РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.10.2025Справа № 910/8874/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження

за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газпроменергія 2000»

про стягнення 1 144, 45 грн.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газпроменергія 2000» про стягнення 1 144, 45 грн, яких: 972, 62 грн. основна заборгованість, 28, 93 грн. пеня, 41, 70 грн 3 % річних та 101, 20 грн інфляційні втрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на еналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за Договором на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу № від 15.04.2015 року.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив. Ухвалу суду відповідач не отримав.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення сторін про розгляд даної справи, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду була направлена судом рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження сторін, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

За змістом частин 1, 2 статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості ознайомитись із вищевказаними ухвалами у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Отже, судом вчинені всі необхідні дії для належного повідомлення учасників судового процесу.

Відповідач не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим їм процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим їм процесуальним правом, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

УСТАНОВИВ:

15.04.2015 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) було укладено Договір на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу № , відповідно до умов якого Виконавець зобов?язується протягом строку, визначеного Договором, зберігати в підземному сховищі газу (далі - ПСГ) природний газ (далі - газ), у тому числі страховий запас газу, переданий йому Замовником, та повернути Замовнику газ у кількості, визначеній у Договорі, а Замовник зобов?язується внести плату за послуги із зберігання (закачування, зберігання, відбору) у встановлені Договором строки (п. 1 Договору).

Відповідно до п.2.1 Договору Замовник передає Виконавцю газ на зберігання, у тому числі страховий запас газу, у таких обсягах:

1500 тис. куб. м - обсяг газу Замовника, що планується закачати в ПСГ у поточному сезон зберігання (період з 16 квітня 2015 року по 15 квітня 2016 року);

0 тис. куб. м - обсяг газу в ПСГ, на який Замовник планує набути право власності в ПСГ;

0 тис. куб. м - обсяг газу Замовника, який залишається в ПСГ з минулого сезону зберігання (період з 16 квітня 2014 року по 15 квітня 2015 року).

У випадку наявності в ПСГ невикористаної частини (залишку) обсягу газу Замовника на кінець минулого сезону зберігання, останній залишає його в ПСГ Виконавця на зберігання в поточном сезоні зберігання, що оформлюється Сторонами відповідно до пункту 2.15 Договору.

Згідно з п. 2.3 Договору при прийнятті газу Замовника відповідно до Договору на зберігання та/або створення страхового запасу газу Виконавець не набуває право власності на прийнятий газ Замовника. Виконавець не має права здійснювати відбір газу, переданого Замовником на зберігання та/або створення страхового запасу газу відповідно до Договору, без письмової згоди Замовника, крім випадків, передбачених у пункті 2.4 Договору.

Пунктом 2.6 Договору передбачено, що строк зберігання газу замовника в поточному сезоні зберігання газу за договором визначається з дати початку закачування газу в ПСГ або передачі газу на зберігання виконавцю до закінчення періоду відбору, але не пізніше 15.04.2016.

Відповідно до п. 2.7 Договору відбір газу із ПСГ здійснюється в період відбору газу, який починається, як правило, з 16 жовтня 2015 року і закінчується 15 квітня 2016 року.

Згідно з п. 2.12 Договору обсяг газу, що передається сторонами при його закачуванні або відборі в/із ПСГ, у відповідному місяці оформлюється актом приймання-передачі газу. Акти приймання-передачі газу підписуються обома сторонами та скріплюються печатками сторін до 15-го числа місяця, наступного за звітним. В актах приймання-передачі газу вказується обсяг газу, у тому числі страхового запасу газу, закачаний або відібраний в/із ПСГ. Акти приймання-передачі газу є підставою для проведення розрахунків замовника із виконавцем.

Відповідно до п. 2.15 Договору у випадку, якщо на кінець минулого сезону зберігання (15.04.2015) в ПСГ залишилась невикористана частина (залишок) обсягу газу замовника, останній залишає його в ПСГ виконавця на зберігання в поточному сезоні. Замовник і виконавець протягом 10-ти днів з дати укладення договору оформлюють акт про обсяг залишку природного газу в ПСГ. Замовник зобов`язується оплатити частину вартості послуг із зберігання в ПСГ обсягу залишку газу в поточному сезоні згідно з п. 4.3 договору.

У випадку, якщо на дату закінчення періоду відбору газу (15 квітня 2016 року). у ПСГ залишилась невикористана частина (залишок) обсягу газу Замовника, Сторони зобов`язуються до 15 травня 2016 року скласти акт про обсяг залишку природного газу в ПСГ. Замовник зобов?язується оплатити частину вартості послуг із зберігання залишку газу в ПСГ у поточному сезоні зберігання згідно з пунктом 4.4 Договору та у строк до 15 липня 2016 року укласти з Виконавцем договір на зберігання цього залишку газу в наступному сезоні зберігання (період з 16 квітня 2016 року по 15 квітня 2017 року) (п.2.16 Договору).

