до них позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача.

3.2.5. В межах вказаної справи, ОСОБА_1 , не був залучений до судового розгляду, проте Рішення прийняте за результатами розгляду безпосередньо стосується його прав та обов`язків. Зокрема, на підставі рішення у відповідача виникає обов`язок виплати коштів позивачу, проте в подальшому Відповідач може мати право зворотної вимоги до ОСОБА_1 .

3.2.6. Додатково звертає апелянт увагу суду, на встановлення розміру завданої шкоди. У Рішенні вказується, що сума шкоди, яку прокурор просить стягнути з відповідача, встановлена у висновку експерта від 13.04.2023.У матеріалах справи наявні усі необхідні відомості для встановлення дійсного розміру шкоди, заподіяної лісу. Проте, дане твердження є помилковим. Судова інженерно-технічної експертизи № 995-Е була проведена в рамках кримінального провадження та в подальшому подана прокурором, як доказ понесених збитків. Вихідні дані на експертизу були отримані 15.09.2022 під час огляду працівниками Державного бюро розслідувань. Проте, сама рубка відбулася 2018 року. Тобто, огляд був проведений через чотири роки після здійснення вирубки дерев. Крім того, з матеріалів кримінального провадження слідує, що до огляду були долучені зауваження та заперечення, мають місце порушення в ході проведення як огляду, так і експертизи. Водночас, зважаючи на тривалий період часу, апелянт вважає, що неможливо встановити кількості зрубаних дерев та належність проведення огляду, а тому можлива доцільність проведення додаткової експертизи, що могла б встановити порушення. Оскільки, ОСОБА_1 не було залучено до справи у суді першої інстанції, то заявити клопотання про проведення експертизи не вбачалося можливим, що ще раз підтверджує порушене право апелянта.

4. Відзиви на апеляційні скарги, заяви та клопотання, які надійшли від учасників апеляційного провадження, заяви про відводи та самовідводи.

4.1. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 колегією суддів у складі: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Миханюк М.В., суддя Тимошенко О.М., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 27.06.2025 у справі №918/302/25.

4.1.1. Розгляд апеляційної скарги призначено на 24.09.2025 о 16:00 год.

4.1.2. Здолбунівська окружна прокуратура у відзиві просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 27.06.2025 у справі № 918/302/25, а рішення суду першої інстанції - без змін.

4.2. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.08.2025 колегією суддів у складі: головуючий суддя Мельник О.В., суддя Гудак А.В., суддя Олексюк Г.Є. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Рівненської області від 27.06.2025 та призначено її до розгляду на 24.09.2025 о 16:00 год.

4.2.1. Здолбунівська окружна прокуратура у відзиві просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Рівненської області від 27.06.2025 у справі №918/302/25, рішення суду першої інстанції - без змін

4.2.2. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.09.2025 апеляційну скаргу, особи, яка не брала участі у справі №918/302/25 - ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Рівненської області від 27.06.2025, призначену до розгляду на 24.09.2025 об 16:00год. прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Тимошенко О.М., суддя Миханюк М.В.

4.3. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.09.2025 до участі у справі №918/302/25 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" залучено - ОСОБА_1 .

4.3.1. Розгляд апеляційних скарг Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" та ОСОБА_1 відкладено на 30.09.2025.

4.4. В судовому засіданні 30.09.2025 учасники провадження у справі: прокурор - Ваколюк Ю.О., представник відповідача (апелянт 1) адвокат Скрипчук О.П., представник третьої особи Прокопчука М.В. (апелянт 2) - адвокат Михалевич Д.А. та Прокопчук М.В. надали пояснення в обґрунтування своїх доводів та заперечень по суті розгляду апеляційних скарг у даній справі.

4.5. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.09.2025 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги та відкладено ухвалення та проголошення судового рішення у справі №918/302/25 до 09.10.2025 о 09:30год.

4.5.1. Також, ухвалою від 30.09.2025 забезпечено представнику відповідача - адвокату Скрипчук О.П. проведення судового засідання 09.10.2025 о 09:30 год. в режимі відеоконференції.

