ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30 вересня 2025 року Справа № 903/617/25

Господарський суд Волинської області у складі головуючої судді Бідюк С.В., за участі секретаря судового засідання Франчук Н.Я., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства Центренерго, с. Козин, Обухівський р-н., Київська обл.

до відповідача: Державного підприємства Волиньвугілля, м. Нововолинськ, Волинська обл.

про стягнення 1 649 042,88 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Ключинського К.Л. (в режимі відеоконференції)

від відповідача: Лащук Ю.В. (в залі суду)

ВСТАНОВИВ:

17.06.2025 через підсистему "Електронний суд" надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Центренерго до Державного підприємства Волиньвугілля про стягнення 1649042,88 грн, з яких: 1343743,97 грн основного боргу, 245548,32 грн інфляційних втрат, 59750,59 грн 3% річних.

Позовна заява обґрунтована невиконанням відповідачем, взятих на себе згідно договору поставки вугілля №111/1 від 14.04.2023, зобов`язань по реєстрації податкової накладної.

Ухвалою суду від 23.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 23 липня 2025 року о 11:30 год.

Відповідач ухвалу суду отримав 24.06.2025.

Строк для подання відзиву по 09.07.2025.

Відзив відповідача на адресу суду не надходив.

23.07.2025 надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи з метою належної підготовки процесуальних документів. Крім того, зазначає про зайнятість уповноваженого представника в іншому судовому засіданні.

У судовому засіданні представник позивача клопотання відповідача заперечив, як необґрунтоване.

Заслухавши пояснення представника позивача, враховуючи строки підготовчого провадження, клопотання відповідача, з метою повного та всебічного розгляду справи, виконання мети підготовчого провадження, суд протокольною ухвалою від 23.07.2025 відклав підготовче засідання на 31.07.2025 о 12:00 год.

31.07.2025 на адресу суду надійшов відзив відповідача, згідно якого позовні вимоги заперечує. Зазначає, що підприємство податкову накладну № 44 на загальну суму 8062463,83 грн, в тому числі ПДВ на суму 1 343 743,97 грн. подавало на реєстрацію до податкового органу неодноразово. Проте, від податкового органу надійшли квитанції про неможливість реєстрації податкових накладних, у зв`язку з чим відповідач має намір оскаржувати неправомірні дії податкового органу до суду та зобов`язати вчинити дії, у зв`язку з чим у сторони відповідача виникла необхідність клопотати перед судом про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили у справі про оскарження дій податкового органу щодо відмови у реєстрації податкову накладну № 44 на загальну суму 8 062 463,83 грн, в тому числі ПДВ на суму 1 343 743,97 грн. Заборгованості станом на день подання позову до суду становить 1 649 042,88 грн., із них 305 298,91 грн. є штрафні санкції, що становить четверту частину основної суми заборгованості, а тому, є всі підстави розцінювати такий факт як безпідставне збагачення кредитора. Позивачем неправомірно заявлено до стягнення сума інфляційного збільшення та сума 3% річних за період з 19.12.2023 по 12.06.2025. Зазначає про скрутне матеріальне становище, що відповідача - державного підприємства Волиньвугілля є державним та фінансується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України, які у період воєнного стану виділяються на потреби підприємства досить обмежено, що на переконання сторони відповідача, є підставою для зменшення суми боргового зобов`язання у випадку встановлення судом підставності їх нарахування. Зважаючи на неможливість вчасного ознайомлення з ухвалою про відкриття провадження у справі через технічні проблеми з ненадходженням повідомлень у електронний кабінет ЄСІТС, значний об`єм позовної заяви та доданих до неї доказів, що потребує значного обсягу часу для повного та детального вивчення, ознайомлення та опрацювання, враховуючи введення на території України воєнного стану, значної суми стягнення, пред`явленого до відповідача позову, а також з метою прийняття судом обгрунтованого рішення, ухваленого на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у справі просить поновити строк для подання відзиву. Крім того просить зупинити провадження у справі № 903/617/25 до моменту набрання рішенням суду законної сили у справі за позовом ДП Волиньвугілля до Головного управління Державної податкової служби у Волинській області про зобов`язання вчинити дії.

Заслухавши у судовому засіданні 31.07.2025 пояснення учасників справи, з метою повного та всебічного розгляду справи, суд протокольною ухвалою поновив відповідачу строк для подання відзиву та долучив його до матеріалів справи, та з метою надання позивачу можливості ознайомитись з ним та подати відповідь на відзив, суд оголосив перерву до 19.08.2025 о 15:30 год.

