РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.09.2025Справа № 910/4850/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Невечери С.А. розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства "РАЙФФАЙЗЕН БАНК"

до 1) ОСОБА_1

2) ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІБРА ОЙЛ"

про стягнення 265431,44 грн

представники учасників процесу:

від позивача: Хуторянець О.В.

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2: : не з`явився

від третьої особи: : не з`явився

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 175235,78 грн, з яких 83670,76 грн інфляційних втрат та 91565,02 грн 15,70% річних.

В редакції заяви про збільшення розміру позовних вимоги позивач просить стягнути з відповідачів 265 431,44 грн, з яких 119 044,48 грн - інфляційні втрати, 146 386,96 грн - 15,70% річних, що нараховані за період з 09.12.2024 по 30.06.2025.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачами зобов`язань за договорами поруки №011/3187/01569908/П та №011/3187/01569908/П1 від 05.12.2023, що встановлено рішенням у справі 917/2344/24, відповідно до якого стягнуто заборгованість за кредитним договором, а також відсотки за період з 06.11.2024 по 08.12.2024. Таким чином, починаючи з 09.12.2024, внаслідок неповернення банку кредитних коштів, відповідачі мають сплатити інфляційні втрати та нараховані відсотки відповідно до ст. 625 ЦК України.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Господарський суд міста Києва ухвалою від 22.04.2025 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/4850/25, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

28.05.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, зокрема повного тексту рішення у справі № 917/2344/24.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 19.06.2025 постановив перейти до розгляду справи №910/4850/25 за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання у справі на 17.07.2025.

07.07.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.

У підготовчому засіданні 17.07.2025 суд постановив протокольну ухвалу без оформлення окремого документа, якою: запропонував позивачу надати розрахунок вимог, які подавались у справі №917/2344/24; прийняв заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог.

Також у підготовчому засіданні 17.07.2025 вирішувалось питання щодо доцільності залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІБРА ОЙЛ".

Господарський суд міста Києва ухвалою від 17.07.2025 залучив до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛІБРА ОЙЛ" як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів, відклав підготовче засідання на 04.09.2025.

21.07.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду щодо надання розрахунку вимог, які подавались у справі №917/2344/24.

24.07.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали щодо направлення позову третій особі.

05.08.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, зокрема повного тексту постанови Східного апеляційного господарського суду у справі № 917/2344/24.

У підготовчому засіданні 04.09.2025 суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 25.09.2025.

11.09.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшли письмові пояснення щодо нарахування відсотків.

Представник позивача у судовому засіданні 25.09.2025 надав пояснення по суті позову, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Представники відповідачів та третьої особи у судове засідання 25.09.2025 не з`явились.

Щодо повідомлення відповідачів та третьої особи про розгляд справи, то суд зазначає таке.

Згідно із ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідачу 1 ухвали надсилались на адресу реєстрації останнього та повернуті поштовим відділенням зв`язку через відсутність адресата за вказаною адресою, а також за закінченням встановленого строку зберігання.

Відповідачу 2 та третій особі ухвали суду були направлені судом до електронного кабінету вказаних осіб.

Згідно із п. 2 ч. 6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Згідно із повідомленнями про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, ухвали суду доставлені відповідачу 2 та третій особі.

Відтак, згідно із п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України відповідач 2 та третя особа були належним чином повідомлені про розгляд справи.

Крім того, ухвала суду від 04.09.2025 надіслана відповідачу-2 на адресу місця реєстрації та отримана останнім, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 341.

Судом враховано, що частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом враховано, що за змістом ст.129 Конституції України, п. 10 ч. 3 ст. 2 ГПК України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

З огляду на вище наведене, суд дійшов висновку, що неявка відповідачів не перешкоджає розгляду спору у судовому засіданні 25.09.2025.

У судовому засіданні 25.09.2025 судом проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що третя особа (позичальник) допустив порушення взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №011/3187/01569908 від 05.12.2023, укладеним АТ "Райффайзен Банк Аваль" щодо своєчасного та у повному обсязі повернення кредитних коштів, у зв`язку із чим станом на 09.12.2024 утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 1667003,89 грн та заборгованість за процентами.

На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №011/3187/01569908 від 05.12.2023, між позивачем та відповідачем-1 укладений договір поруки № 011/3187/01569908/П від 05.12.2013.