4.6. В судовому засіданні 09.10.2025 за участі прокурора та представника відповідача (апелянт 1) апеляційним господарським судом проголошено скорочене рішення - вступна та резолютивна частини.

5. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).

6. Законодавство, яке застосоване апеляційним судом при розгляді апеляційних скарг.

6.1. Під час розгляду апеляційних скарг Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" та ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Рівненської області від 27.06.2025 у справі №918/302/25 Північно-західний апеляційний господарський суд застосував:

6.1.1. Норми матеріального права:

Конституція України;

Цивільний кодекс України (далі по тексту постанови також - ЦК України);

Лісовий кодекс України;

Закону України "Про прокуратуру";

Закон України "Про місцеве самоврядування в України";

Закон України "Про охорону навколишнього природного середовища",

Положення про Національний природній парк "Дермансько - Острозький" затверджене наказом Міністерства екології та природних ресурсів України 04.08.2011 № 273 (далі по тексту постанови - Положення).

Закон України "Про судовий збір".

6.1.2. Норми процесуального права:

Господарський процесуальний кодекс України, в редакції чинній з 15 грудня 2017 року (далі по тексту постанови також - ГПК України);

6.2. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 ст.236 ГПК України).

7. Розгляд апеляційних скарг по суті. Обставини справи.

7.1. Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційних скарг, відзиву прокуратури на них, заслухавши пояснення учасників провадження у справі в судовому засіданні 30.09.2025, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

7.2. Як убачається із матеріалів справи, Указом Президента України від 11.12.2009 № 1039/2009 на території Здолбунівського та Острозького районів Рівненської області створено національний природний парк "Дермансько - Острозький" (надалі - НПП "Дермансько - Острозький").

7.3. Відповідно до вказаного Указу погоджено в установленому порядку включення до території НПП "Дермансько - Острозький" 5448,3 гектара земель державної власності, а саме: 1647,6 гектара земель, що надаються (у тому числі із вилученням у землекористувачів) національному природному парку в постійне користування, і 3800,7 гектара земель, які включаються до його складу без вилучення.

7.4. 04.08.2011 наказом Міністерства екології та природних ресурсів України № 273 затверджено Положення про Національний природній парк "Дермансько - Острозький" (Положення).

7.5. Згідно пункту 1.2. Положення, парк є бюджетною, природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою загальнодержавного значення і входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання.

7.6. Парк створено з метою збереження цінних природних територій та історико-культурних об`єктів, що мають важливе природоохоронне, наукове, естетичне, освітнє, рекреаційне та оздоровче значення (п. 2.1. Положення).

7.7. Відтак, НПП "Дермансько - Острозький" є об`єктом природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, використання природних ресурсів якого здійснюється в спеціально встановленому законодавством порядку.

7.8. Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Рівненській області оформлено Охоронне зобов`язання № 1/2 від 06.09.2012, яким передано під охорону землекористувачу Державному підприємству "Острозьке лісове господарство" заповідний об`єкт, розташований на території Острозького району, Верхівське лісництво: квартали 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44; Мостівське лісництво: квартал 75 та Здолбунівського району, Мостівське лісництво: квартали 47, 48 (за винятком виділів 12, 15), 49, 50, 51, 52, 59 (виділ 9), 62, 63, 64, 65, 73, 74, 76, 77, 78 загальною площею 1736 га, яка увійшла до складу Національного природного парку "Дермансько - Острозький" без вилучення.

7.8.1. Вказане охоронне зобов`язання оформлене та видане в установленому законом порядку, містить підпис директора департаменту та печатку.

7.8.2. Також, у вказаному охоронному зобов`язанні зазначено, що землекористувач зобов`язаний дотримуватись режиму заповідання.

7.9. Згідно відомостей щодо таксаційного опису земельних ділянок лісового фонду Державного підприємства "Острозьке лісове господарство" станом на 01.01.2010 виділ 34 кварталу 63 та виділ 3 кварталу 76 Мостівського лісництва розташовані на території національного природного парку (у господарській зоні).

