УХВАЛА

м. Київ

13.10.2025Справа № 910/12615/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АБЗ1»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська нафтогазотранспортна компанія»

про стягнення 1 776 125,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АБЗ1» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська нафтогазотранспортна компанія» про стягнення 1 776 125,16 грн.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність передачі позовної заяви на розгляд Господарського суду Харківської області, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Звертаючись з даним позовом до Господарського суду міста Києва, позивач зазначає, що пред`являє позов за місцем виконання Договору, оскільки поставка товару здійснюється за адресою у м. Києві, і при цьому і сам Договір укладено у м. Києві.

Так, приписами ч. 5 ст. 29 ГПК України визначено, що позови у спорах, що виникають з Договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місця, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих Договорів.

Аналіз зазначеного положення процесуального закону свідчить про те, що останнім передбачено дві окремі підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності, а саме: якщо спір виник з договору, в якому визначено місце виконання, або якщо спір виник з договору, в якому не визначено місце його виконання, проте, з огляду на специфіку регламентованих ним договірних правовідносин, виконувати такий договір можливо лише в певному місці. Отже, правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами.

Відповідно до статті 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться: 1) за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна; 2) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі договору перевезення, - за місцем здавання товару (майна) перевізникові; 3) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання; 4) за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання; 5) за іншим зобов`язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника.

Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Суд зазначає, що згідно поданого позову, спір про стягнення з відповідача грошових коштів не стосується предмета договору та місце постачання товару не має значення для визначення юрисдикції спору. Іншими словами, за синалагматичним договором, який передбачає зустрічні зобов`язання, юрисдикцію спору слід визначати залежно від того, з якого саме зобов`язання виник спір.

Отже, для визначення юрисдикції спору про стягнення грошових коштів не застосовується пункт 3 частини першої статті 532 ЦК України.

При цьому, у разі спору про стягнення грошових коштів для цілей визначення юрисдикції спору не підлягає застосуванню і пункт 4 частини першої статті 532 ЦК України, відповідно до якого якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання; якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання.

Цей пункт визначає місце, в якому провадиться виконання зобов`язання про фізичну сплату коштів готівкою боржником безпосередньо кредитору. На це, зокрема, вказує можливість понесення витрат, пов`язаних із зміною місця виконання, а така можливість у разі сплати безготівкових коштів виключається. Сплата безготівкових коштів здійснюється шляхом надання боржником доручення обслуговуючому боржника банку і зарахування коштів на рахунок кредитора в банку, який його обслуговує.

Отже, поняття місця виконання грошового зобов`язання шляхом безготівкових розрахунків позбавлене сенсу в контексті визначення юрисдикції і не може бути встановлене договором. У зв`язку з цим не підлягає застосуванню і частина п`ята статті 29 ГПК України незалежно від того, чи зазначене в договорі місце виконання, чи ні.

З урахуванням викладеного, територіальна юрисдикція (підсудність) справи має визначатись за загальними правилами статті 27 Господарського процесуального кодексу України, згідно з ч. 1 якої, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Зважаючи на встановлені обставини, оскільки позивачем пред`явлено позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська нафтогазотранспортна компанія», місцезнаходженням якого є: 61050, місто Харків, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 24, позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АБЗ1» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська нафтогазотранспортна компанія» про стягнення 1 776 125,16 грн. не підсудна Господарському суду міста Києва.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 Господарського процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, а згідно з частиною 3 цієї статті - передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Зважаючи на встановлені обставини, позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АБЗ1» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська нафтогазотранспортна компанія» про стягнення 1 776 125,16 грн. підлягає передачі за підсудністю до Господарського суду Харківської області.

Керуючись ст. ст. 31, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АБЗ1» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська нафтогазотранспортна компанія» про стягнення 1 776 125,16 грн. передати за підсудністю до Господарського суду Харківської області.

2. Ухвала набирає законної сили 13.10.2025 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя О.А. Грєхова