ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"09" жовтня 2025 р. м. Київ Справа № 911/9/24

Суддя Д.Г.Заєць, розглянувши заяву заступника керівника Київської обласної прокуратури №15/1-913вих25 від 08.10.2025 року (вх. №77/25 від 08.10.2025 року) про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :21:039:0001, :21:039:0061, :21:039:0060, :21:039:0015, які належать ОСОБА_1

у справі за позовом заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації

до ОСОБА_1

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Димерське лісове господарство»

про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками та скасування рішень про їх державну реєстрацію

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Київської області (суддя А.Р.Ейвазова) перебуває справа №911/9/24 за позовом заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації (далі позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Димерське лісове господарство» (далі третя особа) про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками та скасування рішень про їх державну реєстрацію.

До суду від заступника керівника Київської обласної прокуратури надійшла заява №15/1-913вих25 від 08.10.2025 року (вх. №77/25 від 08.10.2025 року) про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :21:039:0001, :21:039:0061, :21:039:0060, :21:039:0015, які належать ОСОБА_1 .

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2025 року, для розгляду заяви заступника керівника Київської обласної прокуратури №15/1-913вих25 від 08.10.2025 року (вх. №77/25 від 08.10.2025 року) про забезпечення позову визначено суддю Господарського суду Київської області Д.Г.Зайця.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову прокурор зазначає, що ухвалою Господарського суду Київської області від 17.09.2025 задоволено заяву заступника керівника Київської обласної прокуратури в частині заміни відповідача його правонаступником та замінено відповідача у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю «НАСК Девелопмент» його правонаступником - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; м. Київ).

Підставою для пред?явлення позову прокурором зазначено порушення вимог ст. ст. 20, 22, 56, 35, 37, 84, 116, 118, 141, 142, 149 Земельного кодексу України, ст. ст. 42, 57 Лісового кодексу України, ст. ст. 3, 21, 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» при відведенні земельних ділянок, які на даний час мають кадастрові номери: :21:039:0001, :21:039:0015, :21:039:0060, :21:039:0061.

Згідно інформації ВО «Укрдержліспроект» від 18.08.2023 №778 та долучених картографічних матеріалів, зазначені земельні ділянки за матеріалами лісовпорядкування 2004 року повністю накладаються на землі лісогосподарського призначення Ясногородського лісництва ДП «Димерське лісове господарство», а за матеріалами лісовпорядкування 2014 року частково накладаються на лісові землі вказаного підприємства квартал 60.

Також, згідно листа ДІ «Димерське лісове господарство» від 14.08.2023 з копіями матеріалів лісовпорядкування, інформації Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 08.11.2017 №10-10-0.222-16753/2-17, спірні земельні ділянки, відповідно до статистичної звітності з кількісного обліку земель, вкриті лісовою рослинністю та обліковувались в постійному користуванні Димерського державного лісового господарства.

Таким чином, прокурор зазначає, що вказані земельні ділянки відносяться до земель лісогосподарського призначення, перебувають у постійному користуванні спеціалізованого лісогосподарського підприємства ДП «Димерське лісове господарство» та у відповідності до вимог ст. ст. 116, 141, 142, 149 Земельного кодексу України з державної власності та постійного користування не вибували.

Так, у позові, який прокурор просить забезпечити, позовні вимоги обґрунтовано тим, що всупереч положень земельного та лісового законодавства Київська обласна державна адміністрація втратила право користування та розпорядження спірними земельними ділянками.

Водночас, під час розгляду даної справи, змінився власник спірного майна, зокрема, відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :21:039:0001, :21:039:0015, :21:039:0060, :21:039:0061 зареєстровано на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.07.2024 приватного нотаріуса Лопатенко B.B. за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на підставі ліквідаційного балансу ТОВ « НАСК Девелопмент» від 20.05.2024.