7.10. 28.05.2018 Державне підприємство "Острозьке лісове господарство" звернулося до НПП "Дермансько - Острозький" (лист № 157) з проханням розглянути та погодити на науково-технічній раді перелік заходів з поліпшення санітарного стану лісів та рубки головного користування на 2018 рік, які будуть проводитися на території Національного природного парку "Дермансько - Острозький" згідно поданої таблиці, в тому числі у кварталі 63 виділ 34(3) площею 0,5 га та кварталі 76 виділ 3(1) площею 1,1 га.

7.11. Вказаний лист Науково - технічна рада НПП "Дермансько - Острозький" розглянула на засіданні, що проведено 05.06.2018.

7.11.1. 05.06.2018 підписано Протокол № 10 яким погоджено проведення зазначених вище рубок головного користування в Мостівському лісництві ДП "Острозьке лісове господарство".

7.12. Як вбачається з матеріалів справи, в подальшому, 18.08.2018 ДП "Острозьке лісове господарство" звернулось до Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства з заявою про видачу спеціального дозволу на заготівлю деревини в порядку рубок головного користування - лісорубний квиток, в межах кварталу 63, 76 Мостівського лісництва.

7.13. За результатами розгляду зазначеної заяви Рівненським обласним управлінням лісового та мисливського господарства видано лісорубний квиток серії 02 ЛКБ № 527865, на підставі якого Державним підприємством "Острозьке лісове господарство" в період з 07.08.2018 по 01.04.2019 (точну дату та час не встановлено) у кварталі 63 виділі 34 (3) здійснено рубку 310 дерев (породи сосна, клен, ясен, в`яз, береза, граб, осика, дуб) та у кварталі 76 виділі 3 (1) здійснено рубку 657 дерев (породи сосна, клен, ясен, в`яз, береза, граб, осика, дуб).

7.14. Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, що під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000492 встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді першого заступника начальника управління - головного лісничого Рівненського обласного управління лісового та мисливського господарства, не перевіривши наявність ліміту, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища та дозволу Рівненської обласної державної адміністрації про спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, порушуючи вимоги ст. 100 ЛК України, ст. 9-1 Закону України "Про природно-заповідний фонд" (у редакції від 19.04.2018), Положення про порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1992 № 459, видав 07.08.2018 лісорубний квиток № 527865 на проведення рубки головного користування площею 0,5 га в межах кварталу 63 виділу 34(3) та площею 1,1 га в межах кварталу 76 виділу 3(1) на території Мостівського лісництва ДП "Острозьке лісове господарство".

7.14.1. Вказано, що на підставі лісорубного квитка ДП "Острозьке лісове господарство" (наразі його правонаступником є філія "Поліський лісовий офіс") у період з 07.08.2018 по 01.04.2019 здійснило рубку 967 дерев на земельних ділянках, розташованих у межах НПП "Дермансько - Острозький", чим завдано шкоди навколишньому природному середовищу у розмірі 1 717 421,00 гривень.

7.15. За вказаним фактом Спеціалізованою екологічною прокуратурою Офісу Генерального прокурора відносно ОСОБА_1 до Рівненського міського суду скеровано обвинувальний акт.

7.16. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 06.12.2024 закрито зазначене кримінальне провадження, звільнено обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та залишено без розгляду позов Мізоцької селищної ради про стягнення шкоди.

7.17. Так, в подальшому, Здолбунівською окружною прокуратурою в ході реалізацій повноважень, наданих статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», встановлено підстави для захисту інтересів держави у сфері охорони навколишнього природного середовища. Вивченням матеріалів кримінального провадження № 0000492 від 10.06.2024 за обвинуваченням ОСОБА_1 у неналежному виконанні службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, унаслідок чого охоронюваним законом державним інтересам у сфері лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища завдано збитків на загальну суму 1 717 421 грн, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, прокурором встановлено, що збитки, заподіяні державі порушенням вимог природоохоронного законодавства, не відшкодовані.

