ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/1923/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аметрін ФК", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "МОДЕРН-ФАРМ", м. Харків
про стягнення 11 591,99 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аметрін ФК" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "МОДЕРН-ФАРМ" (надалі - Відповідач) грошові кошти в сумі 111 591,99 грн штрафу згідно п. 4.6 Договору купівлі-продажу № 65 /М-ОС від 27.03.2023 р., а також суму судових витрат.

Ухвалою суд від 09.06.2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Аметрін ФК" залишено без руху. Встановлено Позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви - трьох днів з дня вручення цієї ухвали шляхом надання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

На підставі довідки про доставлення електронного листа, судом було встановлено, що документ в електронному вигляді "Ухвала про залишення позовної заяви без руху" від 09.06.2025 по справі № 922/1923/25, яке було надіслано одержувачу ТОВ "Аметрін ФК" в його Електронний кабінет, доставлено до Електронного кабінету 11.06.25 о 00:25.

Враховуючи зазначене, суд зазначає, що відлік встановленого строку починається з наступного після отримання, а також враховуються вихідні дні, таким чином, останній день коли ТОВ "Аметрін ФК" повинен усунути недоліки є 16.06.2025р.

Через систему Електронний суд від ТОВ "Аметрін ФК" 16.06.2025 надійшла заява (вх. № 14252) про усунення недоліків.

Ухвалою від 17 червня 2025 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі № 922/1923/25, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

07 липня 2025 року через систему Електронний суд Відповідачем надано відзив на позову (вх. № 15814) у якому, зокрема, містяться клопотання про:

- визнання причини неподання висновку експерта поважними та надання ТОВ МОДЕРН-ФАРМ додаткового строку для подання письмового доказу: висновку експерта;

- залучення Комунального підприємства Кременчуцький обласний онкологічний диспансер Полтавської обласної ради () до участі у справі № 922/1923/25 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору;

- розгляд справи № 922/1923/25 в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 25 липня 2025 року суд задовольнив клопотання (вх. № 15814 від 07.07.2025) ТОВ "МОДЕРН-ФАРМ" в частині залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача - Комунальне підприємство Кременчуцький обласний онкологічний диспансер Полтавської обласної ради (). Судом було зобов`язано учасників справи здійснити процесуальні дії, а саме: - Позивача надіслати залучений третій особі позов з додатками, докази направлення надати до суду; - Відповідача надіслати залучений третій особі відзив з додатками, докази направлення надати до суду. Третій особі встановлено десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання пояснень щодо позову або відзиву в порядку статті 168 ГПК України.

У зазначеній ухвалі судом було задоволено клопотання (вх. № 15814 від 07.07.2025) ТОВ "МОДЕРН-ФАРМ" в частині визнання причин неподання висновку експерта поважними та надання ТОВ "МОДЕРН-ФАРМ" додаткового строку для подання письмового доказу: висновку експерта та визнано причини неподання доказу висновку експерта, поважними та встановлено додатковий строк на подання цього доказу до 11 серпня 2025 року.

Щодо клопотання (вх. № 15814 від 07.07.2025) ТОВ "МОДЕРН-ФАРМ" в частині переходу до розгляду справи в порядку загального позовного провадження судом було зазначено про відкладення вирішення цього клопотання до надходження від учасників справи додаткових доказів.

Щодо клопотання Відповідача, в якому просить суд провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням та викликом сторін у зв`язку з необхідністю всебічного, повного встановлення всіх обставин справи, суд дійшов до висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частиною 1 ст. 247 ГПК України передбачено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Частиною 5 ст. 12 ГПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно із приписів ч. 4 ст. 250 ГПК України якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

В обґрунтування клопотання Відповідач звертає увагу суду на складність справи, дослідження доказів, а також долучення експертних матеріалів.

Предметом позову у даній справі є стягнення 111 591,99 грн штрафу за порушення умов п. 4.6 Договору купівлі-продажу № 65 /М-ОС від 27.03.2023 р., розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому відповідно до ч. 5 п. 1 ст. 12 ГПК України та ч. 1 ст. 247 ГПК України дана справа є малозначною справою, яка повинна розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження в силу імперативної норми закону, також зазначена справа не підпадає під виключення, що передбачені ч. 4 ст. 247 ГПК України.

Наведені Відповідачем пояснення не є достатніми для наявності підстав для призначення справи до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Разом з тим, Відповідач з урахуванням вимог Господарського процесуального кодексу України вправі надати до суду докази в обґрунтування своїх доводів наведених проти позову.

Приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, предмет доказування, категорію і складність спору, суд при відкритті провадження у справі дійшов висновку про визнання даної справи малозначною, що підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

З урахуванням наведеного, суд залишає без задоволення подане Відповідачем клопотання про розгляд справи в порядку загального провадження.

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 250 ГПК України частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з абз.1 ч.6 ст.6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Відповідно до вимог п.2 ч.6 ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Суд звертає увагу, що учасники справи належать до осіб, які в силу ст.6 ГПК України зобов`язані зареєструвати свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Так, судом встановлено, що учасники справи мають зареєстровані електронні кабінети в системі Електронний суд, а отже процесуальні документи суду були отримані учасниками справи.

Так, Відповідачем - ТОВ "МОДЕРН-ФАРМ" у наданому відзив на позовну заяву (вх.№ 15814 від 07.07.2025) заперечуються вимоги пред`явлені ТОВ "АМЕТРІН ФК" у своєму позові, Відповідачем не визнаються, вважає їх не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються виключно на припущеннях без належних та допустимих доказів, які б підтверджували порушення Відповідачем (ТОВ "МОДЕРН-ФАРМ") умов Договору № 65/М-ОС від 27.03.2023 року.