05.08.2025 надійшла відповідь на відзив позивача, згідно якої зазначає, що лише від постачальника (продавця), який має визначений законом обов`язок вчинити дії, необхідні для реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (а також може у необхідних випадках ефективно оскаржити рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, які перешкодили виконати цей обов`язок), залежить реалізація покупцем майнового інтересу, пов`язаного з одержанням права на податковий кредит з ПДВ за наслідками господарської операції, він (постачальник) залишається відповідальним перед своїм контрагентом у господарській операції за наслідки невчинення цих дій. Вказує, що наразі відсутній судовий процес за позовною заявою відповідача до податкового органу з приводу не реєстрації податкової накладної №44 від 30.11.2023 року на загальну суму 8 062 463,83 грн, в тому числі ПДВ 1 343 743,97 грн, у зв`язку з чим клопотання відповідача щодо зупинення даного провадження є передчасним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідач відповідь на відзив отримав 05.08.2025.

Строк для подання заперечень на відповідь на відзив по 11.08.2025.

Заперечення відповідача на відповідь на відзив на адресу суду не надходили.

19.08.2025 надійшло клопотання відповідача про розгляд справи без участі його представника. Не заперечує проти закриття підготовчого провадження, призначення розгляду справи по суті.

У судовому засіданні представник позивача клопотання відповідача про зупинення провадження у справі заперечила.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства. - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі: суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове і повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Таким чином, підставою для зупинення провадження у справі є об`єктивна неможливість розгляду господарської справи до вирішення пов`язаної справи іншим судом.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає у тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі, тобто господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: а) непідвідомчості; б) обмеженості предметом позову; в) неможливості розгляду тотожної справи; г) певної черговості розгляду вимог.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку з`ясовує, як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також те, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Тобто, господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог.

При цьому пов`язаною є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що випливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

У відзиві відповідачем зазначено про намір оскарження дії податкового органу в частині не реєстрації податкових накладних.

У той же час в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо реального подання відповідачем такого позову до суду, його прийняття судом, у зв`язку з чим судом не встановлено обставин, з якими закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі та обставин, які неможливо самостійно встановити, що входять до предмету доказування у даній справі.

Підстав для зупинення провадження у справі суд не вбачає, у зв`язку з чим суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Ураховуючи відсутність заперечень відповідача на відповідь на відзив, закінчення строку для їх подання, відсутність не розглянутих заяв/клопотань, виконання мети підготовчого провадження, суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 03.09.2025 об 11:30 год.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про дату та час судового засідання.

Заслухавши пояснення представника позивача, з метою надання сторонам можливості підготуватися до судових дебатів, суд протокольною ухвалою від 03.09.2025 розгляд справи по суті відклав на 18.09.2025 об 11:30 год.

У судовому засіданні представники сторін дали свої пояснення, доводи, висловили думку з питань, які виникли під час розгляду справи з посиланням на заяви по суті спору.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

