ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року Справа № 902/177/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Маціщук А.В.

суддя Василишин А.Р.

суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Новак С.Я.

за участю представників сторін:

позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад-Бетон" - адв. Кучерява І.П.

відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" та позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад-Бетон"

на рішення Господарського суду Вінницької області від 11.06.2025 р.

постановлене у м. Вінниця, повний текст складено 20.06.2025 р.

у справі № 902/177/25 (суддя Міліціанов Р.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад-Бетон"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс"

про стягнення 4 908 595,45 грн. інфляційних втрат, відсотків річних та пені

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення від 11.06.2024 р. у справі № 902/177/25 Господарський суд Вінницької області частково задоволив позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад-Бетон". Згідно з рішенням суду підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад-Бетон" 3895367,65 грн. інфляційних втрат, 174269,56 грн. відсотків річних та 79037,39 грн. пені. Суд відмовив у стягненні 522808,67 грн. відсотків річних та 237112,18 грн. пені.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Пояснює, що Столяров Олександр Андрійович, який зазначений у договорі поставки від 18.05.2020 р. № 180520/1 як підписант від ТОВ "Поділля Бетон Сервіс" та ОСОБА_1 , який зазначений у додатковій угоді № 1 від 15.07.2020 р. до договору поставки № 180520/1 від 18.05.2020 р. як підписант від ТОВ "Поділля Бетон Сервіс" стверджують, що такі договір і додаткову угоду не підписували. Зважаючи на те, що директори відповідача не підписували договір і додаткову угоду, на які посилається позивач, скаржник доводить, що вказані договір і додаткова угода є неукладеними та, відповідно, не створюють юридичних наслідків, тому позовні вимоги ТОВ «Каскад-Бетон» про стягнення коштів, наахованих на підставі такого договору, є безпідставними і не підлягають задоволенню.

Доводить, що факт отримання товару та його оплата не свідчить, що сторони досягли згоди щодо розміру пені та/чи визначення строків позовної давності.

Вважає, що для підтвердження/спростування факту підписання/укладення договору, суд повинен був призначити відповідну почеркознавчу експертизу, про що клопотав відповідач.

Просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 11.06.2025 р. у справі № 902/177/25 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Каскад-Бетон» в повному обсязі.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Каскад-Бетон" подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає доводи скарги необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам справи і не спростовують висновки суду в оскаржуваному рішенні.

Пояснює, що за період з 30.05.2020 р. до 23.02.2023 р. на підставі договору поставки № 180520/1 від 18.05.2020 р. ТОВ «Поділля Бетон Сервіс» отримало від ТОВ «Каскад-Бетон» товар на загальну суму 30526671,40 грн., про що свідчать видаткові накладні, кожна з яких підписана обома сторонами, скріплена печатками обох сторін, та містить посилання : «на підставі договору № 180520/1».

Звертає увагу, що ТОВ «Поділля Бетон Сервіс» здійснювало оплату товару з систематичним простроченням строків оплати, поряд з цим таку оплату здійснено за платіжними дорученнями, сформованими ТОВ «Поділля Бетон Сервіс», в яких у призначенні платежу зазначено: «оплата за товар згідно договору 180520/1 від 2020».

Зауважує, що при розгляді у суду першої інстанції справи № 902/882/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад-Бетон" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" про стягнення заборгованості за договором поставки № 180520/1 від 18.05.2020 р. відповідач ТОВ «Поділля Бетон Сервіс» не заперечувало факту укладення цього договору поставки.

Доводить, що наявність відбитку печатки відповідача на договорі та накладних спростовує заперечення відповідача про не підписання договору.

Просить апеляційну скаргу ТОВ «Поділля Бетон Сервіс» на рішення Господарського суду Вінницької області від 11.06.2025 р. у справі № 902/177/25 залишити без задоволення.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Каскад-Бетон" також звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні 522808,67 грн. відсотків річних та 237112,18 грн. пені і ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення відсотків річних та пені повністю. В решті судове рішення просить залишити без змін.