Відповідач посилається на те, що з поданих до позовної заяви доказів Позивач не посилається, не визначає конкретизації товару, у якій кількості та за якою саме ціною був реалізований із порушенням вимог законодавства, а отже не підтверджується розмір заявленої до стягнення суми штрафу, тобто відсутні належні розрахунки та первинні бухгалтерські документи. Відповідач посилається на виконання умов Договору не порушуючи діючого законодавства щодо здійснення поставки товарів Комунальному підприємству "Кременчуцький обласний онкологічний диспансер Полтавської обласної ради" (КП КООД ПОР) стосовно публічних закупівель та межах опублікованої Замовником очікуваної вартості закупівлі, з чого вважає, що порушень допущено не було, оскільки формування відпускних цін на лікарські засоби та їх подальша реалізація КП КООД ПОР в рамках закупівлі UA-2023-03-03-001809-a здійснювалися у відповідності до приписів ЗУ Про ціни і ціноутворення, Постанови КМУ № 955 від 17.10.2008 р., Постанови КМУ № 240 від 02.07.2014 р., Постанови КМУ № 426 від 03.04.2019 р. та інших нормативно-правових актів, що регламентують сферу державного регулювання цін.

Відповідач посилається на зазначає, що дотримується граничних постачальницько-збутових надбавок у розмірі не більше 10% до задекларованої оптово-відпускної ціни. Таким чином, на думку Відповідача, підстав для застосування до нього штрафних санкцій, передбачених Договором, не існує, оскільки відсутні належні та допустимі докази порушення умов Договору купівлі-продажу №65/М-ОС від 27.03.2023 року, а формування цін при реалізації товару відбувалося відповідно до вимог чинного законодавства України, у тому числі в межах граничних постачальницько-збутових надбавок, встановлених Постановою КМУ №955 від 17.10.2008 р., та умов проведеної закупівлі UA-2023-03-03-001809-a.

04 серпня 2025 року КП Кременчуцький обласний онкологічний диспансер Полтавської обласної ради через систему "Електронний суд" подано пояснення (вх. №17877), де зі змісту позову вбачається, що ТОВ АМЕТРІН ФК, (як постачальник фармацевтичної продукції, позивач), з однієї сторони, та ТОВ МОДЕРН-ФАРМ, як (покупець, відповідач) мали між собою договірні відносини, що витікали з договору купівлі-продажу №65/М-ОС від 27.03.2023р., відповідно до якого Продавець зобов`язався поставляти Покупцю товари, у тому числі лікарські засоби, а Покупець - приймати, оплачувати та реалізовувати Товар у межах, передбачених договором та чинним законодавством.

У своєму поясненні, КП КООД ПОР, підтримує проведення бухгалтерсько-економічної експертизи на предмет встановлення фактів порушення Відповідачем договору купівлі-продажу з Позивачем, так й нормативно-правових актів, що регулюють питання ціноутворення. На думку третьої особи, до отримання таких висновків судового експерта пред`явлення позову до Відповідача вважаємо передчасним, у тому числі, оскільки КП Кременчуцький обласний онкологічний диспансер Полтавської обласної ради немає доступу до первинної бухгалтерської документації як Позивача, так й Відповідача. Таким чином, у разі документального підтвердження вищенаведених фактів, вважаємо, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Аметрін ФК" до Товариства з обмеженою відповідальністю "МОДЕРН-ФАРМ" про стягнення 111 591,99 грн. буде обґрунтованим і, відповідно, підлягатиме задоволенню.

Суд наголошує, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. Загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи та хід її розгляду.

Такі принципи господарського судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі, реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються у справі та стосуються їхніх інтересів, а також право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення (відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №909/595/21).

Згідно з ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Разом з тим, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Проте, Господарський суд Харківської області продовжує здійснювати правосуддя.

Згідно з ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, відповідно до Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Наказом Голови Верховного Суду від 04.03.2022 також визначено, що запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків.

Отже, виходячи з нормативних актів, які були прийняті, режим роботи кожного конкретного суду визначається окремо, з урахуванням ситуації, що склалась у регіоні, суд у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів, оперативно приймає рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ при цьому уникаючи надмірного формалізму.

Також, суд звертає увагу на те, що розумність строків розгляду справи судом є одним із основних засад (принципів) господарського судочинства (пункт 10 частини третьої статті 2 ГПК України).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував на необхідність дотримання принципу розумності тривалості провадження.

Так, у рішення "Вергельський проти України" ЄСПЛ вказав, що розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів.

На підставі вищевикладеного, суд звертає увагу, що враховуючи наявність загрози, у зв`язку зі збройною агресією збоку рф, на підставі чого введено в Україні воєнний стан, поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, постійні тривоги, які впливають на виготовлення процесуальних документів, наявної беззаперечної та відкритої інформації щодо постійних обстрілів міста Харкова та Харківської області (керованими боєприпасами, КАБ, С-300 та інш., що може повністю покривати місто Харків, будь-який район, навіть населені пункти Харківської області), відсутність електроенергії у зв`язку з пошкодженням обладнання, після масованих ракетних обстрілів росії (майже знищено всі основні енергетичні об`єкти, які живлять місто), масовані атаки дронами, пошкодження будівлі, де розміщений суд, а отже призвело до певних перебоїв у роботі, таким чином суд був вимушений вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи встановленого ст. 248 ГПК України, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Суд приймає до уваги, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів, надано достатньо часу для підготовки до судового розгляду справи.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Суд зазначає, що ним були здійснені заходи щодо належного повідомлення всіх учасників процесу стосовно розгляду справи та надання до суду відповідних доказів, заперечень (за наявності), щодо вказівки на незгоду з будь-якою із обставин викладених у вимогах сторони процесу.