14.04.2023 між ПАТ «Центренерго» (покупець) та ДП «Волиньвугілля» (постачальник) укладено договір поставки вугілля №111/1, згідно умов якого постачальник поставить (передасть) у власність покупця ,а покупець прийме і оплатить вугільну продукцію (далі вугілля) на зазначених у договорі умовах (п. 1.1). Необхідні для виконання Договору відомості вказуються в специфікаціях до Договору, які є невід`ємною частиною Договору. В специфікаціях вказуються (в тому числі, але не виключно) назви виробників, вантажовідправників, відокремлених підрозділів Покупця (ТЕС) вантажоотримувачів (далі - Вантажоотримувачі), залізничні станції відправлення, залізничні станції Вантажоотримувачів (далі залізничні станції призначення) або місце/пункт передачі, їх реквізити, а також кількість, асортимент і строки (терміни) поставки (передачі) вугілля на кожну залізничну станцію призначення в залежності від потреби ПАТ «Центренерго», але в будь-якому випадку в межах загальної суми Договору і терміну його дій (п. 1.2). Поставка вугілля по Договору здійснюється залізничним транспортом на умовах DPP (залізнична станція призначення) згідно з «Інкотермс 2010. Правила ІСС з використанням термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі», з урахуванням передбачених Договором особливостей (п. 2.1). Право власності на вугілля від Відповідача до ПАТ «Центренерго» переходить після підписання Сторонами акту приймання передачі вугілля згідно з умовами Договору (п. 2.5). Загальна сума Договору складається з визначеної відповідно до умов Договору фактичної вартості поставленого вугілля, вартості доставки вугілля від залізничної станції відправлення до залізничної станції призначення територією України (далі вартість доставки) у випадку її оплати Відповідачем і відшкодування ПАТ «Центренерго», ПДВ у випадку його нарахування та не може перевищувати 26 000 000,00 грн (п. 6.1). Оплата вартості вугілля та відшкодування вартості його доставки здійснюється ПАТ «Центренерго» на підставі підписаних Сторонами Актів приймання-передачі вугілля та Актів відшкодування вартості доставки, в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту підписання відповідних Актів (п. 7.1.). Постачальник зобов`язаний своєчасно скласти та зареєструвати податкові накладні (розрахунки коригування до податкових накладних) (п. 10.8). Податкова накладна та розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної повинні відповідати наступним умовам: складена (і) за формою та в порядку, передбаченими законодавством України; заповнена (і) у відповідності до вимог законодавства України; складена (і) в електронній формі та зареєстрована (і) в Єдиному реєстрі податкових накладних; підписана (і) електронним підписом уповноваженої особи Постачальника із дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством України (п. 10.8.1). У випадку відсутності реєстрації податкових накладних протягом 365 календарних днів з дати виникнення податкового зобов`язання, в результаті чого покупець втратить право на податковий кредит за вказаними податковими накладними, постачальник зобов`язаний протягом 5 робочих днів з дати відправки покупцем відповідної вимоги постачальнику сплатити покупцю грошові кошти в розмірі, що дорівнює сумі ПДВ, зазначеній у вказаних податкових накладних та компенсувати покупцю усі пов`язані з таким порушенням збитки (п. 10.8.3). Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє по 31.12.2023, а в частині розрахунків до їх повного виконання (п. 11.1) (а.с. 11-16).

Сторонами складено та підписано Специфікацію № 1 від 14.04.2023, на підставі якої Постачальник зобов`язався поставити 5 тисяч тонн вугілля в період з 01.05.2023 по 31.12.2023 (а.с. 20).

Додатковою угодою № 1 від 21.09.2023 до Договору сторонами внесено зміни до Специфікації № 1 від 14.04.2023, в частині змін асортименту вугілля та реквізитів поставки (а.с. 17).

Додатковою угодою № 2 від 28.12.2023 внесено зміни: до пункту 11.1 Договору, та визначено що договір діє по 30.06.2024, а в частині розрахунків до їх повного виконання. Пункт 2 специфікації №1 від 14.04.2023 до договору внесено зміни та змінено строку (терміну) поставки (передачі) вугілля з 01.05.2023 по 15.06.2024 (а.с. 18).

Додатковою угодою № 3 від 05.06.2024 до Договору внесено зміни до Специфікації № 1 від 14.04.2023 та визначено, що поставці підлягає кам`яне вугілля в обсязі 3,6 тисяч тонн (а.с. 19).

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На виконання умов договору позивачем перераховано відповідачу грошові кошти в загальній сумі 18 506 987,62 грн, що підтверджується платіжними дорученнями та обіговою відомістю позивача (а.с. 61, 78-88), а саме:

- 16.06.2023 сплачено 200 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1673, призначення платежу: «Оплата вартості вугілля, згідно з дог. № 111/1 від 14.04.23 у т.ч. ПДВ 33 333,33 грн. Тендеру не потребує»;

- 19.06.2023 сплачено 700 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1673, призначення платежу: «Оплата вартості вугілля, згідно з дог. № 111/1 від 14.04.23 у т.ч. ПДВ 116 666,67 грн. Тендеру не потребує»;

- 21.06.2023 сплачено 146 479,09 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1673, призначення платежу: «Оплата вартості вугілля, згідно з дог. № 111/1 від 14.04.23 у т.ч. ПДВ 24 413,18 грн. Тендеру не потребує»;

- 21.06.2023 сплачено 336 681,71 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1719, призначення платежу: «Оплата вартості вугілля, згідно з дог. № 111/1 від 14.04.23 у т.ч. ПДВ 56 113,62 грн. Тендеру не потребує»;

- 22.06.2023 сплачено 1 520 332,55 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1720, призначення платежу: «Оплата вартості вугілля, згідно з дог. № 111/1 від 14.04.23 у т.ч. ПДВ 253 388,76 грн. Тендеру не потребує»;