7.18. Вказана шкода, завдана незаконною порубкою дерев на території об`єкта природно-заповідного фонду не відшкодована, в добровільному порядку не відшкодовано чим завдано шкоду державним інтересам.

7.19. 02.04.2025 Керівник Здолбунівської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою в інтересах держави в особі Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національний природний парк "Дермансько - Острозький" про стягнення 1 717 421,00 грн шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу.

7.20. Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що під час досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000492 виявлено факт порушення норм лісового законодавства, а саме незаконну рубку дерев. В ході досудового розслідування здійснено розрахунок заподіяної шкоди і визначено, що її розмір складає 1 717 421,00 грн.

7.21. Прокурор вважає, що ДП "Острозьке лісове господарство" як постійний лісокористувач, а також особа, що має охоронні зобов`язання щодо НПП "Дермансько - Острозький", не забезпечило охорону та захист лісових насаджень, у зв`язку з чим державі завдано шкоду в розмірі 1 717 421,00 грн

7.22. Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 07.04.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №918/302/25 за правилами загального позовного провадження у змішаній (паперовій та електронній) формі, підготовче засідання призначено на 06.05.2025.

7.23. Також, вказаною ухвалою залучено третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національний природній парк "Дермансько - Острозький".

7.24. Відповідач у відзиві на позовну заяву, заперечує проти задоволення позовних вимог повністю.

7.25. За результатами розгляду даного спору, 27.06.2025 Господарським судом Рівненської області ухвалено оскаржуване рішення (пункт 1.1. - 1.2. цієї постанови) із підстав, наведених у пунктах 2.1.- 2.12. даної постанови.

8. Висновок апеляційного суду за результатами розгляду скарг, відхилення доводів апелянтів.

8.1. Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційних скарг, заперечення на них, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 27.06.2025 - без змін, виходячи з наступного.

8.2. Відповідно до частини 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, інтересів держави.

8.3. Частиною 2 статті 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

8.3.1. Згідно частин 1, 3 вказаної норми право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

8.4. Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

8.5. Пунктом 3 частини 1 статті 1311 Конституції України передбачено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює: представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

8.6. Згідно статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

8.7. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

8.8. Так, згідно частин 3 - 5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

8.9. Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до Рішення Конституційного суду України №3-рп/99 від 08.04.1999, поняття інтереси держави, є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави.

8.10. При цьому, в основі інтересів держави, згідно даного рішення, завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. В п. 3 зазначеного рішення суд в загальному, не пов`язуючи вказане поняття з конкретними нормами, які підлягали тлумаченню, вказує, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

8.11. Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 р. зі справи №806/1000/17).

8.11.1. З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

8.12. Таким чином, прокурору надають право звертатися до суду з позовами про захист інтересів держави, обґрунтовуючи при цьому, в чому саме полягає таке порушення.

8.13. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у п.5.6 постанови від 16.04.2019 у справі №910/3486/18 зазначив, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

8.14. Окремо необхідно зазначити, що згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 для підтвердження судом підстав для представництва прокурора інтересів держави в суді у випадку, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, достатнім є дотримання прокурором порядку повідомлення, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", та відсутність самостійного звернення компетентного органу до суду з позовом в інтересах держави протягом розумного строку після отримання такого повідомлення.

8.15. Господарськими судами встановлено, що з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді Здолбунівською окружною прокуратурою 21.02.2025 скеровано до Мізоцької селищної ради лист за № 54-268вих-25, в якому зазначено про виявлені порушення та необхідність вжиття відповідних заходів реагування.

8.15.1. Згідно відповіді від 25.02.2025 №1842-25 Мізоцькою селищною радою Рівненської області повідомлено, що ними не було подано позовної заяви про стягнення завданої шкоди у розмірі 1 717 421,00 грн заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, разом з тим селищна рада підтримує наміри окружної прокуратури щодо представництва інтересів держави в її особі.

8.15.2. На підставі частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" окружною прокуратурою листом від 02.04.2025 повідомлено Мізоцьку селищну раду про звернення до суду з даним позовом.