Вважає судове рішення в частині відмови у стягненні 522808,67 грн. відсотків річних та 237112,18 грн. пені незаконним та необґрунтованим. Звертає увагу, що протягом виконання договору відповідачем було допущено систематичні порушення умов договору в частині своєчасної оплати вартості поставленого товару. Доводить, що позивач, визначивши датою порушення строків оплати день, наступний за спливом 3 робочих дні після виставлення рахунку на оплату, дотримується одночасно обох умов, визначених у п. 2.2 договору поставки № 180520/1 від 18.05.2020 р., і загального правила ст. 692 ЦК України, оскільки термін прострочення, визначених у розрахунку позовних вимог, охоплює період після отримання відповідачем товару. У зв`язку з цим вважає, що позивач діяв максимально об`єктивно і добросовісно при визначенні дати прострочення боржника і заявив до стягнення лише 1/3 від загальної суми. Тому підстав для зменшення не було.

Просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 11.06.2025 р. у справі № 902/177/25 в частині відмови у стягнені з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" відсотків річних і пені та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад-Бетон" 522808,67 грн відсотків річних та 237112,18 грн пені.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" відзиву на апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад-Бетон" не подав.

До початку судового засідання відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" подав клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтовуючи його тим, що повноважний представник відповідача адвокат Куций К.С. не може взяти участь в судовому засіданні з огляду на різке погіршення стану здоров`я та необхідність звернутись за медичною допомогою.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, колегія суддів відхиляє таке клопотання як необгрунтоване, враховуючи наступне.

Відповідно до норм ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Учасники справи відповідно до норм ст. 169-170 ГПК України при розгляді справи судом у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань. Всупереч наведеним нормам відповідач не надав суду будь яких доказів на підтвердження викладених у клопотанні обставин.

Колегія суддів бере до уваги, що відповідач жодним чином не доводить, що участь представника в судовому засіданні є необхідною, тоді як апеляційний суд в ухвалі про відкриття апеляційного провадження і призначення судового засідання не визнавав обов`язковою явку представників сторін.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка у судове засідання учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи в установленому законом порядку /а.с. 41, 55 у т.4/, явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась і додаткові докази судом не витребовувались, натомість позиція відповідача у спорі викладена в апеляційній скарзі, тобто - доведена суду, тому колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні 16.09.2025 р. підтримала доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад-Бетон" та просила її задоволити. Щодо апеляційної скарги відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" заперечувала з підстав викладених у відзиві.

Розглянувши апеляційні скарги, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судом першої інстанції, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

18.05.2020 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Каскад-Бетон" як постачальник та Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" як покупець уклали договір поставки № 180520/1 /а.с. 18 - 19 у т.1/, згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов`язаний на умовах та в порядку, визначених цим договором, постачати і передавати у власність покупцю гранітну продукцію (товар), що належить йому на праві приватної власності, не знаходиться під забороною, відчуженням, арештом, не являється предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед фізичними і юридичними особами, державними і фіскальними органами, а також не являється предметом іншого обмеження, передбаченого законодавством України, а покупець зобов`язується на умовах та в порядку, визначених цим договором, приймати товар та оплачувати його у порядку та строки, встановлені цим договором.

Відповідно до п. 1.2. договору кількість та асортимент кожної партії товару вказується у замовленнях (заявках) покупця, прийнятих до виконання постачальником, визначається в супроводжуючих документах (товарно-транспортних накладних) та (або) у видаткових накладних, які видаються на одну або кілька партій товару (при умові поставки в одному календарному місяці), підписаних уповноваженими представниками сторін, які є невід`ємною частиною даного договору. Сторони домовились, що товарно-транспортна накладна або видаткова накладна (разом або кожний документ окремо незалежно один від одного), що підписані уповноваженими особами сторін, підтверджують факт передачі товару постачальником покупцю.

Відповідно до п. 1.4 договору загальна вартість договору складається із усіх партій поставленого товару.