- 26.06.2023 сплачено 276 632,16 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1755, призначення платежу: «Оплата вартості вугілля, згідно з дог. № 111/1 від 14.04.23 у т.ч. ПДВ 46 105,36 грн. Тендеру не потребує»;

- 26.06.2023 сплачено 304 066,51 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1756, призначення платежу: «Оплата вартості вугілля, згідно з дог. № 111/1 від 14.04.23 у т.ч. ПДВ 50 677,75 грн. Тендеру не потребує»;

- 05.07.2023 сплачено 844 615,51 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1888, призначення платежу: «Оплата вартості вугілля, згідно з дог. № 111/1 від 14.04.23 у т.ч. ПДВ 140 769,25 грн. Тендеру не потребує»;

- 05.07.2023 сплачено 1 052 892,50 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1889, призначення платежу: «Оплата вартості вугілля, згідно з дог. № 111/1 від 14.04.23 у т.ч. ПДВ 175 482,08 грн. Тендеру не потребує»;

- 07.07.2023 сплачено 210 578,50 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1914, призначення платежу: «Оплата вартості вугілля, згідно з дог. № 111/1 від 14.04.23 у т.ч. ПДВ 35 096,42 грн. Тендеру не потребує»;

- 07.07.2023 сплачено 865 761,51 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1913, призначення платежу: «Оплата вартості вугілля, згідно з дог. № 111/1 від 14.04.23 у т.ч. ПДВ 144 293,59 грн. Тендеру не потребує»;

- 09.10.2023 сплачено 741 304,78 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 3384, призначення платежу: «Оплата вартості вугілля, згідно з дог. № 111/1 від 14.04.23 у т.ч. ПДВ 123 550,80 грн. Тендеру не потребує»;

- 18.10.2023 сплачено 1 826 106,89 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 3591, призначення платежу: «Оплата вартості вугілля, згідно з дог. № 111/1 від 14.04.23 у т.ч. ПДВ 304 351,15 грн. Тендеру не потребує»;

- 01.11.2023 сплачено 4 442 042,83 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 3733, призначення платежу: «Оплата вартості вугілля, згідно з дог. № 111/1 від 14.04.23 у т.ч. ПДВ 740 340,37 грн. Тендеру не потребує»;

- 13.11.2023 сплачено 1 802 395,73 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 3874, призначення платежу: «Оплата вартості вугілля, згідно з дог. № 111/1 від 14.04.23 у т.ч. ПДВ 300 399,29 грн. Тендеру не потребує»;

- 23.11.2023 сплачено 1 818 025,27 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 3986, призначення платежу: «Оплата вартості вугілля, згідно з дог. № 111/1 від 14.04.23 у т.ч. ПДВ 303 004,21 грн. Тендеру не потребує»;

- 06.12.2023 сплачено 717 297,49 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 4095, призначення платежу: «Оплата вартості вугілля, згідно з дог. № 111/1 від 14.04.23 у т.ч. ПДВ 119 549,58 грн. Тендеру не потребує»;

- 22.01.2024 сплачено 701 774,59 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 266, призначення платежу: «Оплата вартості вугілля, згідно з дог. № 111/1 від 14.04.23 у т.ч. ПДВ 116 962,42 грн. Тендеру не потребує»

Відповідачем зареєстровано податкових накладних на загальну суму 10444523,70 грн, в тому числі ПДВ 1 740 753,97 грн, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 32-60), а саме:

- податкова накладна № 1 від 16.06.2023 (зареєстровано 18.07.2023 о 11:18) на загальну суму 200 000,00 грн., в тому числі ПДВ 33 333,33 грн., реєстраційний номер ;

- податкова накладна № 1 від 19.06.2023 (зареєстровано 18.07.2023 о 11:18) на загальну суму 700 000,00 грн., в тому числі ПДВ 116 666,67 грн., реєстраційний номер ;

- податкова накладна № 1 від 21.06.2023 (зареєстровано 18.07.2023 о 11:18) на загальну суму 483 160,80 грн., в тому числі ПДВ 80 256,80 грн., реєстраційний номер ;

- податкова накладна № 1 від 22.06.2023 (зареєстровано 18.07.2023 о 11:18) на загальну суму 1 520 332,55 грн., в тому числі ПДВ 253 388,76 грн., реєстраційний номер ;

- податкова накладна № 1 від 26.06.2023 (зареєстровано 18.07.2023 о 11:18) на загальну суму 580698,67 грн., в тому числі ПДВ 96783,11 грн., реєстраційний номер ;