8.16. В даному випадку, пред`являючи даний позов, прокурор виходить саме з необхідності вирішення проблем суспільного значення, існування яких виправдовує застосування механізму захисту інтересів держави у земельній сфері та права власності територіальної громади. Звернення прокурора до суду в даних спірних правовідносинах спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання відшкодування шкоди, завданої навколишньому середовищу.

8.17. Підставою для представництва інтересів держави в судах є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних і інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

8.19. Прокурор зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідача ДП "Ліси України" здійснено незаконну вирубку дерев, що спричинило шкоду державі у вигляді порушення природоохоронного законодавства.

8.19.1. Нездійснення захисту державних інтересів у даному випадку виявляється в усвідомленій пасивній поведінці Мізоцької селищної ради, яка будучи уповноваженим державою суб`єктом по захисту відповідних інтересів, дій по усуненню порушень прав територіальної громади на майно, не вживала заходів.

8.20. Так, забезпечення державою екологічної безпеки та підтримання екологічної рівноваги на території країни становить одну з конституційних основ правового господарського порядку. Держава здійснює екологічну політику, що забезпечує раціональне використання та повноцінне відтворення природних ресурсів, створення безпечних умов життєдіяльності населення. У той час, як наразі знищення лісових насаджень в Україні є однією з найбільш актуальних проблем. На сьогодні продовжується умисне і широкомасштабне знищення лісових ресурсів, а неконтрольоване вирубування лісів досягає критичного рівня.

8.21. Зазначене у сукупності порушує правовий порядок, дотримання якого становить безумовний інтерес держави, оскільки вона є його гарантом, а його порушення є порушенням інтересів держави.

8.22. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, учасниками спірних правовідносин даний конституційний обов`язок не дотримано.

8.23. Згідно положень статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, доходи місцевих бюджетів. Доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України (стаття 63 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

8.24. Місцеві бюджети мають бути достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень на забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб. Повноваження на здійснення витрат місцевого бюджету мають відповідати обсягу надходжень місцевого бюджету.

8.25. Природні ресурси, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування (стаття 142 Конституції України). Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси (стаття 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

8.26. До делегованих повноважень органів місцевого самоврядування згідно з вимогами п. б, ч. 1 ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

8.27. Статтею 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

8.28. Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та і їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами (стаття 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

8.29. Статтею 15 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що місцеві ради в межах своєї компетенції здійснюють контроль за одержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

8.30. При стягненні шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, слід врахувати приписи п. 7 ч. 3 ст. 29, ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України, які визначають, що грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, сплачуються у визначеному вказаними нормами співвідношенні на рахунки спеціальних фондів Державного, обласних та місцевих бюджетів в розмірах 30, 20 та 50 відсотків відповідно.

8.31. Від так, внаслідок несплати шкоди заподіяної незаконною порубкою лісу, місцевий бюджет (всі кошти за заподіяну екологічну шкоду стягуються за місцем заподіяння шкоди на один казначейський рахунок спеціального фонду, відкритий на відповідну раду) Мізоцька селищна рада не отримує відповідні кошти.

8.32. Прокурор дотримуючись порядку, визначеного статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор інформував Мізоцьку селищну раду про виявлені порушення та необхідність вжиття відповідних заходів реагування.

8.33. Оскільки Мізоцька селищна рада не вжила будь-яких заходів, направлених на відновлення прав територіальної громади на майно, вказане свідчить про неналежність виконання своїх обов`язків з боку вказаного органу місцевого самоврядування.

8.34. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18, незалежно від причин неможливості самостійно звернутися до суду вже сам факт незвернення радою з позовом свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження.