Крім цього, процесуальні документи щодо розгляду даної справи офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua) та знаходяться у вільному доступі.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Згідно з частиною 3 зазначеної статті судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Відповідно до частини 1, пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Згідно з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Таким чином, вбачається, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Крім того, суд звертає увагу, що в свою чергу Відповідач своїм правом наданим відповідно до ст. 251, ст. 252 ГПК України не скористався, відзив на позов не надав, з клопотанням про розгляд справи в порядку загального позовного провадження до суду не звертався.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Згідно з ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

З`ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд установив такі обставини.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується учасниками справи, 27 березня 2023 року між ТОВ АМЕТРІН ФК (Продавець, Позивач) та ТОВ МОДЕРН-ФАРМ (Покупець, Відповідач) був укладений Договір купівлі-продажу №65/М-ОС (далі Договір), відповідно до умов якого Продавець передає, а Покупець приймає окремими партіями і оплачує лікарські препарати, хімічні реактиви, дезинфекційні засоби, вироби медичного призначення, косметичні засоби і витратні матеріали, що іменуються надалі "Товар", номенклатура, кількість, і ціна якого визначаються на підставі письмової заявки або заявки по телефону Покупця на кожну конкретну партію Товару і відображаються в накладній на дану партію (п. 1.1 Договору).

Щодо кількості та асортименту сторони визначили у п. 2.1. Договору, де загальна кількість Товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, типами остаточно узгоджуються у видатково-прибуткових накладних, складених та підписаних уповноваженими представниками Сторін на підтвердження факту приймання передачі Товарів, та скріплених печатками Сторін. Сторони розглядають зазначені накладні, як невід`ємну частину цього Договору.

Ціна Товару, яка входить у партію поставки, остаточно узгоджується та вказується сторонами у накладній на поставку партії Товару. Зміна остаточно узгодженої сторонами ціни Товару після його поставки Покупцю не допускається (п. 3.1. Договору). Ціна, вказана в накладній на конкретну партію Товару, є твердою для даної партії і не розповсюджується на подальші партії Товару, що постачається (п. 3.2. Договору). Загальна сума договору складає сумарну вартість всіх партій Товару, поставленого ПРОДАВЦЕМ і прийнятої ПОКУПЦЕМ протягом терміну дії цього договору, на підставі накладних відповідно до п. 2.1. цього договору. ПДВ визначається по ставці, що діє на момент виникнення податкових зобов`язань (п. 3.3. Договору).

В цьому ж розділі Договору сторони узгодили наступний порядок погодження зміни вартості товару, який буде реалізовуватись в госпітальному сегменті ринку лікарських засобів, а саме: за рахунок державних коштів та коштів бюджетів всіх рівнів або контрагентам ПОКУПЦЯ, що придбають Продукцію для потреб лікувально-профілактичних закладів незалежно від форми власності, страховим компаніям, благодійним та громадським організаціям, військовим частинам, міжнародним гуманітарним організаціям та іншим установам, які використовують продукцію для власних потреб - не для подальшої реалізації:

В п. 3.4. Договору Сторони встановили, що ПРОДАВЕЦЬ доводить до відома ПОКУПЦЯ, що ним погоджуються зменшення раніше погодженої ціни на Продукцію, визначену у додаткових угодах до цього Договору, що в подальшому буде постачатися ПОКУПЦЕМ в госпітальному сегменті ринку лікарських засобів, а саме: за рахунок державних коштів та коштів бюджетів всіх рівнів або контрагентам ПОКУПЦЯ, що придбають Продукцію для потреб лікувально-профілактичних закладів незалежно від форми власності, страховим компаніям, благодійним та громадським організаціям, військовим частинам, міжнародним гуманітарним організаціям та іншим установам, які використовують продукцію для власних потреб - не для подальшої реалізації (надалі - клієнт).

Пунктом 3.5. Договору передбачено, що з метою отримання можливості придбання Покупцем у ПРОДАВЦЯ Продукції за ціною на умовах даної Додаткової угоди, ПОКУПЕЦЬ зобов`язується пропонувати для закупки та поставляти Продукцію, визначену у додаткових угодах до цього Договору, Клієнтам із обов`язковим врахуванням ціни, визначеної у додаткових угодах до цього Договору. Зазначені у додатковій угоді ціни діють та можуть бути змінені ПРОДАВЦЕМ в односторонньому порядку.

В п. 3.6. Договору визначено, що застосування погодженої ціни здійснюється шляхом проведення ПОКУПЦЕМ переоцінки (зменшення вартості) реалізованої ПОКУПЦЕМ Продукції клієнту. Врахування ціни також повинно бути відображено Покупцем в ціні Продукції, котра буде вказуватись ПОКУПЦЕМ в своїх пропозиції конкурсних торгів.

У п. 3.7 Договору сторони визначили, що підставою для отримання можливості ПОКУПЦЕМ придбати Продукцію за ціною, що визначена ПРОДАВЦЕМ за додатковими угодами, є відповідний Звіт ПОКУПЦЯ про здійснену поставку Клієнту, що придбає Продукцію відповідно до п. 3.5. цього Договору (надалі за текстом Звіт). Звіт має бути поданий ПРОДАВЦЮ по факту продажу Продукції Клієнту не пізніше 05 числа місяця, що слідує за звітним.

На підставі отриманого від Покупця Звіту, ПРОДАВЕЦЬ надає Покупцю Акт зміни вартості товару на Продукцію, що поставлена Покупцем Клієнту, в котрому обов`язково зазначається підстава переоцінки з посиланням на цей Договір та надаються розрахунки коригування до відповідних податкових накладних. Оригінал Акту має бути наданий протягом 3 років, подання Звіту. Несвоєчасне надання ПОКУПЦЕМ Звіту за певний період, звільняє ПРОДАВЦЯ від обов`язку формування Акту зміни вартості товару на Продукцію, поставлену Покупцем Клієнту за такий звітний період. Розрахунки за підписаним Актом зміни вартості товару проводяться шляхом зменшення дебіторської заборгованості Покупця за умови її наявності. (п. 3.8. Договору).

В п. 4.6. Договору сторонами погоджено, що у випадку порушення ПОКУПЦЕМ умов ціноутворення, визначеного діючим законодавством України, зокрема Закону України Про ціни та ціноутворення, Постанови КМУ від 17 жовтня 2008 р. № 955 Про заходи щодо стабілізації цін на лікарські засоби та медичні вироби та інших нормативно-правових актів при постачанні лікарських засобів Клієнту, останній зобов`язується сплатити ПРОДАВЦЕВІ штраф у розмірі 10% вартості Товару, реалізованого з порушенням вказаних вимог, та компенсувати всі прямі збитки, завдані ПРОДАВЦЮ таким порушенням, включаючи витрати на юридичний супровід, проходження перевірок контролюючих органів, сплату штрафних санкцій, накладених державними органами.