- податкова накладна № 1 від 05.07.2023 (зареєстровано 17.08.2023 о 8:39) на загальну суму 844 615,51 грн., в тому числі ПДВ 140 769,25 грн., реєстраційний номер ;

- податкова накладна № 2 від 05.07.2023 (зареєстровано 17.08.2023 о 8:40) на загальну суму 1 052 892,50 грн., в тому числі ПДВ 175 482,08 грн., реєстраційний номер ;

- податкова накладна № 1 від 07.07.2023 (зареєстровано 17.08.2023 о 8:40) на загальну суму 210 578,50 грн., в тому числі ПДВ 35 096,42 грн., реєстраційний номер ;

- податкова накладна № 2 від 07.07.2023 (зареєстровано 17.08.2023 о 08:40) на загальну суму 865761,51 грн., в тому числі ПДВ 144293,59 грн., реєстраційний номер ;

- податкова накладна № 1 від 09.10.2023 (зареєстровано 17.11.2023 о 8:50) на загальну суму 741 304,78 грн., в тому числі ПДВ 123 550,80 грн., реєстраційний номер ;

- податкова накладна № 1 від 18.10.2023 (зареєстровано 17.11.2023 о 8:50) на загальну суму 1 826 106,89 грн., в тому числі ПДВ 304 351,15 грн., реєстраційний номер ;

- податкова накладна № 41 від 30.11.2023 (зареєстровано 18.12.2023 о 11:17) на загальну суму 3554055,13 грн., в тому числі ПДВ 592342,52 грн., реєстраційний номер ;

- податкова накладна № 42 від 30.11.2023 (зареєстровано 18.12.2023 о 11:18) на загальну суму 1 818 025,27 грн., в тому числі ПДВ 303004,21 грн., реєстраційний номер ;

- податкова накладна № 43 від 30.11.2023 (зареєстровано 18.12.2023 о 11:18) на загальну суму 2 690 383,43 грн., в тому числі ПДВ 448 397,24 грн., реєстраційний номер ;

- податкова накладна № 6 від 06.12.2023 (зареєстровано 06.01.2024 о 10:35) на загальну суму 717297,49 грн., в тому числі ПДВ 119549,58 грн., реєстраційний номер ; д

- додаток №2 №2 від 30.11.2023 (зареєстровано 19.12.2023 о 11:09) на загальну суму 3554055,13 грн., в т.ч. ПДВ 592342,52 грн., реєстраційний номер ;

- додаток №2 №3 від 30.11.2023 (зареєстровано 19.12.2023 о 11:11) на загальну суму 1818025,27 грн., в т.ч. ПДВ 303004,21 грн., реєстраційний номер ;

- додаток №2 №4 від 30.11.2023 (зареєстровано 19.12.2023 о 11:11) на загальну суму 2690383,43 грн., в т.ч. ПДВ 448397,24 грн., реєстраційний номер ;

- податкова накладна № 3 від 22.01.2024 (зареєстровано 16.02.2024 о 14:07) на загальну суму 701774,59 грн., в тому числі ПДВ 116962,43 грн., реєстраційний номер .

Крім того, відповідачем проведено коригування обсягів постачання:

- до податкової накладної № 43 від 30.11.2023 (зареєстровано 18.12.2023 о 11:18) на загальну суму 2 690 383,43 грн., в тому числі ПДВ 448 397,24 грн., відповідно до додатку № 2 до податкової накладної, розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 4 від 30.11.2024 (зареєстровано 19.12.2023 11:11), зменшено загальну суму на суму 2 690 383,43 грн., в тому числі ПДВ на 448397,24 грн.

- до податкова накладна № 42 від 30.11.2023 (зареєстровано 18.12.2023 о 11:18) на загальну суму 1 818 025,27 грн., в тому числі ПДВ 303 004,21 грн, відповідно до додатку № 2 до податкової накладної, розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 3 від 30.11.2024 (зареєстровано 19.12.2023 11:11), зменшено загальну суму на суму 1 818 025,27 грн., в тому числі ПДВ на 303 004,21 грн.

- до податкова накладна № 41 від 30.11.2023 (зареєстровано 18.12.2023 о 11:17) на загальну суму 3 554 055,13 грн., в тому числі ПДВ 592 342,52 грн, відповідно до додатку № 2 до податкової накладної, розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 2 від 30.11.2024 (зареєстровано 19.12.2023 11:09), зменшено загальну суму на суму 3 554 055,13 грн., в тому числі ПДВ на 592342,52 грн.