8.35. Невжиття Мізоцькою селищною радою дієвих заходів протягом розумного строку після того, як їй стало відомо про порушення інтересів держави, має кваліфікуватись як бездіяльність цього органу. Порушення інтересів держави та бездіяльність селищної ради щодо їх захисту є безумовною підставою для вжиття прокурором заходів реагування в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

8.36. Верховний Суд у постанові від 07.11.2018 у справі №916/749/17 вказав, що безпосередність звернення до суду прокуратури без зазначення компетентного органу, який здійснює функції держави в спірних відносинах, правомірно обґрунтовується перевищенням органом місцевого самоврядування, що здійснює правомочності власника майна, належного територіальній громаді, встановлених законом меж її владних повноважень. Захист інтересів держави в особі територіальної громади міста має здійснювати відповідна міська рада, проте, у разі якщо саме цей орган місцевого самоврядування вчинив дії у вигляді прийняття рішення, яке є незаконним та порушує інтереси держави в особі територіальної громади, правомірним є звернення до суду прокурора та визначення міської ради відповідачем, позаяк іншого органу місцевого самоврядування, який би міг здійснити захист інтересів держави в особі територіальної громади міста, не існує.

8.37. Враховуючи наведене, підстави та предмет позов органу прокуратури, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про правомірність звернення Здолбунівської окружної прокуратури до суду з даною позовною заявою в інтересах держави в Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області.

8.38. Як уже зазначалося, частиною 2 статті 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

8.39. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

8.40. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів (стаття 16 ЦК України).

8.40.1 При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

8.40.2. Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

8.40.3 Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

8.41. Нормами Господарського процесуального кодексу України встановлений обов`язок для особи, яка звернулась до суду доказування і подання доказів та визначені критерії належності та допустимості доказів.

8.41.1. Відповідно до частини першої статті 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

8.42. Предметом судового розгляду є поданий прокурором позов в інтересах держави в особі позивача до відповідача, як постійного лісокористувача, про відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу шляхом незаконної порубки дерев.

8.43. В даному випадку спірні правовідносини за своїм змістом є позадоговірними, та стосуються стягнення шкоди, завданої порушенням природоохоронного законодавства, а саме незаконною рубкою дерев.

8.44. Відповідно до статті 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

8.45. Згідно статті 16, частини 1 статті 17 Лісового кодексу України, право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

8.46. Водночас, пунктом 1 частини 2 статті 19 Лісового кодексу України унормовано, що постійні лісокористувачі зобов`язані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку.

8.47. Частиною 1 статтею 86 Лісового кодексу України визначено, що організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб.

8.48. Згідно частини 5 статті 86 Лісового кодексу України, забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

8.49. Основними завданнями державної лісової охорони є: здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу (стаття 90 Лісового кодексу України)

8.50. Пунктами 1, 5 частини 2 статті 105 Лісового кодексу України визначено, що відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у: незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників; винні у порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

8.51. За статтею 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

8.52. Частиною 1 статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

8.53. Стаття 11 ЦК України встановлює, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової шкоди.

8.54. Відповідно до частини 1 статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

8.55. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

8.56. Частинами 1 та 2 статті 1166 ЦК України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану шкоду, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

8.57. Отже, стаття 1166 ЦК України встановлює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. У деліктних зобов`язаннях діє принцип відповідальності за вину. Тобто, деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювана шкоди.

8.58. Загальними підставами для покладення відповідальності на особу, яка заподіяла шкоду, за змістом статті 1166 ЦК України є: протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду, шкідливий результат такої поведінки, тобто настання, наявність самої шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина особи у заподіянні шкоди.

8.59. Таким чином, для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини.

8.60. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

8.61. При цьому, з урахуванням визначених господарсько-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності судочинства, позивач звільняється від обов`язку доказування вини відповідача у заподіянні шкоди.

8.62. Так, протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Протиправна поведінка найчастіше виражається в активних діях, які спричинили збитки в майновій сфері особи чи немайнових відносинах.

8.63. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

8.64. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (наслідки об`єктивно походять від певної дії чи бездіяльності).

8.65. Так, земельні ділянки в кварталі 63 виділ 34(3) та кварталі 76 виділ 3(1) належить ДСГП "Ліси України" на праві постійного користування. Незаконна вирубка дерев здійснена на території Мостівського лісництва ДП "Острозьке лісове господарство".