Позивач посилається на те, що ним на вимогу Договору (з урахуванням Додаткової угоди №1) здійснено поставку лікарських засобів Відповідачеві - ТОВ МЕОДЕРНР ФАРМ на загальну суму 995 341,00 грн. з ПДВ (1065014,87 з ПДВ), за наступними накладними: № 870405 від 18.12.2023 р. на суму 1 218, 03 грн.; № 870255 від 18.12.2023 р. на суму 87 932,49 грн.; № 870193 від 18.12.2023 р. на суму 6 891,14грн.; № 863894 від 13.12.2023 р. на суму 62 994, 65 грн.; № 00863867 від 13.12.2023 р. на суму 9 015, 39 грн.; № 00831679 від 27.11.2023 р. на суму 14 580,21грн.; № 824349 від 22.11.2023 р. на суму 69 162, 60 грн.; № 824328 від 22.11.2023 р. на суму 32 100, 00 грн.; № 824119 від 22.11.2023 р. на суму 9 319, 34 грн.; № 809790 від 15.11.2023 р. на суму 133 527, 81 грн.; № 809780 від 15.11.2023 р. на суму 2 159, 26 грн.; № 809445 від 15.11.2023 р. на суму 107 649, 80 грн.; № 761296 від 19.10.2023 р. на суму 538, 03 грн.; № 761273 від 12.10.2023 р. на суму 5 047,19грн.; № 748782 від 12.10.2023 р. на суму 15 322,40 грн; № 736332 від 05.10.2023 р. на суму 55 736, 30 грн.; № 715922 від 25.09.2023 р. на суму 500, 39 грн.; № 715916 від 25.09.2023 р. на суму 19 170, 48 грн.; № 687271 від 07.09.2023 р. на суму 7 002, 09 грн.; № 687248 від 07.09.2023 р. на суму 510,39 грн.; № 658348 від 21.08.2023 р. на суму 40 704, 06 грн.; № 655269 від 17.08.2023 р. на суму 21 756,90грн.; № 655005 від 17.08.2023 р. на суму 21 574,30 грн.; № 644094 від 10.08.2023 р. на суму 9 871,82 грн.; № 644077 від 10.08.2023 р. на суму 59 854, 22 грн.; № 643784 від 10.08.2023 р. на суму 65 237,90 грн.; № 615716 від 20.07.2023 р. на суму 12 112,40 грн.; № 615665 від 20.07.2023 р. на суму 13 360,29 грн.; № 615197 від 20.07.2023 р. на суму 7 372,30 грн.; № 596193 від 06.07.2023 р. на суму 29 949,30 грн.; № 575188 від 26.06.2023 р. на суму 986,25 грн.; № 571518 від 22.06.2026 р. на суму 13 311,87; № 554872 від 15.06.2023 р на суму 11 250,00 грн.; № 554515 від 15.06.2023 р. на суму 11 280,00 грн.; № 554513 від 15.06.2023 р. на суму 14 744,60 грн.; №491220 від 18.05.2023 р. на суму 13 270,14 грн.; № 473713 від 11.05.2023 р. на суму 6 976,40 грн.; № 473292 від 11.05.2023 р. на суму 1 453,06 грн.; № 407228 від 24.04.2023 р. на суму 29 584,00 грн.; № 406606 від 24.04.2023 р. на суму 96 800,00 грн.; № 406605 від 24.04.2023 р. на суму 3 792,08 грн.; № 358328 від 10.04.2023 р. на суму 13 483,20 грн.; № 358327 від 10.04.2023 р. на суму 50857,10 грн.; № 349206 від 06.04.2023 р. на суму 94 800,00 грн.; № 349204 від 06.04.2023 р. на суму 1 868,49 грн.; № 348549 від 06.04.2023 р. на суму 12 640,50 грн.; № 329805 від 03.04.2023 р. на суму 10 374,00 грн.; № 329804 від 03.04.2023 р. на суму 14 418,89 грн.; № 329706 від 03.04.2023 р. на суму 11 000,00 грн.; № 329705 від 03.04.2023 р. на суму 4 405,26 грн.; № 304591 від 27.03.2023 р. на суму 69 529,20 грн.; № 304589 від 27.03.2023 р на суму 54 817, 79 грн., № 304373 від 27.03.2023 р. на суму 3 402,39 грн.

Як вбачається з позовних вимог, Позивачу 22.04.2025 року стало відомо, що з боку Відповідача порушено умови Договору, а також нормативні вимоги, стосовно реалізації товару до КП КООД ПОР за ціною, зо на думку Позивача є завищеною, а отже не відповідала граничним надбавкам, встановленим законодавством.

Позивач посилається на дані електронної системи закупівель Prozorro, відповідно до яких у межах процедури закупівлі UA-2023-03-03-001809-a Відповідач здійснив поставку лікарських засобів КНП КООД ПОР за цінами, що, на думку Позивача, перевищували граничні постачальницько-збутові надбавки, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України №955 від 17.10.2008 р. Про заходи щодо стабілізації цін на лікарські засоби та вироби медичного призначення, тобто у діях Відповідача наявне порушення умов п. 4.6 Договору купівлі-продажу №65/М-ОС, та просить суд стягнути з нього штраф у розмірі 111 591,99 грн.

Матеріалами справи підтверджується, а учасниками справи не спростовується, що 27 березня 2023 року між Комунальне підприємство "Кременчуцький обласний онкологічний диспансер Полтавської обласної ради", як Покупцем та ТОВ "МОДЕРН - ФАРМ", як Постачальником укладено Договір №65 відповідно до вимог Закону України Про публічні закупівлі з урахуванням особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України Про публічні закупівлі, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 12.10.2022 №1178( п. 1.1. Договору № 65).