Згідно з п. 2.1 договору ціна на товар договірна в залежності від кон`юнктури та цін на ринку, визначається постачальником в гривнях та узгоджується із покупцем, фіксується в рахунках.

Відповідно до п. 2.1 договору розрахунки за поставку по даному договору товарів проводиться покупцем шляхом 100 % авансування на розрахунковий рахунок постачальника на підставі виставлених ним рахунків. У разі неповної оплати наданого рахунку, кінцеві розрахунки за поставлений товар у повному обсязі покупець зобов`язаний здійснити, у будь-якому разі, не пізніше 3 (трьох) банківських днів з дня виставлення рахунку. Постачальник вправі направити покупцю рахунок на оплату будь-яким способом: листом, факсограмою, електронною поштою або іншим способом.

Відповідно до п. 2.3 договору датою оплати вважається дата отримання коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Згідно з п. 2.5 договору у разі неповної оплати по виставленому рахунку за партію товару, наступні платежі зараховуються в порядку черговості, спочатку - погашення боргу за минулий рахунок, далі - сплата за наступну партію товару.

Відповідно до п. 5.1 договору приймання товару по кількості та якості здійснюється уповноваженими представниками покупця. Приймання товару по кількості здійснюється на підставах даних, зазначених в супроводжуючих документах: видаткових накладних та товарно-транспортних накладних на кожну партію товару, по якості згідно нормативних документів.

Відповідно до п. 6.1 договору за невиконання чи неналежне виконання умов цього договору винна сторона зобов`язана відшкодувати іншій заподіяні таким невиконанням (неналежним виконанням) збитки та сплатити передбачені цим договором штрафні санкції. Відшкодування збитків та сплата штрафних санкцій не звільняє винну сторону від виконання нею зобов`язань за даним договором.

Згідно з п. 6.3 договору за несвоєчасну оплату товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, та штраф у розмірі 20 % суми заборгованості.

Відповідно до п. 6.4 договору відповідно до вимог ст. 232 Господарського кодексу України, сторони погоджують, що нарахування неустойки, передбачених п. 6.3. договору, не обмежується 6-місячним строком, а нараховується і сплачується за увесь час прострочення виконання зобов`язання. За домовленістю сторін, строк позовної давності по даних правовідносинах (включаючи стягнення неустойки) складає 5 років. У разі прострочення виконання грошового зобов`язання, покупець зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також тридцять процентів річних від простроченої суми.

Відповідно п. 8.1 договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2020 р., а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами. Якщо ні одна із сторін не повідомила про бажання розірвати договір за 1 місяць до дати закінчення строку дії договору, дія договору продовжується на кожен наступний календарний рік.

15.07.2020 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Каскад-Бетон" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" уклали додаткову угоду № 1 до договору поставки № 180520/1 від 18.05.2020 р. за змістом якої сторонами погоджено, що у зв`язку зі зміною директора зі сторони покупця, сторони домовились замінити в преамбулі договору підписанта - директора Столярова Олександра Андрійовича на ОСОБА_1 та відповідно внести зміни до Розділу 10 "Юридичні адреси сторін" договору і викласти його у новій редакції /а.с. 19 зв. у т.1/.

Договір та додаткова угода підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Каскад-Бетон" за період з 30.05.2020 р. по 23.02.2023 р. поставив відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" товар на загальну суму 30526671,40 грн., що підтверджується видатковими накладними, які підписані сторонами і містять посилання на договір № 180520/1 /а.с. 20 - 204 у т.1/.

Відповідач здійснив оплату частково - на загальну суму 28950062,31 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, в призначенні платежу яких міститься посилання на договір № 180520/1 від 200 року /а.с. 140 - 156 у т.3/.

Отже, на умовах договору № 180520/1 від 18.05.2020 р. між сторонами відбулись правовідносини з поставки, які врегульовані нормами глави 54 ЦК України та главою 30 ГК України.