8.66. Господарськими судами встановлено, що відповідачем (правонаступник) як постійним лісокористувачем, порушено норми статей 19, 63, 64, 86, 89, 90 ЛК України, що полягає у не забезпеченні охорони та збереження лісових насаджень, тобто, відповідач допустив протиправну бездіяльність, наслідком якої стало незаконне вирубування дерев у кількості 967 шт.

8.67. Вказані обставини підтверджуються наданими прокурором доказами.

8.68. Виходячи з наведених норм законодавства та положення статей 105, 107 Лісового кодексу України, статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" матеріалами справи підтверджується, що відповідач допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування дерев.

8.69. Верховний Суд неодноразово висновував, що порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу. Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами (аналогічні висновки при розгляді даної категорії справ містяться і у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 23.08.2018 справа № 917/1261/17, від 20.09.2018 справа №909/495/17, від 07.06.2019 справа №914/1960/17).

8.70. В даному випадку, слід зазначити, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів. Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності.

8.71. В даних правовідносинах визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев, при цьому не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування.

8.72. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач не виконав обов`язків, покладених на нього законодавством з охорони лісу, що призвело до незаконної рубки лісу. Зокрема відповідач не виконав обов`язків щодо охорони та захисту лісових насаджень, контролю, обліку та оформлення виявлених лісопорушень. Внаслідок невиконання підприємством своїх обов`язків завдано шкоди лісу.

8.73. Відповідно до статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

8.73.1. Розмір шкоди, заподіяний лісу, визначається на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року № 665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу".

8.73.2. Розмір шкоди, яку прокурор просить у позовній заяві стягнути з відповідача, встановлена висновком експерта Львівського науково - дослідного інституту судових експертиз від 13.04.2023.

8.73.3. У матеріалах справи наявні усі необхідні відомості для встановлення дійсного розміру шкоди, заподіяної лісу.

8.73.4. Докази спростування заявленого прокурором розміру шкоди, що зазначена в експертному висновку в матеріалах справи відсутні.

8.74. З наявних у матеріалах справи доказів апеляційним судом встановлено, що у діях відповідача наявні всі елементи правопорушення, що є підставою для покладення на нього відповідальності за заподіяну шкоду.

8.74.1. Протиправна поведінка відповідача полягала у недотриманні відповідачем нормативно визначених правил збереження лісу, в результаті якої (поведінки) була проведена рубка дерев.

8.74.2. Наслідком протиправної поведінки відповідача є шкода, заподіяна лісу в результаті проведення вирубки дерев не призначених у рубку. Така шкода перебуває у безпосередньому причинному зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, адже її заподіяння зумовлено невиконання ним обов`язкових умов щодо збереження лісу.

8.74.3. Вина відповідача у здійсненні незаконної рубки дерев презюмується та ним не спростована, адже відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 19, пункту 5 частини першої статті 64 Лісового кодексу України, він як постійний користувач лісу не виконав свого обов`язку щодо здійснення охорони лісу від незаконних рубок та дотримання правил і норм використання лісових ресурсів.

8.74.4. Таким чином, відповідач як постійний користувач несе цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства, що мало наслідком незаконну порубку дерев.

8.75. Згідно із статтею 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

8.76. Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника.

8.77. Як уже зазначалося, шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

8.78. Прокурор обґрунтував та довів, що відповідач ДП "Ліси України" порушив законодавство про охорону навколишнього природного середовища, а відтак має відшкодувати заподіяну шкоду.

8.79. За таких обставин, оскільки суду надані належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог та наявності, визначених приписами статті 1172 Цивільного кодексу України - юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина 1 статті).

8.80. Враховуючи встановлені обставини даного спору, судом першої інстанції правомірно відхилено твердження відповідача, що при отриманні лісорубного квитка постійним лісокористувачем не було порушено правил лісокористування, а вина у його діях відсутня, так як в даному випадку не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі шкоди внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу, про що вже зазналося вище з урахування правових позицій Верховного Суду.

8.81. Позовні вимоги керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області про стягнення з відповідача шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу підлягають до задоволення.