П. 1.2. Договору № 65 встановлено, що Постачальник зобов`язується у 2023 році поставити Покупцю Товар, зазначений в пропозиції, дотримуючись технічних, якісних та кількісних вимог до предмета закупівлі (Додаток №3 до тендерної документації Технічні, якісні та кількісні характеристики предмета закупівлі Лікарські засоби (Ammonia*, Amikacin, Metamizole sodium, Amiodarone, Atracurium, Atropine, Hexamethonium bromide*, Verapamil, Tranexamic acid, Dexamethasone, Bendazol*, Diphenhydramine, Suxamethonium, Viride nitens*, Dopamine, Drotaverine, Silicones, Etamsylate, Theophylline, Isosorbide dinitrate, Insulin (human), Ketorolac, Enoxaparin, Aprotinin, Mono, Nikethamide, Lidocaine, Lidocaine, Magnesium sulfate, Phenylephrine, Metoclopramide, Naloxone, Nicotinic acid, Octreotide, Omeprazole, Ondansetron, Papaverine, Hydrogen peroxide, Chloropyramine, Urapidil, Furosemide, Cefoperazone and beta-lactamase inhibitor, Cefuroxime, Bupivacaine, Barbiturates in combination with other drugs, Glucose, Lidocaine), код ДК 021:2015 - 33600000-6 - Фармацевтична продукція) Замовника (Покупця), а Покупець - прийняти і оплатити такий Товар.

Найменування товару 47 найменувань згідно специфікації. Кількість та найменування товару зазначено в Специфікації, що є невід`ємним додатком до договору (п. 1.3. Договору № 65).

Обсяги закупівлі Товарів можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків: зазначений в Специфікації (Додаток №1 до Договору) перелік, найменування та кількість Товару - є орієнтовними, остаточна кількість Товару, що підлягає поставці за цим Договором визначається відповідно до заявок Покупця, оформлених згідно вимог цього Договору.

Покупець на свій розсуд, керуючись власними господарськими потребами визначає загальну кількість заявок на поставку Товару, та відповідно загальну кількість Товару, що підлягає поставці відповідно до умов цього Договору (п. 1.4. Договору № 65).

У п. 1.5. Договору №65 визначено, що перехід права власності на Товар відбувається в момент підписання видаткової накладної, на підставі оформленої належним чином Довіреності на отримання Товару. Кількість Товару, що постачається, визначається кількістю зазначаються у видатковій та/або транспортній накладній (далі ТТН) (в разі поставки Товару транспортом Постачальника), яка його супроводжує.

Поставка Товару здійснюється згідно заявки Покупця мінімальними партіями, на розсуд Покупця (п. 3.4. Договору № 65).

Ціна на товар встановлюється в національній валюті України.

Ціна договору становить 2 384 189,58 гри. /Два мільйони триста вісімдесят чотири тисячі сто вісімдесят дев`ять гривень 58 копійок/, в тому числі ПДВ - 33601, 07 грн. та визначається як сума всіх Додатків, що є невід`ємною частиною цього Договору (п. .4.1. Договору № 65).

Фактична загальна ціна (вартість) даного Договору визначається вартістю товару, отриманого протягом дії цього Договору, згідно накладних, що є невід`ємними частинами даного Договору (п. 4.2. Договору № 65).

Ціна, асортимент та загальна вартість партії товару вказується в рахунку на оплату. Ціна Товару повинна складатися з відпускної ціни з урахуванням транспортних витрат автомобільним транспортом на склад Замовника (Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Лікаря О.Богаєвського, б.60/1). В ціну вартості Товару також включені витрати пов`язані зі страхуванням, сплатою мита, податків та інших зборів та обов`язкових платежів. Покупець зобов`язується перераховувати оплату за Товар виключно на той поточний рахунок, який Постачальник зазначає в своєму рахунку на оплату (п. 4.3. Договору № 65).

Розрахунки за отриманий товар відповідно до укладеного Договору здійснюються за кошти, отримані від Національної служби здоров`я України за надані медичні послуги за програмою медичних гарантій пацієнтам (п. 5.1. Договору № 65).

Розрахунки проводяться шляхом оплати Покупцем після фактичної поставки Товару, пред`явлення Постачальником рахунка на оплату товару (далі - рахунок) та накладної, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника, зазначений в реквізитах цього Договору, у відповідності до рахунків на оплату (п. 5.2. Договору № 65).

Оплата здійснюється Покупцем на підставі рахунку та видаткової накладної, протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту фактичної поставки товару та підписання Сторонами видаткової накладної (п. 5.3. Договору № 65).

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2023 року, а в частині виконання взятих на себе зобов`язань - до повного їх виконання (розділ ХІ Договору № 65).

В матеріалах справи міститься Специфікація (Додаток № 1 до Договору № 65) від 27 березня 2023 року, яка оформлена між сторонами, де зазначено найменування позицій предмету закупівлі, країна походження, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю без/з ПДВ, загальна вартість Товару.

21 липня 2023 року Сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 65 від 27.03.2023 року якою, сторони у зв`язку із скасуванням пільги - звільнення від оподаткування податком на додану вартість товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби СОУП9-19, спричиненої коронавірусом 8АК8-СоУ-2, та зміною ставки податку па додану вартість на підставі пункту 71 підрозділу 2 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу із 01.07.2023 року податок на додану вартість на лікарські засоби становить 7%, - дійшли згоди збільшити ціни на лікарські засоби, що постачаються згідно умов Договору, зі зменшенням обсягів закупівлі згідно підпункту 1 пункту 19 Особливостей та викласти в новій редакції Специфікацію до Договору (Додаток №1 до Договору), що додається до цієї Додаткової угоди (п. 1.1. Додаткової угоди № 1 до Договору № 65).

