РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.10.2025Справа № 910/8933/25
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Д Лайт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хорест"

про стягнення 1 087 950,86 грн

Представники сторін: не викликались

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Д Лайт" (далі - ТОВ "Д Лайт") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хорест" (далі - ТОВ "Хорест") 1 087 950,86 грн, з яких: 408120,00 грн - попередня оплата за непоставлений товар, 599 936,40 грн - пеня, 57 136,80 грн - штраф, 4 930,98 грн - відсотки річних, 17 826,68 грн - інфляційні втрати, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором поставки №1301/25 від 13.01.2025 в частині в частині передання товару у встановлений договором строк та неповернення суми попередньої оплати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач правом, наданим статтею 165 ГПК України, на подання відзиву на позов не скористався, хоча про розгляд даної справи був повідомлений належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направляв.

При цьому, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина 9 статті 165, частина 2 статті 178 ГПК України).

Приймаючи до уваги те, що ТОВ "Хорест" належним чином було повідомлене про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених ГПК України, проте в розумні строки.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги ТОВ "Д Лайт" частково обґрунтованими.

13.01.2025 між ТОВ "Хорест" (за текстом договору - Постачальник) та ТОВ "Д Лайт" (за текстом договору - Покупець) було укладено договір №1301/25, умовами якого передбачено:

- пункт 1.1: Постачальник на умовах цього Договору зобов`язується передати у власність, в обумовлені строки Покупцеві продукцію у комплекті та кількості згідно специфікації (далі - Товар), а Покупець зобов`язується приймати і оплачувати вартість вказаного Товару;

- пункт 1.2: Одиниці виміру, ціна Товару за одиницю, його кількість, асортимент визначаються в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною Договору;

- пункт 1.3: Сторони домовились, що умови даного Договору) розповсюджуються на поставку кожної партії Товару. Під партією розуміють асортимент і кількість Товару, який вказаний в Специфікації, оформленій в порядку виконання цього Договору;

- пункт 5.1: Моментом поставки є момент фактичного приймання-передачі Товару Сторонами (представниками Сторін). Для цілей даного Договору та цілей податкового та бухгалтерського обліку Сторони домовились, що "моментом поставки" партії Товару вважатиметься дата, проставлена на відповідній товарно-транспортній або видатковій накладній;

- пункт 5.4: Приймання-передача Товару здійснюється уповноваженими представниками Сторін;

- пункт 5.6: За результатами приймання-передачі партії Товару Сторони підписують товарно-транспортну накладну га або видаткову накладну;

- пункт 7.1: Ціна за одиницю Товару визначається Сторонами в Специфікації до Договору. Загальна ціна цього Договору визначається як загальна сума вартості усіх поставлених за цим Договором та Специфікаціями партій Товару.

- пункт 7.2: Порядок оплати Товару вказується в Специфікаціях.

- пункт 7.3: Розрахунки за цим Договором здійснюються у національній валюті України, у безготівковій формі, шляхом банківського переказу грошових коштів на рахунок Постачальника, який вказаний в пункті "Реквізити" цього Договору;

- пункт 7.4: Моментом виконання Покупцем його грошових зобов`язань за цим Договором є момент списання коштів з рахунку Покупця у розмірі вартості Товару на користь Постачальника;

- пункт 7.5: Сторони домовились, що післяоплата за даним Договором здійснюється лише за умови підписання Покупцем відповідних видаткових накладних та реєстрації Постачальником податкової в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України;

- пункт 8.4: За затримку Постачальником термінів поставки Товару Постачальник зобов`язаний сплатити Покупцю пеню у розмірі 0.5 % від вартості простроченої партії Товару за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять календарних днів Постачальник повинен додатково сплатити Покупцю штраф у розмірі 7% від вказаної вартості. За порушення строків заміни Товару неналежної якості (пункт 5.3 договору) Постачальник сплачує Покупцеві пеню у розмірі 2% від вартості незаміненого в строк неякісного Товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять календарних днів Постачальник повинен додатково сплатити Покупцю штраф у розмірі 7% від вказаної вартості. Сплата пені здійснюється за весь період прострочення;

- пункт 12.1: Даний Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами і діє до 31.12.2025, але у будь якому випадку до повного виконання своїх зобов`язань Сторонами по всім підписаним ними специфікаціям.

13.01.2025 між ТОВ "Хорест" та ТОВ "Д Лайт" було підписано та скріплено печатками Специфікацію №1 (Додаток №1 до Договору поставки №1301/25 від 13.01.2025), за умовами якої Відповідач зобов`язався поставити Позивачу 19 т товару загальною вартістю 816 240,00 грн (разом із ПДВ). Строк поставки товару: до 20 календарних днів з дати отримання Постачальником передоплати.