У позовній заяві позивач зазначає, що відповідачем не здійснено реєстрацію податкової накладної № 44 на загальну суму 8062463,83 грн, в тому числі ПДВ на суму 1 343 743,97 грн в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 365 днів з дати виникнення відповідного податкового зобов`язання, у зв`язку з чим позивачем як покупцем втрачено право на податковий кредит на суму 1 343 743,97 грн.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку.

Згідно пунктом 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК України).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Згідно з п. 198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Судом встановлено, що відповідачем 30.11.2023 сформовано податкову накладну № 44 від 30.11.2023 на загальну суму 8062463,83 грн, в тому числі ПДВ 1 343 743,97 грн (а.с. 38 на звороті).

Тимчасово, протягом дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється з урахуванням таких граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до 5 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 18 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені (пункт 89 Підрозділу ІІ Розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України).

Враховуючи складення податкової накладної №44 відповідачем 30.11.2023, граничний строк для її реєстрації становить до 18.12.2023.

У той же час, відповідачем вперше подано на реєстрацію спірну податкову накладну 19.12.2023.

Згідно квитанції податкового органу від 19.12.2023 документ, а саме податкова накладна №44 від 30.11.2023, не прийнято, оскільки сума ПДВ в документів не може перевищувати суму ПДВ, на яку продавець має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування (а.с. 126).

Упродовж 2023-2024 р.р. відповідач неодноразово намагався зареєструвати спірну податкову накладну, яка не була прийнята ДПС, що підтверджується квитанціями від 20.12.2023, від 22.12.2023, 28.12.2023, від 10.01.2024, від 16.01.2024, від 18.01.2024, від 22.01.2024, від 24.01.2025, від 29.01.2024, від 19.02.2024, від 14.03.2024, від 25.03.2024, від 04.06.2024.

У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу перебіг строків, зазначених у цьому пункті, переривається на період зупинення реєстрації таких податкових накладних / розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Матеріали справи не місять доказів реєстрації/зупинення реєстрації спірної податкової накладної.

Згідно п. 10.8.3 договору у випадку відсутності реєстрації податкових накладних протягом 365 календарних днів з дати виникнення податкового зобов`язання, в результаті чого покупець втратить право на податковий кредит за вказаними податковими накладними, постачальник зобов`язаний протягом 5 робочих днів з дати відправки покупцем відповідної вимоги постачальнику сплатити покупцю грошові кошти в розмірі, що дорівнює сумі ПДВ, зазначеній у вказаних податкових накладних та компенсувати покупцю усі пов`язані з таким порушенням збитки.

26.11.2024 позивачем на адресу відповідача направлено вимогу № 06/4841 від 25.11.2024 про сплату грошових коштів в сумі 1343743,97 грн у зв`язку з невиконанням ДП «Волиньвугілля» своїх зобов`язань щодо реєстрації податкових накладних, у зв`язку з чим відповідач, як покупець, втратив право на податковий кредит у вказаному розмірі (а.с. 64-66).

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом статті 224 Господарського кодексу України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права та законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Підставою для відшкодування збитків відповідно статті 224 Господарського кодексу України є порушення зобов`язання.

Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14.04.2020 у справі №925/1196/18).

Зважаючи на вказані норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.03.2023 у справі №925/556/21 зазначила, що з 01.01.2015 ПК не встановлює для платника ПДВ механізм, який би дозволяв йому включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати. Такий платник ПДВ також не має у податкових відносинах права самостійно спонукати контрагента до здійснення реєстрації, а також не може спонукати контрагента оскаржити незаконні рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, якщо вони були перешкодою у реєстрації податкової накладної у ЄРПН. Водночас саме від того, чи здійснить контрагент всі необхідні дії для реєстрації податкової накладної в ЄРПН, а у випадку незаконної перешкоди з боку контролюючого органу для реєстрації - від того, чи зможе контрагент успішно усунути ці перешкоди, фактично залежить виникнення права такого платника податку на податковий кредит з ПДВ.

З огляду на це, виникнення права на податковий кредит залежить від реєстрації податкової накладної в ЄРПН, і відсутній механізм, який би дозволяв покупцю включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати.

Оскільки саме від постачальника (продавця), який має визначений законом обов`язок вчинити дії, необхідні для реєстрації податкової накладної в ЄРПН (а також може у необхідних випадках ефективно оскаржити рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, які перешкодили виконати цей обов`язок), залежить реалізація покупцем майнового інтересу, пов`язаного з одержанням права на податковий кредит з ПДВ за наслідками господарської операції, він (постачальник) залишається відповідальним перед своїм контрагентом у господарській операції за наслідки невчинення цих дій.