Господарський договір згідно зі ст.174 ГК України (тут і далі в редакції станом на укладення договору - 18.05.2020 р.), є однією із підстав виникнення господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.ст.1-4, 181 ГК України до господарських відносин застосовуються правила Цивільного кодексу України з врахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Статтею 175 ГК України визначено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 265 ГК України, ч.1 ст.712 ЦК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.6 ст. 265 ГК України та ч.2 ст. 712 ЦК України до відносин поставки до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

ТОВ "Каскад-Бетон" звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовною заявою про стягнення з ТОВ "Поділля Бетон Сервіс" 1576609,09 грн. заборгованості. Одночасно з підстав неналежного виконанням відповідачем умов договору позивачем заявлено про стягнення з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України 435518,59 грн. інфляційних втрат нарахованих за період з березня 2022 року по червень 2023 року щодо 1576609,09 грн. заборгованості, та на підставі п. 6.3, 6.4 договору - 622004,68 грн 30 % річних, 914865,25 грн пені та 315321,82 грн штрафу, нарахованих за період з 01.03.2022 р. по 23.06.2023 р. щодо несплати 1576609,09 грн. заборгованості.

Після подання позивачем позову до суду відповідач сплатив заборгованість у сумі 1576609,09 грн. і суд першої інстанції закрив провадження у справі № 902/882/23 у частині позовних вимог про стягнення боргу згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Крім того, Господарським судом Вінницької області розглянута справа № 902/882/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад-Бетон" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" про стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції, відсотків річних, пені та штрафу за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань на суму 1576609,09 грн. за договором поставки № 180520/1 від 18.05.2020 р. Згідно з рішенням суду від 19.09.2023 р. у даній справі № 902/882/23 задоволені позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад-Бетон" 435518,59 грн. інфляційних втрат нарахованих за період з березня 2022 року по червень 2023 року та на підставі п. 6.3, 6.4 договору 622004,68 грн 30 % річних, 914865,25 грн пені та 315321,82 грн штрафу нарахованих за період з 01.03.2022 р. по 23.06.2023 р.

Згідно з постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.01.2024 р. у справі № 902/882/23 рішення Господарського суду Вінницької області від 19.09.2023 р. змінено і зменшені на 75 % суми належних до стягнення штрафу та пені.

Постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.01.2024 р. у справі № 902/882/23 набрала законної сили.

У даній справі 22.04.2025 р. позивач подав до Господарського суду Вінницької області заяву про збільшення позовних вимог, за змістом якої просив стягнути з відповідача на користь позивача 3895367,65 грн інфляційних втрат, обрахованих за новий/наступний період з 30.05.2020 р. по 21.02.2023 р. з урахуванням конкретних періодів виникнення заборгованості та виконаних платежів на підставі ст. 625 ЦК України. В обґрунтування заяви про збільшення позовних вимог позивач пояснив нарахування за інші періоди прострочення інфляційних втрат за порушення виконання зобов`язань (прострочення проведення розрахунків), обчислених згідно із рахунком на оплату від 23.02.2022 р. на суму 16326541,40 грн. (за мінусом 1576609,09 грн., які були предметом розгляду у справі № 902/883/23) за період з 01.03.2022 р. до 21.02.2023 р.

Суд першої інстанції встановив обгрунтованість позовних вимог (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) та виснував про зменшення розміру 30 % річних та пені на 75%.

Суд першої інстанції встановив, що у видаткові накладні містять печатки та підписи уповноважених осіб ТОВ "Поділля Бетон Сервіс", банківські виписки і платіжні доручення містять посилання на конкретний договір у призначенні платежу, що підтверджує схвалення вказаних правочинів відповідачем.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується, враховуючи наступне.

Загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників санкцій на підставах і в порядку, передбачених законом та договором. Справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до норм ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач виконував оплату товару з порушенням визначеного умовами договору строку оплати, про що свідчать надані суду первинні документи - видаткові накладні, які містять посилання на договір № 180520/1 /а.с. 20 - 204 у т.1/, виставлені позивачем рахунки, які також містять посилання на договір № 180520/1 /а.с. 205 - 249 у т.1, 1 - 22 у т.2/ та надані самим відповідачем платіжні інструкції про оплату товару, у 'призначені платежу' яких є посилання на договір № 180520/1 /а.с. 140 - 156 у т.3/.

Розрахунки 3895367,65 грн інфляційних втрат, обрахованих за період з 30.05.2020 р. по 21.02.2023 р. з урахуванням конкретних періодів виникнення заборгованості та виконаних платежів, які здійснені на підставі ст. 625 ЦК України, та розрахунки 697078,23 грн. відсотків річних і 316149,57 грн. пені, обрахованих за період з 30.05.2020 р. по 23.02.2022 р. з урахуванням конкретних періодів виникнення заборгованості та виконаних платежів, які здійснені на підставі п. 6.3, 6.4 договору та надані позивачем на а.с. 8 зв. - 17 у т.1, 170 зв. - 171 у т.3, - перевірені судом, оцінюються як обґрунтовані та арифметично правильні. Враховується при цьому, що відповідач такі розрахунки не оспорює та зустрічний розрахунок не надає.

При цьому доводи відповідача про те, що договір і додаткова угода є неукладеними та, відповідно, не створюють юридичних наслідків, у зв`язку з чим у відповідача не виникає зобов`язання щодо сплати неустойки в розмірах, визначених договором поставки, колегія суддів оцінює як безпідставні.

Так, норми ст. 204 Цивільного кодексу України закріплюють презумпцію правомірності правочину, тобто - вчинений правочин вважається правомірним і таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Правовий висновок щодо правомірності правочину викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 р. у справі № 2-1383/2010, і такий висновок враховується колегією суддів відповідно до ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ч.4 ст. 236 ГПК України.

З урахуванням принципів добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) мають тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.03.2021 р. у справі № 607/11746/17 і такий висновок враховується колегією суддів відповідно до ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ч.4 ст. 236 ГПК України.

Як зазначено вище, сторони виконували умови договору: відповідач одержував від позивача товар на підставі видаткових накладних /а.с. 20 - 204 у т.1/, які підписані представниками сторін, скріплені їх печатками та містять посилання на договір № 180520/1 і, в свою чергу, відповідач сплачував позивачу кошти, що підтверджується платіжними дорученнями, в 'призначенні платежу' яких міститься посилання на договір № 180520/1 від 18.05.2020 р /а.с. 140 - 156 у т.3/. Такі дії сторін, зокрема, відповідача свідчать про схвалення укладеного договору.

При цьому як договір так і додаткова угода засвідчені відбитками печаток сторін. Колегія суддів звертає увагу, що скріплюється печаткою не підпис, а сам документ, тоді як печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин як уповноваженого представника юридичної особи.

Встановивши, що договір поставки № 180520/1 від 18.05.2020 р. та додаткова угода до скріплені печаткою ТОВ «Поділля Бетон Сервіс» та враховуючи той факт, що відповідач не довів фактів протиправності використання своєї печатки, так само не надав доказів її втрати чи звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, колегія суддів висновує про безпідставність доводів відповідача про те, що для підтвердження/спростування факту підписання/укладення договору, суд повинен був призначити відповідну почеркознавчу експертизу.

Наведені обставини в їх сукупності свідчать про безпідставність доводів відповідача про те, що договір поставки № 180520/1 від 18.05.2020 р. є неукладеним.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що при розгляді справи № 902/882/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад-Бетон" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" про стягнення боргу у сумі 1576609,09 за договором поставки № 180520/1 від 18.05.2020 р. та нарахованих на нього санкцій в період з 01.03.2022 р. по 23.06.2023 р., - відповідач ТОВ «Поділля Бетон Сервіс» не заперечувало факту укладення договору поставки № 180520/1 від 18.05.2020 р., і таку непослідовну і суперечливу поведінку в процесі відповілач не пояснює.