Вказаною Специфікацією також визначено порядок оплати:

- передоплата 50% від вартості Товару визначеного даною Специфікацією;

- остаточний розрахунок - протягом 20 календарних днів з дати отримання товару Покупцем.

13.01.2025 ТОВ "Хорест" було виставлено ТОВ "Д Лайт" рахунок на оплату №31 на суму 816 240,00 грн (разом із ПДВ).

14.01.2025 ТОВ "Д Лайт" було сплачено на користь ТОВ "Хорест" 50% загальної вартості товару у розмірі 408 120,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті №3881 від 14.01.2025.

Доказів поставки товару матеріали справи не містять та не були надані Відповідачем.

ТОВ "Д Лайт" звернулося до ТОВ "Хорест" з листом №21 від 06.02.2025, в якому просило повернути попередню оплату у розмірі 408 120,00 грн.

ТОВ "Хорест" надало ТОВ "Д Лайт" гарантійний лист №2002/25 від 20.02.2025, в якому Відповідач визнав наявну заборгованість у розмірі 408 120,00 грн за невідвантажений товар згідно рахунку №31 від 13.01.2025 та гарантував повернути кошти до 25.02.2025.

З метою досудового врегулювання спору ТОВ "Д Лайт" звернулося до ТОВ "Хорест" з претензією №53 від 05.03.205, в якому просило повернути суму попередньої оплати, а також штрафні санкції та компенсаційні виплати у загальному розмірі 626 844,40 грн.

Однак вказана претензія була залишена без відповіді та задоволення.

У зв`язку з непереданням ТОВ "Хорест" обумовленого Договором поставки №1301/25 від 13.01.2025 товару та неповерненням попередньої оплати, ТОВ "Д Лайт" звернулося з даним позовом до суду.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідності до статті 509 ЦК України та статті 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За приписами частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне положення мітиться в частині 1 статті 526 ЦК України.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання договору №1301/25 від 13.01.2025, суд дійшов висновку, що такий за своєю правовою природою є договором поставки, за яким, відповідно до статті 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містяться також і в статті 265 ГК України.

Отже, укладення ТОВ "Хорест" та ТОВ "Д Лайт" договору №1301/25 від 13.01.2025 було спрямоване на отримання останнім товару та одночасного обов`язку по здійсненню його оплати.

Частиною 2 статті 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина 2 статті 683 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19 вказано, що попередня оплата - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17).

Як було раніше зазначено, у відповідності до положень пункту 7.2. договору порядок оплати Товару вказується в Специфікаціях.

13.01.2025 між ТОВ "Хорест" та ТОВ "Д Лайт" було підписано та скріплено печатками Специфікацію №1 (Додаток №1 до Договору поставки №1301/25 від 13.01.2025), за умовами якої Відповідач зобов`язався поставити Позивачу 19 т товару загальною вартістю 816 240,00 грн (разом із ПДВ). Строк поставки товару: до 20 календарних днів з дати отримання Постачальником передоплати.

Вказаною Специфікацією також визначено порядок оплати:

- передоплата 50% від вартості Товару визначеного даною Специфікацією;

- остаточний розрахунок - протягом 20 календарних днів з дати отримання товару Покупцем.

13.01.2025 ТОВ "Хорест" було виставлено ТОВ "Д Лайт" рахунок на оплату №31 на суму 816 240,00 грн (разом із ПДВ).

14.01.2025 ТОВ "Д Лайт" було сплачено на користь ТОВ "Хорест" 50% загальної вартості товару у розмірі 408 120,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті №3881 від 14.01.2025.

Отже, товар мав бути поставлений не пізніше 03.02.2025 (останній день поставки).

Враховуючи відсутність у матеріалах справи жодних доказів поставки товару, позовна вимога про повернення суми попередньої оплати у розмірі 408 120,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також, у зв`язку із неповерненням суми попередньої оплати позивачем на підставі статті 625 ЦК України заявлено до стягнення 17 826,68 грн інфляційних втрат, нарахованих у період з лютого 2025 року по травень 2025 року на суму попередньої оплати у розмірі 408 120,00 грн, та 4 930,98 грн 3% річних, нарахованих у період з 04.02.2025 по 30.06.2025 на суму попередньої оплати у розмірі 408 120,00 грн

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) статтею 610 ЦК України кваліфікується як порушення зобов`язання.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до встановлених судами обставин справи, за змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3 % річних від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі №922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження №12-79гс19).

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу (пункт 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19).

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).

При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини 2 статті 693 ЦК України.

З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 ЦК України.

Отже. відповідач прострочив своє грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки, та яку позивач зажадав повернути на підставі частини 2 статті 693 ЦК України.

Таким чином, у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини 2 статті 693 ЦК України, частини 1 статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки.

Такі ж висновки зробила Велика Палата Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19.