Як встановлено судом вище, ДП «Волиньвугілля» не виконано зобов`язання з реєстрації податкової накладної на суму податку на додану вартість, сплаченого ПАТ "Центренерго" як оплату за вугілля за Договором №111/1 на загальну суму 1 343 743,97 грн, що підтверджує факт неналежного виконання відповідачем вимог податкового законодавства щодо реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

Оскільки відповідач не виконав вимог податкового законодавства, та не зареєстрував податкову накладну №44 від 30.11.2023, позивач був позбавлений права включити суму ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатися правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 1 343 743,97 грн.

Відтак, очевидним є прямий причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку реєстрації податкової накладної та неможливістю включення суми ПДВ до податкового кредиту позивача та, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи.

Згідно з ч.2 ст.1166 ЦК особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У ч.1 ст.614 ЦК зазначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №753/7281/15-ц, від 21.02.2021 у справі №904/982/19, від 21.07.2021 у справі №910/12930/18, від 21.09.2021 у справі №910/1895/20, від 18.10.2022 у справі №922/3174/21.

Отже, наявність вини презюмується, тобто не підлягає доведенню позивачем. Водночас відповідач для звільнення від відповідальності може доводити відсутність протиправності дій та вини, зокрема, шляхом оскарження рішення податкового органу про відмову у реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в адміністративному порядку або в суді (відсутність вини буде підтверджуватися рішенням, ухваленим на користь платника податку, яке набрало законної сили і фактом реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування у ЄРПН на виконання такого рішення).

Факт відсутності реєстрації податкових накладних у ЄРПН через нездійснення контрагентом за договором відповідних дій є достатнім доказом протиправної поведінки відповідача, порушення ним господарського зобов`язання - наданої ним гарантії того, що контрагент за договором матиме право на користування податковим кредитом у розмірі суми ПДВ, який визначено договором у складі ціни.

Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №908/1568/18, від 01.03.2023 у справі №925/556/21, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17, Верховного Суду від 03.12.2018 у справі №908/76/18, від 10.01.2022 у справі №910/3338/21, від 31.01.2023 у справі №904/72/22, від 07.06.2023 у справі № 916/334/22, від 10.09.2024 № 914/2524/21.

Оскільки відповідач не виконав вимог ст. 201 ПК України, то позивач був позбавлений права включити суму ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 1 343 743,97 грн. Тобто має місце прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання обов`язку зареєструвати податкову накладну та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача та, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на суму 1343743,97 грн, яка фактично є збитками останнього.

З огляду на зазначене вище, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що в діяннях відповідача наявний склад господарського правопорушення у вигляді завдання збитків, а відтак, позовні вимоги в цій частині підставні та підлягають до задоволення.

Водночас, відповідач не довів належними та допустимими доказами відсутність своєї вини у завданні збитків позивачу. Станом на день прийняття рішення суду, доказів в спростування вищенаведених обставин не надходило, доказів щодо реєстрації податкової накладної № 44 від 30.11.2023 в Єдиному реєстрі податкових накладних не представлено, доказів оплати проведених позивачем нарахувань у сумі 1 343 743,97 грн не надано.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 245 548,32 інфляційних втрат та 59750,59 грн 3% річних за період з 19.12.2023 по 12.06.2025.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.10.2023 у справі № 686/7081/21 відступила, зокрема, від висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 826/17656/16 і Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 7 липня 2021 року у справі № 686/22674/20-ц про те, що передбачена статтею 625 ЦК України відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання у виді компенсації інфляційних втрат і 3 % річних може виникати тільки у договірних правовідносинах і не стосується правовідносин, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, та її подальшим відшкодуванням (пункт 75). Також у пункті 82 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду підтвердила, що позивачка, у справі за позовом про відшкодування завданої їй майнової шкоди, обґрунтовуючи загальний грошовий розмір завданої їй шкоди, могла ставити питання про стягнення з держави 3 % річних й інфляційних втрат як частини відшкодування завданої шкоди.

Згідно п. 10.8.3 договору у випадку відсутності реєстрації податкових накладних протягом 365 календарних днів з дати виникнення податкового зобов`язання, в результаті чого покупець втратить право на податковий кредит за вказаними податковими накладними, постачальник зобов`язаний протягом 5 робочих днів з дати відправки покупцем відповідної вимоги постачальнику сплатити покупцю грошові кошти в розмірі, що дорівнює сумі ПДВ, зазначеній у вказаних податкових накладних та компенсувати покупцю усі пов`язані з таким порушенням збитки.