Наведене, на думку прокурора, свідчить про реальну загрозу подальшого відчуження спірних земельних ділянок на користь інших фізичних чи юридичних осіб, що, у свою чергу, ускладнить або унеможливить виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Тому, заява про забезпечення позову обґрунтована прокурором необхідністю забезпечити можливість реального виконання рішення у справі та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні, у випадку задоволення позову, оскільки, державна реєстрація права власності на спірні земельні ділянки за відповідачем, у разі відсутності забезпечення позову, дає йому право вільно ними розпоряджатись, у тому числі, відчужувати на користь третіх особам. У такому разі, для належного захисту та поновлення порушених прав, позивач буде змушений вживати додаткових заходів, зокрема, вирішувати питання щодо збільшення позовних вимог або зміни предмета позову, визначати підсудність даного спору та замінювати неналежного відповідача у справі, що, згідно вимог чинного законодавства, можливо лише на стадії підготовчого провадження. При цьому, відсутність на даний час будь-яких дій відповідача, які могли б підтвердити наміри вчинення дій щодо відчуження, поділу чи об?єднання земельних ділянок, не спростовують наявність у відповідача, як в одноособового власника спірних земельних ділянок, можливості вільно розпорядитися ними, якщо не вжити заходи забезпечення позову.

Враховуючи викладене, прокурор вважає обґрунтованим припущення про високу ймовірність відчуження, реєстрації, поділу, об?єднання, зміни конфігурації спірних земельних ділянок, що в подальшому може призвести до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав або інтересів Київської обласної державної адміністрації, а тому, звернувся до суду з заявою №15/1-913вих25 від 08.10.2025 року (вх. №77/25 від 08.10.2025 року) про забезпечення позову, згідно якої, просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :21:039:0001, :21:039:0061, :21:039:0060, :21:039:0015, які належать ОСОБА_1 .

Частиною 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подану прокурором заяву про забезпечення позову судом встановлено наступне.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом вищенаведеної норми, обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Згідно ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

За загальним правилом достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Водночас слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Крім того, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає оцінку співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.06.2024 у справі №916/938/24.

При дослідженні питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову ключовим є встановлення: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №754/5683/22.

Під забезпеченням позову у даному випадку слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. При цьому, забезпечення позову має бути спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у даній справі є: усунення перешкоди у здійсненні КОДА права користування та розпорядження спірними земельними ділянками лісогосподарського призначення шляхом скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та усунення перешкоди у здійсненні КОДА права користування та розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення шляхом повернення на користь держави в особі КОДА земельних ділянок з кадастровими номерами: :21:039:0001 площею 1,68 га; :21:039:0061 площею 1,2043 га, :21:039:0060 площею 1,8991 га, :21:039:0015 площею 3,36 га.

В обґрунтування заявлених вимог, прокурор посилається на незаконне вибуття з власності держави спірних земельних ділянок лісогосподарського призначення, що утворилися в результаті об`єднання 70 земельних ділянок, переданих у приватну власність фізичним особам та згодом відчужених, а надалі об`єднаних, внаслідок чого утворились 4 земельні ділянки, що неодноразово відчужувалися та в подальшому передані до статутного капіталу ТОВ «НАСК Девелопмент». Між тим, спірні земельні ділянки, що вкриті лісовою рослинністю, до незаконного вибуття перебували у користуванні Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі ДП «Ліси України) в особі філії «Димерське лісове господарство» та без зміни їх цільового призначення, розроблення проекту, за відсутності повноважень у Вишгородської районної державної адміністрації передані в оренду ПП «Маяк», що у подальшому передало їх у власність фізичним особам.

Необхідність подання відповідного позову в інтересах держави мотивована прокурором не вжиттям заходів позивачем, що представляє відповідну територіальну громаду, для відновлення відповідного права після повідомлення про виявлені порушення.

Підставою для пред?явлення позову прокурором є порушення вимог ст. ст. 20, 22, 56, 35, 37, 84, 116, 118, 141, 142, 149 Земельного кодексу України, ст. ст. 42, 57 Лісового кодексу України, ст. ст. 3, 21, 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» при відведенні земельних ділянок з кадастровими номерами: :21:039:0001, :21:039:0015, :21:039:0060, :21:039:0061.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що усупереч положень земельного та лісового законодавства Київська обласна державна адміністрація втратила право користування та розпорядження спірними земельними ділянками.

У заяві про забезпечення позову прокурор зазначив, що під час розгляду даної справи змінився власник спірного майна, зокрема, відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :21:039:0001, :21:039:0015, :21:039:0060, :21:039:0061 зареєстровано на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.07.2024 приватного нотаріуса Лопатенко B.B. за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на підставі ліквідаційного балансу ТОВ « НАСК Девелопмент» від 20.05.2024.