Згідно з п. 3.1-3.3 Договору тариф на закачування 1000 куб.м газу в ПСГ становить 39,90 грн; тариф на зберігання 1000 куб.м. газу в ПСГ на 1 сезон становить 46,20 грн; тариф на відбір 1000 куб.м. газу з ПСГ становить 39,48 грн.

Відповідно до п. 3.4 Договору тарифи, зазначені у п.п. 3.1, 3.2, 3.3 договору, встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. У випадку зміни тарифів нові тарифи є обов`язковими для сторін за договором з дати набрання ними чинності і додатково письмового погодження сторін не потребують.

У п. 4.1 Договору передбачено, що Замовник сплачує послуги із закачування газу в ПСГ та його зберігання шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Виконавця до 20-го числа місяця, наступного за звітним місяцем закачування газу.

Відповідно до п. 2.1. Договору в редакції додаткової угоди № 1 від 14.04.2016 до Договору на зберігання природного газу передано 0, 258 тис.куб.м обсяг газу замовника.

Позивач вказує, що між сторонами було підписано ряд актів, а саме: акт приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ № 110/01-15 від 30.06.2015, відповідно до якого ТОВ «Газпроменергія 2000» передало, а АТ «Укртрансгаз» прийняло і здійснило закачування до ПГС в червні 2015 року природного газу в обсязі 281 070 тис.куб.м; акт приймання-передачі природного газу при закачуванні в ПСГ № 134/01-15 від 31.07.2015, відповідно до якого ТОВ «Газпроменергія 2000» передано, а АТ «Укртрансгаз» прийнято і здійснено закачування до ПГС у липні 2015 року природного газу в обсязі 723 535 тис.куб.м; акт приймання-передачі природного газу при відборі шляхом заміщення з ПСГ № 116/09-15 від 31.08.2015, відповідно до якого АТ «Укртрансгаз» здійснено відбір природного газу з ПСГ, а ТОВ «Газпроменергія 2000» прийнято у серпні 2015 року природного газу в обсязі 460,750 тис.куб.м; акт приймання-передачі природного газу при відборі шляхом заміщення з ПСГ № 156/09-15 від 30.09.2015, відповідно до якого АТ «Укртрансгаз» здійснено відбір природного газу з ПСГ, а ТОВ «Газпроменергія 2000» прийнято у вересні 2015 року природного газу в обсязі 0,521 тис.куб.м; акт приймання-передачі природного газу при відборі шляхом заміщення з ПСГ № 192/02-15 від 30.11.2015, відповідно до якого АТ «Укртрансгаз» здійснено відбір природного газу з ПСГ, а ТОВ «Газпроменергія 2000» прийнято у листопаді 2015 року природного газу в обсязі 450,000 тис.куб.м; акт прийому-передачі природного газу в ПСГ №35/04-16 від 25.01.2016, відповідно до якого у підземних газосховищах ТОВ «ГАЗЕНЕРДЖІ» передано природний газ ТОВ «Газпроменергія 2000» у січні 2016 року в обсязі 53 000 тис.куб.м; акт приймання-передачі природного газу при відборі шляхом заміщення з ПСГ № 105/02-16 від 29.02.2016, відповідно до якого АТ «Укртрансгаз» здійснено відбір природного газу з ПСГ, а ТОВ «Газпроменергія 2000» прийнято у лютому 2016 року природного газу в обсязі 80 000 тис.куб.м; акт прийому-передачі природного газу в ПСГ № 136/04-16 від 22.02.2016, відповідно до якого у підземних газосховищах ТОВ «ГАЗЕНЕРДЖІ» передано природний газ ТОВ «Газпроменергія 2000» у лютому 2016 року в обсязі 184 006 тис.куб.м; акт приймання-передачі природного при відборі шляхом заміщення з ПСГ №144/02-16 від 29.02.2016, відповідно до якого АТ «Укртрансгаз» здійснено відбір природного газу з ПСГ, а ТОВ «Газпроменергія 2000» прийнято у лютому 2016 року природного газу в обсязі 4,082 тис.куб.м; акт прийому-передачі природного газу в ПСГ №176/04-16 від 11.03.2016, відповідно до якого у підземних газосховищах ТОВ «Газпроменергія 2000» передано природний газ ТОВ «Сіріус 1» у березні 2016 року в обсязі 216 000 тис.куб.м; акт прийому-передачі природного газу в ПСГ №241/04-16 від 31.03.2016, відповідно до якого у підземних газосховищах ТОВ «ГАЗЕНЕРДЖІ» передано природний газ ТОВ «Газпроменергія 2000» у березні 2016 року в обсязі 97 000 тис.куб.м; акт прийому-передачі природного газу в ПСГ № 303/04-16 від 31.03.2016, відповідно до якого у підземних газосховищах ТОВ «Газпроменергія 2000» передано природний газ ТОВ «Сіріус 1» у березні 2016 року в обсязі 127 000 тис.куб.м;