За таких встановлених обставин є правильним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та про те, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження обставин схвалення та виконання правочину відповідачем.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача колегія суддів враховує наступне.

Ухваливши рішення про зменшення розміру пені та 30 % річних на 75 %, суд першої інстанції взяв до уваги наступні обставини : - повне погашення боргу за договором поставки № 180520/1 від 18.05.2020 р.; - захищеність майнових інтересів позивача внаслідок одночасного нарахування інфляційних втрат, відсотків річних, пені; - нарахування штрафних санкцій та мір цивільної відповідальності через значний проміжок часу.

Судом першої інстанції застосовані норми ст. 233 ГК України (чинної на час ухвалення рішення), ч. 3 ст. 551 ЦК України, які передбачають, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора або за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому судом повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду, який, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

Судова практика щодо застосування ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України є усталеною і відповідно до ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ч.4 ст. 236 ГПК України судами враховуються правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18 та від 02.07.2025 р. у справі № 903/602/24, постановах Верховного Суду, а також в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2014 року № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013.

Верховний Суд неодноразово вказував, що виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені, штрафу) та відсотків річних до її розумного розміру для забезпечення дотримання балансу інтересів сторін у справі з урахуванням правового призначення неустойки. При цьому, суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення неустойки. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи.

Колегія суддів керується правовою позицією, сформованою Конституційним Судом в рішенні від 11 липня 2014 року № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013, відповідно до якої наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призвести до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Колегія суддів вважає обґрунтованими і погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення на 75 % суми пені та 30 % річних, оскільки вирішуючи питання про зменшення розміру пені та 30 % річних відповідно до наведених норм, суд першої інстанції об`єктивно оцінив конкретні обставини справі та врахував баланс інтересів сторін.

Так, вирішуючи питання про зменшення розміру пені та 30 % річних, які підлягають стягненню з відповідача, який порушив строки оплати за товар, судом в першу чергу враховується ступінь виконання зобов`язання, а саме те, що оплата виконувалась частинами і на час розгляду справи оплата виконана повністю.

Колегія суддів звертає увагу на відсутність відомостей про збитки позивача внаслідок прострочення оплати товару.

Натомість у даній справі також заявлені позовні вимоги про стягнення 3895367,65 грн інфляційних втрат, і судом першої інстанції задоволені такі вимоги, тобто - задоволені вимоги позивача щодо відшкодування матеріальних втрат від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів.

При цьому є необґрунтованими доводи позивача про те, що норми чинного законодавства не містять підстав для можливого зменшення відсотків річних.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18 виснувала, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.

Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений також у постанові від 02.07.2025 р. у справі № 903/602/24 і враховується колегією суддів відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.4 ст. 236 ГПК України.

У даній справі до стягнення заявлено 697078,23 грн. - 30 % річних, обрахованих на підставі п. 6.4 договору за період з 30.05.2020 р. по 23.02.2022 р.

Тому суд правомірно зменшив розмір як пені, так і 30 % річних, виходячи з принципів розумності та пропорційності.

Отже, ступінь виконання зобов`язання боржником, відсутність підтверджених збитків у позивача, дозволяють колегії суддів в даному випадку погодитись з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для реалізації права на зменшення розміру пені та 30 % річних. Господарський суд Вінницької області зменшив розмір належних до сплати пені та 30 % річних на 75 %, правомірно скориставшись своїм правом відповідно до норм ст.233 ГК України і ст.551 ЦК України та приймаючи до уваги баланс інтересів обох сторін.

За результатом перегляду рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Господарського суду Вінницької області від 11.06.2025 р. у справі № 902/177/25 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і немає підстав для його скасування чи зміни. Доводи апеляційних скарг не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд апеляційних скарг покладаються на скаржників згідно зі ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Бетон Сервіс" та позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Каскад-Бетон" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Вінницької області від 11.06.2025 р. у справі 902/177/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Справу № 902/177/25 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений 10.10.2025 р.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.