З пункту 1.2. Додаткової угоди до Договору №65 вбачається, що Сторони дійшли згоди зменшити суму за Договором на 1 474,05 грн. (одна тисяча чотириста сімдесят чотири грн. 05 коп.) та викласти пункт 4.1. Договору в новій редакції: 4.1. Ціна на товар встановлюється в національній валюті України. Ціна договору становить 2 382 715,53 грн. (два мільйони триста вісімдесят дві тисячі сімсот п`ятнадцять грн. 53 коп.), в тому числі ПДВ - 125 369, 37 грн. та визначається як сума всіх Додатків, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Зі Специфікації (Додатку № 1 до Договору № 65) на загальну суму 2.382.715,53грн., які підписані та містять відбитки печаток сторін, вбачається погодження поставку Товарів (медикаментів): Амікацину сульфат 250 мг/мл 4,0 №1, Анальгін 500 мг/мл 2,0 №10, Аритміл 50 мг/мл 3,0 №5, Атракуріум 10 мг/мл 5,0 №5, Атропін 1 мг/мл 1,0 №10, Бензогексоній 25 мг/мл 1,0 №10, Верапаміл 2,5 мг/мл 2,0 №10, Гемотран 50 мг/мл 5,0 №10, Дексаметазон 4 мг/мл 1,0 №5, Дибазол 10 мг/мл 5,0 №10, Димедрол 10 мг/мл 1,0 №10, Дитилін 20 мг/мл 5,0 №10, Брильянтовий зелений 1% 15,0, Дофамін 40 мг/мл 5,0 №10, Дротаверин 20 мг/мл 2,0 №5, Колікід 40 мг/мл 30,0, Етамзилат 12,5% 2,0 №10, Еуфілін 20 мг/мл 5,0 №10, Ізо-мік 0,1% 10,0 №10, Фармасулін Н 100 МО/мл 5,0 №1, Кетолонг 30 мг/мл 1,0 №10, Фленокс 10000 анти-Ха МО/мл 3,0, Контривен 10000 КІО/мл 1,0 №10, Корглікон 0,06% 1,0 №10, Кордіамін 25% 2,0 №10, Лідокаїн 10% 38 г, Лідокаїн 2% 2,0 №10, Магнію сульфат 25% 5,0 №10, Мезатон 10 мг/мл 1,0 №10, Метоклопрамід 5 мг/мл 2,0 №10, Налоксон 0,4 мг/мл 1,0 №10, Нікотинова кислота 10 мг/мл 1,0 №10, Октра 0,1 мг/мл 1,0 №5, Омепразол 40 мг, Ондансетрон 2 мг/мл 4,0 №5, Папаверин 20 мг/мл 2,0 №10, Перекису водню 3% 100,0, Хлоропіраміну гідрохлорид 20 мг/мл 1,0 №5, Ебрантил 5 мг/мл 5,0 №5, Фуросемід 10 мг/мл 2,0 №10, Цефопектам 1 г/1 г, Цефуроксим 1,5 г, Аміак 10% 100,0, Новостезин спінал хеві 5 мг/мл 4,0 №5, Лідокаїн 10% 2 мл №10.

Зі Звіту про виконання договору про закупівлю UA-2023-03-03-001809-a, опублікованим електронній системі публічних закупівель Prozorro (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2023-03-03-001809-a/print/contract-ongoing/pdf/605f72 ec36d54149a11b2eff1889025d?contract=7d07f1a338304a99a398eedc4ab760ce&np=1), на виконання Договору № 65 протягом його дії ТОВ МОДЕРН ФАРМ поставлено КП КООД ПОР товару на загальну суму 1 746 190,52 UAH (в тому числі ПДВ 83 727,54 UAH), що також підтверджується наданими копіями видаткових накладних, що не спростовується учасниками справи.

При цьому, Позивач вважає, що з боку Відповідача - ТОВ МЕОДЕРНР ФАРМ в межах встановлених перши сум під час участі у закупівлі UA-2023-03-03-001809-a не дотримано умов погоджених в п. 4.6. Договору тим самим порушуючи їх шляхом реалізацію товару визначеного в Додатковій угоді №1 до Договору за збільшеними цінами на загальну суму 1115919,55 грн.

За порушення таких умов, Позивача звернувся до суду в порядку п. 9.1. Договору щодо стягнення суми штрафу згідно п. 4.6 Договору у розмірі 111591,99 грн., яка вираховується зі суми товару поставленого з порушенням законодавства про ціноутворення (10% = 1115919,95 * 10% = 111591,99 грн.), при цьому, як зазначає Позивача, після направлення Відповідачу вимог щодо сплати штрафу, останній у своїй відповіді 19.05.2025 року відмовився.

Такі обставини, на думку Позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом Верховенства права та права на судовий захист, уникаючи принципу надмірного формалізму, та усуваючи підстави для використання правового пуризму суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України унормовано, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частини 1 статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Загальні положення про договір визначені статям 626-637 ЦК України, а порядок укладення, зміна і розірвання договору статями 638-647, 649, 651-654 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами статей 526-527 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із статтею 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, статями 525 - 526 ЦК України передбачається, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).

Як вбачається із матеріалів справи, 27.03.2023 між ТОВ "МОДЕРН-ФАРМ" (Покупець) та ТОВ "АМЕТРІН ФК" (Продавець) укладено Договір №65/М-ОС про закупівлю. Продавець поставив до Покупцю лікарські засоби наведені в додатковій угоді №1 до Договору.

Відповідно до частини 3 статті 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, установленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до установленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (частина 5 статті 180 Господарського кодексу України).

За змістом ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Згідно з ст.ст. 12 Закону "Про ціни та ціноутворення", суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують вільні ціни та державні регульовані ціни.

Державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку.

Державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом, зокрема, граничних рівнів торговельної надбавки (націнки) та постачальницько-збутової надбавки (постачальницької винагороди).

Відповідно до статті 13 вказаного Закону державне регулювання цін здійснюється

Відповідно до ст.13 Закону України Про ціни і ціноутворення державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом: 1) установлення обов`язкових для застосування суб`єктами господарювання: фіксованих цін; граничних цін; граничних рівнів торговельної надбавки (націнки) та постачальницько-збутової надбавки (постачальницької винагороди); граничних нормативів рентабельності; розміру постачальницької винагороди; розміру доплат, знижок (знижувальних коефіцієнтів); 2) запровадження процедури декларування зміни ціни та/або реєстрації ціни.

