ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

07.10.2025м. Дніпро№ 904/5556/25

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Назаренко Н.Г., розглянувши заяву: Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 до: Фізичної особи-підприємця Кутенкова Максима Вікторовича, м. Дніпро про видачу судового наказу за вимогою про стягнення 23 173,97 грн.

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Кутенкова Максима Вікторовича заборгованості у розмірі 23 173,97 грн.

Заяву про видачу судового наказу обґрунтовано неналежним виконанням умов договору про закупівлю № 62 від 09.04.2025 в частині своєчасної поставки товару.

Розглянувши заяву та подані Військовою частиною НОМЕР_1 докази, суд приходить до висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором.

В заяві про видачу судового наказу Військова частина НОМЕР_1 зазначає, що між нею, як покупцем, та фізичною особою - підприємцем Кутенковим Максимом Вікторовичем, як постачальником, було укладено Договір про закупівлю №62 від 09.04.2025 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 6.3.1. Договору Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки встановлені цим Договором.

Пунктом 5.1. договору визначено строк (термін) поставки (передачі) товару до 30 травня 2025.

Згідно Додаткової угоди №1 до Договору від 29.05.2025 у пункт Договору 5.1 були внесені зміни, а саме його викладено у такій редакції: «Строк (термін) поставки (передачі) товару до 27 червня 2025».

Заявник вказує, що на виконання умов Договору фізичною особою - підприємцем Кутенковим Максимом Вікторовичем було поставлено товар, проте були порушені зобов`язання щодо термінів поставки товару. А саме згідно Акту прийому-передачі товар було поставлено 31.07.2025.

Заявник в заяві також зазначає, що у відповідності до п. 7.4. Договору за недотримання строків поставки Товару Постачальником, Постачальник сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,1% від несвоєчасно поставленого товару за кожен прострочений день, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплачується штраф у розмірі 7(сім) відсотків.

У зв`язку з чим, у Боржника станом на 31.07.2025 року утворилася заборгованість перед Військовою частиною НОМЕР_1 у розмірі 23 173 (двадцять три тисячі сто сімдесят три) грн. 97 (дев`яносто сім) коп.(копія розрахунків штрафних санкцій додається).

Заявник вказує, що, враховуючи те, що зобов`язання Боржником виконанні з порушенням термінів поставки, заборгованість Боржника перед Заявником становить 23 173,97 грн. і є безспірною.

Приписами статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право, вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Положеннями статті 148 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Згідно положень п.п. 4,5 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Так, заявник в заяві зазначає про наявність у боржника заборгованості в розмірі 23 173,97 грн., яка є безспірною, однак, з тексту заяви та доданих до неї документів вбачається, що заявник нараховує боржнику пеню на підставі п. 7.4. договору за прострочення поставки товару.

З приводу цього слід зазначити таке.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, в тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто, в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В силу приписів ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зі змісту поданої заяви вбачається, заявлена до стягнення сума складається з пені.

Суд наголошує, що наказне провадження передбачає можливість стягнення неоспорюваної заборгованості, за заявою особи, якій належить право вимоги про стягнення неоспорюваної грошової заборгованості за письмовими договорами, яка не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (статті 610, 611 ЦК України).

З огляду на зміст статті 546 ЦК України неустойка є одним з видів забезпечення виконання зобов`язання.

Виходячи з визначення наведеного в статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто, за правовою природою неустойка (в формі пені та штрафу) є заходом відповідальності за порушення договірних зобов`язань, а не заборгованістю за письмовим договором у розумінні частини 1 статті 148 ГПК України.

З урахуванням зазначеного, вимоги про сплату неустойки (пені, штрафу), хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є безспірною заборгованістю за письмовим договором (основним зобов`язанням, про яке йде мова в частині 1 статті 148 ГПК України). Неустойка (пеня, штраф) є заходом відповідальності за порушення договірних зобов`язань, що можуть бути стягнуті в порядку позовного провадження, у той час як у порядку наказного провадження можливо стягнути лише неоспорювану (безспірну) заборгованість незначного розміру (до ста розмірів прожиткового мінімуми для працездатних осіб), яка виникла за письмовим договором.

З урахуванням наведеного, вимоги про стягнення 23 173,97 грн. пені не відповідають вимогам статті 148 ГПК України та не можуть бути розглянуті судом саме в порядку наказного провадження.

Оскільки стягнення з боржника суми пені за несвоєчану поставку товару, не може вважатися грошовим зобов`язанням в розумінні зазначених норм ЦК України, то в силу ч. 1 ст. 148 ГПК України такі вимоги не можуть бути розглянуті в порядку наказного провадження.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку (ч. 2 ст. 153 ГПК України).

У разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 ГПК України).

Керуючись статтями 150, 152 - 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Військовій частині НОМЕР_1 у задоволенні заяви про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Кутенкова Максима Вікторовича пені в розмірі 23 173,97 грн повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 07.10.2025 та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Назаренко