Перевіривши розрахунок вказаних компенсаційних виплат, суд вважає його обґрунтованим, а тому з Відповідача підлягає стягненню 17 826,68 грн інфляційних втрат та 4 930,98 грн 3% річних.

Крім цього, Позивачем на підставі пункту 8.4. Договору заявлено до стягнення 599936,40 грн пені, нарахованих за період з 04.02.2025 по 30.06.2025 на вартість непоставленого товару у розмірі 816 240,00 грн, а також 57 136,80 грн штрафу - 7% від вартості непоставленого товару.

Стаття 549 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня.

Згідно з частиною 4 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Із системного аналізу вищенаведених положень чинного законодавства вбачається, що вказані штрафні санкції можуть бути стягнуті лише у тому випадку (якщо не встановлено законом), коли основне зобов`язання прямо забезпечено неустойкою (пеня, штраф) у чинному договорі, а також ним встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін).

За частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 8.4. Договору за затримку Постачальником термінів поставки Товару Постачальник зобов`язаний сплатити Покупцю пеню у розмірі 0,5 % від вартості простроченої партії Товару за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять календарних днів Постачальник повинен додатково сплатити Покупцю штраф у розмірі 7% від вказаної вартості. За порушення строків заміни Товару неналежної якості (пункт 5.3 договору) Постачальник сплачує Покупцеві пеню у розмірі 2% від вартості незаміненого в строк неякісного Товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять календарних днів Постачальник повинен додатково сплатити Покупцю штраф у розмірі 7% від вказаної вартості. Сплата пені здійснюється за весь період прострочення.

Перевіривши розрахунок вказаних штрафних санкції, суд вважає його обґрунтованим.

У той же час відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною ж 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Судова практика щодо застосування вказаних норм ГК України та ЦК України наразі є усталеною (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №923/587/20, від 01.10.2020 у справі №904/5610/19, від 02.12.2020 у справі №913/698/19, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 03.03.2021 у справі №925/74/19, від 16.03.2021 у справі №910/3356/20, від 30.03.2021 у справі №902/538/18, від 19.01.2021 у справі №920/705/19, від 27.01.2021 у справі №910/16181/18, від 31.03.2020 у справі №910/8698/19, від 11.03.2020 у справі №910/16386/18, від 09.07.2020 у справі №916/39/19, від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20, від 13.04.2021 у справі №914/833/19, від 22.06.2021 у справі №920/456/17) і відповідно до неї при визначенні розміру неустойки судам належить керуватися наступними загальними підходами (правилами):

- обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру штрафних санкцій з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення;

- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;

- довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання;

- неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;

- господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення;

- закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення;

- чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом згідно статті 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;

- підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір таких санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

Тобто при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, прямо визначені у статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.

При цьому, суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення неустойки. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено (статті 86, 236-238 ГПК). Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17.07.2021 у справі №916/878/20.

Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 ЦК України та статтею 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №915/2095/19, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 19.02.2020 у справі №910/1199/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 28.09.2022 у справі №916/2302/21.

Разом із цим, суд зазначає, що обґрунтований розмір штрафних санкцій перевішує розмір неповернутої суми попередньої оплати, а тому стягнення штрафних санкцій у заявленому розмірі не відповідає стимулюючій функції неустойки та перетворює її на каральну санкцію, несправедливо непомірним тягарем і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Враховуючи вищевикладене, а також виходячи із загальних засад цивільного законодавства, зокрема верховенства права, справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за доцільне з власної ініціативи зменшити обґрунтований розмір штрафних санкцій на 80%.

Таким чином, із ТОВ "Хорест" на користь ТОВ "Д Лайт" підлягають стягненню 119 987,28 грн пені та 11 427,36 грн штрафу.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 ГПК України).

Отже, позов ТОВ "Д Лайт" підлягає частковому задоволенню.

З огляду на зменшення обґрунтованого розміру неустойки, що зумовило часткове задоволення позову, судовий збір на підставі статті 129 ГПК України, підлягає покладенню на відповідача без урахування такого зменшення.

Керуючись статтями 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хорест" (01042, місто Київ, вулиця Маккейна Джона, будинок 16-А, квартира 47; ідентифікаційний код 37404448) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Д Лайт" (36007, Полтавська область, місто Полтава, вулиця Ковпака, будинок 21; ідентифікаційний код 38116375) 408120 (чотириста вісім тисяч сто двадцять) грн 00 коп. попередньої оплати, 17826 (сімнадцять тисяч вісімсот двадцять шість) грн 68 коп. інфляційних втрат, 4 930 (чотири тисячі дев`ятсот тридцять) грн 98 коп. 3% річних, 119 987 (сто дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) грн 28 коп. пені, 11 427 (одинадцять тисяч чотириста двадцять сім) грн 36 коп. штрафу та 13055 (тринадцять тисяч п`ятдесят п`ять) грн 41 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частин 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяСергій МУДРИЙ