Державне регулювання цін на лікарські засоби здійснюється шляхом встановлення граничних рівнів постачальницько-збутових надбавок та граничних торговельних (роздрібних) надбавок і обмежується виключно переліком лікарських засобів, які внесені у Національний перелік основних лікарських засобів, що регулюється Постановою КМУ від 25 березня 2009р. №333 "Про Деякі питання державного регулювання цін на лікарські засоби і вироби медичного призначення" (далі - Постанова №333).

Постановою №333 затверджено Порядок формування цін на лікарські засоби і вироби медичного призначення, щодо яких запроваджено державне регулювання, який визначає механізм формування цін на лікарські засоби, щодо яких запроваджено державне регулювання, для реалізації суб`єктом господарювання на внутрішньому ринку з урахуванням граничних постачальницько-збутових і торговельних (роздрібних) надбавок.

Гранична постачальницько-збутова надбавка є максимально допустимим її розміром, який може враховуватися суб`єктом господарювання, що здійснює оптову торгівлю, при визначенні ціни товару.

Гранична торговельна (роздрібна) надбавка є максимально допустимим її розміром, який може враховуватися суб`єктом господарювання при реалізації товару через аптечну мережу.

Оптово-відпускна ціна є ціною одиниці імпортованого товару або ціною одиниці товару, що встановлюється в договорі, укладеному між вітчизняним товаровиробником та суб`єктом господарювання, що здійснює оптову торгівлю товаром.

Розміри граничних надбавок встановлені Постановою КМУ від 17 жовтня 2008 р. №955 "Про заходи щодо стабілізації цін на лікарські засоби і вироби медичного призначення" (Редакція від 01.10.2021) і зокрема відповідно до приписів даної постанови в редакції чинній на момент укладення та виконання Договору та Договору № 65 було установлено:

Згідно п. 1 на лікарські засоби, включені до Національного переліку основних лікарських засобів (крім наркотичних, психотропних лікарських засобів, прекурсорів та медичних газів), граничні постачальницько-збутові надбавки не вище ніж 10 відсотків, що нараховуються до оптово-відпускної ціни з урахуванням податків та зборів, та граничні торговельні (роздрібні) надбавки, виходячи із закупівельної ціни з урахуванням податків, що не перевищують такі розміри..

Згідно п. 2 на лікарські засоби (крім наркотичних, психотропних лікарських засобів, прекурсорів та медичних газів, а також лікарських засобів, що підлягають закупівлі відповідно до договорів керованого доступу), які придбаваються повністю або частково за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, граничні постачальницько-збутові надбавки не вище ніж 10 відсотків, що нараховуються до оптово-відпускної ціни з урахуванням податків та зборів, та граничні торговельні (роздрібні) надбавки не вище ніж 10 відсотків, що нараховуються до закупівельної ціни з урахуванням податків.

Разом з тим, у випадках закупівлі лікарських засобів за рахунок бюджетних коштів застосовується спеціальний порядок формування ціни.

Постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 р. № 240 "Про референтне ціноутворення на лікарські засоби та вироби медичного призначення, що закуповуються за кошти державного та місцевих бюджетів" (Редакція від 07.10.2022) встановлено обов`язок власників реєстраційних посвідчень декларувати оптово-відпускні ціни на лікарські засоби. Відповідно до зазначеної Постанови заклади охорони здоров`я, що фінансуються повністю або частково за рахунок державного чи місцевих бюджетів, мають право закуповувати лікарські засоби виключно за цінами, які не перевищують рівня задекларованих у Реєстрі оптово-відпускних цін з урахуванням податків, зборів та встановлених граничних надбавок.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18 серпня 2014 р. № 574 (Редакція від 01.11.2022) затверджено Положення про Реєстр оптово-відпускних цін на лікарські засоби та вироби медичного призначення, порядок внесення до нього змін та форму декларації зміни оптово-відпускної ціни. Вказаний Реєстр є єдиною офіційною базою задекларованих оптово-відпускних цін, обов`язкових для застосування при закупівлі лікарських засобів за кошти державного та місцевих бюджетів.

Таким чином, гранична постачальницько-збутова надбавка у сфері саме бюджетних закупівель підлягає обчисленню саме від задекларованої у Реєстрі оптово-відпускної ціни, оскільки Постанова № 955 встановлює правило, що надбавка застосовується до оптово-відпускної ціни; Постанова № 240 обмежує можливість використання при бюджетних закупівлях іншої бази ціноутворення, ніж задекларована в Реєстрі оптово-відпускна ціна; Наказ МОЗ № 574 закріплює правовий статус Реєстру як обов`язкового інструменту державного контролю за формуванням цін на лікарські засоби, що фінансуються з бюджету. Гранична оптово-відпускна ціна може бути встановлена у Реєстрі граничних оптово-відпускних цін на деякі лікарські засоби, що закуповуються за бюджетні кошти, що врегульовано Постановою КМУ №426 від 03.04.2019 "Про референтне ціноутворення на деякі лікарські засоби, що закуповуються за бюджетні кошти" (Редакція від 07.10.2022).

Так, Позивач у своєму позові та наданих в підтвердження доказах, у тому числі посилання: "З доступних до ознайомлення публічних даних тендерної системи Prozorro: в рамках процедури закупівлі UA-2023-03-03-001809-a..", вважає, що з боку Відповідача здійснено порушення з підстав не дотримання умов погоджених в п. 4.6. Договору, оскільки реалізація Відповідачем Товару визначеного в Додатковій угоді №1 до Договору, здійснена за збільшеними цінами на загальну суму 1115919,55 грн.