Відповідно до висновків Верховного Суду викладених у постанові від 23.03.2020 у справі №910/7338/19, невжиття наведених позивачем у заяві про забезпечення позову заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у справі (у разі задоволення позову), ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача, оскільки у разі, якщо до закінчення розгляду цієї справи відповідач здійснить розпорядження своїм майном або частиною майна у будь-який спосіб, зокрема відчужить своє майно (частину майна) на користь інших осіб (у тому числі шляхом продажу, дарування, передачі в управління або оренду, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, найм, передачі в іпотеку та/або заставу, будь-якого іншого обтяження), то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить ефективний захист та поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся з позовом у цій справі.

Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17 вказано, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) є не що інше, як застосування завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22).

Отже, зміна власника спірного майна земельних ділянок з кадастровими номерами :21:039:0001, :21:039:0015, :21:039:0060, :21:039:0061, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, свідчить про потенційну можливість вибуття спірних земельних ділянок із власності ОСОБА_1 , який виступає відповідачем у даній справі, що може унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог або перешкодити поновити порушені права держави в особі КОДА, за захистом яких Київська обласна прокуратура звернулась до суду.

При цьому, відсутність на даний час дій відповідача, які могли б підтвердити наміри вчинення ним дій щодо відчуження, поділу чи об`єднання земельних ділянок, на думку суду, не спростовують наявність у відповідача, як одноособового власника спірних земельних ділянок, можливості вільно розпоряджатися ними, якщо не вжити заходи забезпечення позову.

В даному випадку, суд погоджується з доводами прокурора, що існує загроза відчуження спірних земельних ділянок на користь інших фізичних чи юридичних осіб, що в подальшому може ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому, відповідним та співмірним обмеженням має виступати утримання від подальшої зміни якісних характеристик земельних ділянок.

За таких обставин, обраний вид забезпечення позову - накладення арешту на земельні ділянки є співмірним та прямо стосується предмету позову, оскільки, існує ризик відчуження майна на користь третіх осіб, а, невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту земельних ділянок може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову та призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів прокурора щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, встановивши наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, враховуючи те, що такий захід спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, суд дійшов висновку про задоволення заяви заступника керівника Київської обласної прокуратури №15/1-913вих25 від 08.10.2025 року (вх. №77/25 від 08.10.2025 року) про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :21:039:0001, :21:039:0061, :21:039:0060, :21:039:0015, які належать ОСОБА_1 .

При цьому, дослідивши збалансованість інтересів сторін, суд дійшов висновку, що застосування вказаного заходу забезпечення позову істотно не порушує прав та охоронюваних законом інтересів відповідача. Під розумним балансом інтересів у даному випадку суд розуміє те, що вжиття заходів забезпечення позову не завдасть настільки істотних наслідків для усіх зацікавлених осіб, ніж якщо такі заходи вжиті не будуть. Накладення арешту на спірні земельні ділянки також не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки, земельні ділянки залишаються у володінні та користуванні відповідача, а можливість розпоряджатись спірним майном обмежується на певний час, отже, має тимчасовий характер та є лише збереженням існуючого становища до розгляду даної справи по суті.

Частиною 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України визначено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст. 136-140 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву заступника керівника Київської обласної прокуратури №15/1-913вих25 від 08.10.2025 року (вх. №77/25 від 08.10.2025 року) про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :21:039:0001, :21:039:0061, :21:039:0060, :21:039:0015, які належать ОСОБА_1 задовольнити.

2. Вжити заходів забезпечення позову у справі №911/9/24 шляхом накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :21:039:0001, :21:039:0061, :21:039:0060, :21:039:0015, які належать ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; м. Київ).

Ухвала Господарського суду Київської області від 08.10.2025 у справі №911/9/24 є виконавчим документом згідно п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження».

3. Стягувачем за даною ухвалою є Київська обласна прокуратура (01601, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 27/2, код 02909996).

4. Боржником за даною ухвалою є ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та дійсна для пред`явлення до виконання до 08.01.2026 року.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту складення повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Д.Г. Заєць