8.82. Господарськими судами встановлено наявність обставин, які свідчать про існування всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, що є необхідною умовою для притягнення відповідача у справі до цивільної відповідальності у вигляді стягнення шкоди, а саме: вина та протиправна поведінка відповідача полягає у тому, що всупереч вимог законодавства воно не виконало обов`язок щодо охорони і збереження лісового фонду, внаслідок чого відбулась незаконна порубка дерев, чим спричинено шкоду, розрахунок розміру якої підтверджується висновком експерта.

8.83. Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову Керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області про стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу розмірі 1 717 421,00 грн - є обґрунтованим та правомірним.

8.84. Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

8.85. Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

8.86. Згідно частин 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

8.87. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

8.88. Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

8.89. Скаржники відповідач - Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 не довели тих обставин, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень.

8.90. Оскаржуване рішення Господарського суду Рівненської області ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

8.91. Висновок суду першої інстанції про задоволення позову є обґрунтованим та правомірним.

8.92. З урахуванням наведеного, усі зазначені доводи апеляційних скарг Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" та ОСОБА_1 не спростовують висновку суду першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення суду та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.

8.93. Зокрема, доводи ОСОБА_1 щодо того, що ухвала Рівненського міського суду Рівненської області від 06.12.2024, якою закрито кримінальне провадження, у зв`язку з закінченням строків притягнення особи до кримінальної відповідальності не є преюдиційним фактом в розумінні ГПК України, а тому позивачу в межах даного спору слід довести належними та допустимими доказами обставини, що викладені у позовній заяві, є безпідставними, так під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000492 встановлено, саме факт події (з причинно-наслідковим зв`язком) - що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді першого заступника начальника управління - головного лісничого не перевіривши наявність ліміту, видав 07.08.2018 лісорубний квиток № 527865 на проведення рубки головного користування площею 0,5 га в межах кварталу 63 виділу 34(3) та площею 1,1 га в межах кварталу 76 виділу 3(1) на території Мостівського лісництва ДП "Острозьке лісове господарство". Здійснена у період з 07.08.2018 по 01.04.2019 на підставі вказаного лісорубного квитка вирубка 967 дерев на земельних ділянках, розташованих у межах НПП "Дермансько - Острозький" завдала шкоди навколишньому природному середовищу у розмірі 1 717 421,00 гривень.

8.93.1. Прокурор під час розгляду даного спору не повинен був доводити відповідні факти, підстави позову, оскільки всі обставини щодо завдання шкоди навколишньому природному середовищу вже були встановлені в ході кримінального провадження.

8.94. За таких обставин апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" та апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Рівненської області від 27.06.2025 у справі №918/302/25 - без змін.

9. Повноваження суду апеляційної інстанції.

9.1. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

9.2. З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені апелянтом у апеляційній скарзі є необґрунтованими, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

9.3. У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

10. Розподіл судових витрат.

10.1. Як вбачається із матеріалів справи, за подання апеляційних скарг на рішення Господарського суду Рівненської області від 27.06.2025 у справі № 918/302/25 апелянтами відповідачем та третьою особою сплачено: судовий збір у розмірі 30913,57 грн (подання апеляційної скарги через Електронний суд із застосуванням коефіцієнта 0,8) згідно платіжної інструкції №18821 від 16.07.2025; та 38641,91 грн (подання апеляційної скарги поштовим зв`язком у паперовій формі) згідно платіжної інструкції від 06.08.2025.

10.2. Розмір судового збору визначений та сплачений скаржниками у визначеному порядку згідно Законом України "Про судовий збір".

10.3. За змістом статті 129 ГПК України за результатами розгляду апеляційної скарги здійснюється розподіл судових витрат.

10.4. Оскільки апелянтам відмовлено у задоволенні їх апеляційних скарг, в силу приписів статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційних скарг покладаються на апелянтів.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" від 16.07.25р. залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від 17.07.2025 р. залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 27 червня 2025 року у справі №918/302/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №918/302/25 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повна постанова складена "09" жовтня 2025 р.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Миханюк М.В.