При дослідженні матеріалів справи та посилання Позивача на закупівлі UA-2023-03-03-001809-a, суд дійшов висновку про недоведеність порушення умов п. 4.6. Договору щодо реалізації Товару за збільшеними цінами. Доводи та докази на які посилається Позивач підтверджує факт договірних відносин між сторонами, проте не надає жодного доказу порушення умов Договору.

Суд звертає увагу, що з боку Позивача не доведено факту, не надано доказів здійснення порушено законодавство стосовно проведених торгів в рамках процедури закупівлі UA-2023-03-03-001809-a, не надано доказів щодо наявності скарг учасників або контролюючих органів, які визначені ч. 3 ст. 7 ЗУ "Про публічні закупівлі" (Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України).

Крім того, з наданого Відповідачем копії Висновку експерта за результатами проведення судової економічної експертизи від 16 вересня 2025 року № 10.1, який викладений судовим експертом Буколовою В.В., було встановлено, що формування цін на лікарські засоби, реалізовані Відповідачем КНП КООД ПОР, здійснювалося у межах граничних надбавок, визначених Постановою КМУ № 955 від 17.10.2008 р., націнка в 10% над оптово-відпускною ціною продажу лікарських засобів ТОВ МОДЕРН-ФАРМ, під час укладання Договору № 65 від 27.03.2023 з КП КООД ПОР, не перевищена.

Так, згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з Відповідача штрафу за порушення умов п. 4.6 Договору купівлі-продажу № 65/М-ОС від 27.03.2023 року у розмірі 111591,99 грн не підлягають задоволенню.

У ч. 3 ст. 2 ГПК визначено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст.13 ГПК.

Відповідно до частин 3, 4 ст.13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Зміст і вимоги до висновку експерта у господарській справі визначені ст. 98 ГПК України. Відповідно до статті 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд зауважує, що належність та допустимість доказів відноситься до властивостей доказів.

Вирішуючи питання про прийняття доказу, суд перевіряє наявність у ньому інформації, яка має значення для справи, належність доказу і відповідність доказу закону - допустимість. При цьому суд перевіряє, чи відповідає конкретний доказ дійсності, тобто впевнюється в тому, чи є доказ достовірним, чи можна із сукупності доказів зробити висновок про існування або відсутність певного юридичного факту, на підтвердження якого вони представлені, тобто чи є ці докази достатніми у своїй сукупності.

Належність доказу вказує на спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування. Це логічний зв`язок з обставинами, які становлять предмет доказування, до якого можуть належати факти матеріально правового та процесуального характеру.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Джерело: Постанова від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20.

Застосування стандарту переваги більш вагомих доказів, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний викладено у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17; від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18; від 18.11.2019 у справі № 902/761/18; від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, а також позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

В постанові КЦС ВС від 20.11.2024 №686/28882/23 (61-13125св24) викладено, що пріоритет у доказуванні надається не тому, хто дав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежним.

На підставі викладеного, перевіривши надані учасниками справи документальні докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, в зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні позову.

Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Суд безпосередньо застосовує Конституцію України, якщо зі змісту норм Конституції не випливає необхідності додаткової регламентації її положень законом або якщо закон, який був чинним до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй.

Якщо зі змісту конституційної норми випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом, суд при розгляді справи повинен застосувати тільки той закон, який ґрунтується на Конституції і не суперечить їй.

Зокрема, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" (далі - ЄСПЛ) та пункті 23 рішення ЄСПЛ "Гурепка проти України № 2" наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Суд вважає за можливе у виниклих правовідносинах за суттю спору застосувати принцип справедливості визначений на законодавчому рівні у межах ч. 1 ст. 2 ГПК України.

На єдність права і справедливості неодноразово вказував і Конституційний Суд України. Зокрема, у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 зазначено: "із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі". "Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права" (Рішення КСУ від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Окрім того, принцип справедливості поглинається напевно найбільшим за своєю "питомою вагою" принципом верховенства права, який також чітко зафіксований у новітніх кодексах. Лише додержання вимог справедливості під час здійснення судочинства дозволяє характеризувати його як правосуддя. Цю думку можна, зокрема, простежити і в рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003: "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах".

Суд наполягає на застосуванні принципу справедливості (ст. 2 ГПК України) замість закону (praeter legem) і всупереч закону (adversus legem). Адже трапляються випадки, коли несправедливі нормативно-правові акти з`являються внаслідок "помилок" законодавця. Інша ситуація може мати місце тоді, коли застосування нормативно-правового акту в конкретній ситуації у сукупності з іншими істотними обставинами справи стає настільки несумісним зі справедливістю, що унеможливлює його застосування в розумінні здорового глузду.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на Постанову Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року по справі №521/17654/15-ц. Верховний Суд яскраво демонструє, що принцип справедливості кореспондує з принципом добросовісності.

Також, суд звертає увагу на Постанову Великої Палати Верховного Суду по справі №607/4316/17-ц від 25.03.2019. У вказаній Постанові суд застосував недискримінаційний підхід та принцип неупередженості (Рішення Конституційного Суду України в рішенні від 2 листопада 2004 р. № 15-рп/2004у), який також підлягає застосуванню судом у справі, що розглядається.

Свого часу, Верховний Суд застосував західну доктрину "Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав)", у вирішенні договірного спору, який тлумаченні умов договору (Постанови ВС по справам № №753/11000/14-ц, № 910/16011/17).

Обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склались.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" та частини четвертої статті 11 ГПК України чинної редакції суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасіу проти Греції" національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнецов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України"), з якої випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, зокрема, відповідно до п. 58 Рішення ЄСПЛ по справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10 лютого 2010 року визначено, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року), більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (параграф 32 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі "Роуз Торія проти Іспанії", параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії", параграф 32).

Зазначені тези знаходять своє підтвердження і у Постанові Верховного суду від 28 березня 2017 року по справі №800/527/16.

У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна із сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматись принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який, серед іншого, передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року).

Суд, також нагадує, що концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном".

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73-74, 76-80, 123, 129, 232-233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Повне рішення складено "07" жовтня 2025 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду з урахуванням положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою.

Суддя І.П. Жигалкін