З урахуванням наведеного позивач вказує, що в газосховищах АТ «Укртрансгаз» на зберіганні обліковується природний газ відповідача в обсязі 0, 258 тис.куб.м, що також підтверджується довідкою про залишок газу в ПСГ. Після складення останнього акту АТ «Укртрансгаз» спостерігається не активність відповідача та обсяг залишку природного газу є статичним по даний час. В результаті неналежного виконання відповідачем зобов`язань у останнього утворилась заборгованість перед позивачем за зберігання природнього газу в розмірі 972, 62 грн.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною 1 ст. 936 ЦК України визначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 946 ЦК України, плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Згідно ч. 1 глави 8 розділу ІІІ Кодексу газосховищ до закінчення строку надання послуг зберігання (закачування, відбору) природного газу згідно з договором зберігання, якщо на рахунку замовника обліковується залишок природного газу, замовник зобов`язується: замовити послугу зберігання (закачування, відбору) на наступний період, яка враховує зберігання залишків на кінець строку надання послуг (зберігання, закачування) природного газу; або передати зазначений обсяг природного газу третій особі (особам) у порядку, встановленому цим Кодексом; або відібрати весь обсяг природного газу, що зберігається в газосховищах на його рахунку зберігання.

Судом встановлено, що в ПСГ Акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» на зберіганні обліковується природний газ відповідача в обсязі 0, 285 тис.куб.м., що також підтверджується довідкою Акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ».

Пунктом 2.6 Договору передбачено, що строк зберігання газу замовника в поточному сезоні зберігання газу за договором визначається з дати початку закачування газу в ПСГ або передачі газу на зберігання виконавцю до закінчення періоду відбору, але не пізніше 15.04.2016.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що відповідач забрав зі зберігання позивача вказаний обсяг природного газу, зокрема, шляхом складання між сторонами відповідних актів приймання - передачі природного газу.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 ЦК України, якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

З урахуванням наведеної норми законодавства, відповідач зобов`язаний сплатити вартість наданих послуг зі зберігання природного газу обсягом 0, 285 тис.куб.м. за весь фактичний період зберігання.

Згідно ч. 1 ст. 946 ЦК України, плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання (ч. 1 ст. 947 ЦК України).

Пунктом п. 4.1. Договору визначено, що замовник сплачує послуги із закачування газу в ПСГ та його зберігання шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Виконавця до 20-го числа місяця, наступного за звітним місяцем закачування газу.

Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача, наданого позивачем, розрахунок здійснено на підставі тарифів, затверджених постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Господарський суд міста Києва, перевіривши наданий позивачем математичний розрахунок основної заборгованості у розмірі 972, 62 грн, вважає його арифметично вірним.

За приписами п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Господарським судом встановлено порушення відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами Договором зберігання, а саме оплати за зберігання природного газу у загальному розмірі 972, 62 грн.

Відповідачем відзиву на позовну заяву, контррозрахунку суми позовних вимог та будь-яких заперечень по суті позовних вимог не надано, доводів позивача у встановленому законом порядку не спростовано.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів оплати вказаної заборгованості за договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 972, 62 грн, визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки саме цей спосіб захисту відновить порушене право позивача.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Відповідно до п. 5.2 Договору передбачено, що у разі порушення Замовником строків оплати, передбачених пунктами 4.1, 4.2, 4.3. 4.4 Договору, із Замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Змістом ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача пені у розмірі 28, 93 грн

Господарський суд міста Києва, здійснивши перевірку наданого позивачем математичного розрахунку пені, дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача пені у заявленому розмірі.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення 41, 70 грн 3 % річних та 101, 20 грн інфляційних втрат.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується порушення відповідачем зобов`язань за Договором, а отже відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором.

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України.

Так, за приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 236 Господарського процесуального кодексу України, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Перевіривши розрахунок позивача по інфляційним втратам та періоди по яким заявлено інфляційне нарахуванням з урахуванням зазначеної практики Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, господарський суд вважає, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в сумі 101, 20 грн.

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми 3 % річних, суд вважає його обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню в розмірі 41, 70 грн.

Відповідно до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 73 ГПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (ст. 76 ГПК України).

Відповідно до п. 81 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 № 129/1033/13-ц, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування доводів позивача.

За таких обставин суд, оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача

Керуючись ст. ст. 129, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГАЗПРОМЕНЕРГІЯ 2000» (02099, місто Київ, ВУЛИЦЯ БОРИСПІЛЬСЬКА, будинок 9, ідентифікаційний код 38799721) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРТРАНСГАЗ» (01021, місто Київ, КЛОВСЬКИЙ УЗВІЗ, будинок 9/1, ідентифікаційний код 30019801) заборгованість у розмірі 972 (дев`ятсот сімдесят дві) грн 62 коп., пеню у розмірі 28 (двадцять вісім) грн 93 коп., інфляційні втрати у розмірі 101 (сто одна) грн 20 коп., 3 % річних у розмірі 41 (сорок одна) грн 70 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Алєєва