Як було встановлено судом вище, позивачем 26.11.2024 направлено відповідачу вимогу №06/4841 про сплату збитків в сумі 1 343 743,97 грн, відповідно строк для оплати коштів у відповідача виник 27.11.2024 та тривав по 03.12.2024 (включно), а отже, прострочення виконання грошового зобов`язання виникло у відповідача з 04.12.2024 та саме з цієї дати правомірним є нарахування санкцій.

Суд, здійснивши власний розрахунок, дійшов висновку, що підставними та підлягають до стягнення з відповідача є 95 387,55 грн інфляційних втрат та 21 086,49 грн 3% річних, нарахованих за період з 04.12.2024 по 12.06.2025.

У позові на суму 188 824,87 грн слід відмовити, оскільки згідно умов договору прострочення виконання зобов`язання відповідачем почалось з 04.12.2024, а не 19.12.2023, як визначено позивачем.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить зменшити суму штрафних санкцій у випадку встановлення підставності їх нарахування судом. Зазначає, що відповідач перебуває у скрутному фінансовому становищі. Підприємство є державним та фінансується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України, які у період воєнного стану виділяються на потреби підприємства досить обмежено. Крім того, станом на даний час у підприємства існують боргові зобов`язання перед іншими державними органами та підприємствами. ДП Волиньвугілля є об`єктом критичної інфраструктури паливно-енергетично сектору, що займається видобутком вугілля.

Суд зазначає, що у силу вимог частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Такий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19)звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) вказала, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що у справі № 902/417/18 зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, тоді як підстави для такого зменшення процентів річних суд повинен установлювати в кожному конкретному випадку.

Законодавство не містить переліку підстав для зменшення процентів річних. Такими підставами можуть бути, зокрема, дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу, а також інші підстави, підтверджені конкретними обставинами справи.

Заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи, має саме боржник, а суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних.

Також при вирішенні питання про зменшення процентів річних суд має враховувати принципи розумності, справедливості, пропорційності та дотримуватись балансу між інтересами боржника і кредитора.

До того ж у постанові від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.

З огляду на зазначені правові висновки Верховного Суду, враховуючи правову природу процентів річних як визначеної законом плати боржника за користування грошовими коштами кредитора, їх розмір може бути зменшено.

При цьому суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 №903/602/24 вказала, що саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних. Відтак розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.

З урахуванням наведеного, клопотання відповідача про зменшення розміру трьох процентів річних задоволенню не підлягає.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру інфляційних втрат.

Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (Методологічні положення щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14.11.2006 № 519).

Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, вони об`єктивно виникають унаслідок знецінення грошових коштів, а їх стягнення є компенсацією за понесені втрати.

Компенсація кредитору інфляційних втрат згідно з положеннями частини другої статті 625 ЦК України є мінімальною гарантією захисту його інтересів, яка забезпечує збереження цінності грошових коштів протягом прострочення оплати боржником відповідних товарів, робіт чи послуг.

Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони, як уже зазначалося, входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат.

Верховний Суд у своїй практиці послідовно дотримується правової позиції щодо неможливості зменшення розміру інфляційних втрат - висновки про це викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 жовтня 2023 року у справі № 904/4334/22, від 24 січня 2024 року у справі № 917/991/22, від 01 жовтня 2024 року у справі № 910/18091/23 та від 05 листопада 2024 року у справі № 902/43/24, а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 712/4975/22.

Враховуючи вищевикладене, у клопотанні відповідача про зменшення розміру інфляційних втрат належить відмовити.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог сумі 17522,62 грн слід покласти на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 76-80, 86, 129, 130, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Волиньвугілля (вул. Луцька, 1, м. Нововолинськ, Волинська обл., ) на користь Публічного акціонерного товариства Центренерго (вул. Рудиківська, 49, с. Козин, Обухівський р-н., Київська обл., код ЄДРПОУ 22927,97 грн збитків, 95387,55 грн інфляційних втрат, 21086,49 грн 3% річних та 17522,62 грн витрат по сплаті судового збору, а всього: 1477740,63 грн (один мільйон чотириста сімдесят сім тисяч сімсот сорок грн 63 коп).

3. У позові на суму 188 824,87 грн відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 09.10.2025.

Суддя С. В. Бідюк