Також на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №011/3187/01569908 від 05.12.2023, між позивачем та відповідачем-2 укладений договір поруки № 011/3187/01569908/П1 від 05.12.2013.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 10.04.2025 у справі № 917/2244/24 позов банку задоволено повністю, стягнуто солідарно з ТОВ "ЛІБРА ОЙЛ", та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в сумі 1 724 063,52 грн, а також відсотки в сумі 47 059,63 грн, які нараховані за період з 06.11.2024по 08.12.2024.

Таким чином, починаючи з 09.12.2024, внаслідок неповернення банку кредитних коштів, відповідачі мають сплатити інфляційні втрати та нараховані відсотки у відповідності до ст. 625 ЦК України.

У зв`язку із викладеним, позивач заявив до стягнення з відповідачів 119 044,48 грн інфляційних втрат та 146 386,96 грн 15,70% річних, що нараховані за період з 09.12.2024 по 30.06.2025.

Позиція відповідачів

Відповідачі відзиву на позовну заяву у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, не подали.

Позиція третьої особи.

Третя особа пояснень щодо позову не надала.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

05.12.2023 між Акціонерним товариством "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" (далі - кредитор, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІБРА ОЙЛ" (далі - позичальник) укладено кредитний договір № 011/3187/01569908 (далі - кредитний договір), відповідно до п. 1.1 якого кредитор зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти (далі - кредит) в формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 1 700 000,00 грн (далі - ліміт), а позичальник зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти та комісії, а також виконати інші зобов`язання, визначені договором.

Кінцевий термін погашення кредиту - 05.12.2024 (п. 1.3 кредитного договору).

Відповідно до п. 2.1. кредитного договору, протягом всього строку фактичного користування кредитом до кінцевого терміну погашення кредиту включно позичальник зобов`язаний щомісяця сплачувати кредитору проценти, сума яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 15,7% річних.

У п. 2.2 кредитного договору сторони погодили, що у випадку неповернення кредиту в кінцевий термін погашення кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору проценти, що розраховуються на основі процентної ставки в розмірі 15,7% річних та нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом (в т.ч. простроченої) з дня, наступного за кінцевим терміном погашення кредиту до дня фактичного погашення кредиту.

Пунктом 2.3. кредитного договору визначено, що нарахування процентів здійснюється виходячи із фактичної кількості днів у місяці та році. Проценти нараховуються щоденно на залишок фактичної заборгованості за кредитом/ простроченої заборгованості за договором протягом всього строку користування кредитом/наявності простроченої заборгованості. При розрахунку процентів враховується день надання кредиту (траншу) та не враховується день погашення кредиту/простроченої заборгованості в повному обсязі.

05.12.2023 з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 (далі - поручитель) укладено договір поруки № 011/3187/01569908/П (далі - договір поруки-1), відповідно до п. 1.1 якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов основного договору. Порукою за договором поруки забезпечується виконання забезпечених зобов`язань у повному обсязі, включаючи, але не обмежуючись, сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків та сплату нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України сум тощо.

Також 05.12.2023 з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 (далі - поручитель) укладено договір поруки № 011/3187/01569908/П1 (далі - договір поруки-2), відповідно до п. 1.1 якого поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов основного договору. Порукою за договором поруки забезпечується виконання забезпечених зобов`язань у повному обсязі, включаючи, але не обмежуючись, сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків та сплату нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України сум тощо.

Поручитель відповідає перед кредитором за виконання забезпечених зобов`язань у тому ж обсязі, що і позичальник, в порядку та строки, визначені основним договором, у тому числі при виникненні підстав для дострокового повного/часткового виконання забезпечених зобов`язань (п. 1.2. договорів поруки-1-2).

Відповідно до п. 2.1. договорів поруки-1-2, у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобов`язань, кредитор набуває права вимагати від поручителя виконання ним як солідарним боржником забезпечених зобов`язань та сплати заборгованості за забезпеченими зобов`язаннями, а поручитель зобов`язаний виконати вимоги кредитора щодо виконання забезпечених зобов`язань та сплатити заборгованість за забезпеченими зобов`язаннями.

Строк поруки, що встановлена договорами поруки-1-2, за кожним забезпеченим зобов`язанням становить 5 (п`ять) років від дня закінчення строку/настання терміну виконання відповідного забезпеченого зобов`язання (п. 6.2. Договорів).

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 10.04.2025 у справі № 917/2344/24 стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІБРА ОЙЛ" та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" заборгованість за Кредитним договором № 011/3187/01569908 від 05.12.2023 у сумі 1 724 063,52 грн, з якої: 1 677 003,89 грн заборгованість за кредитом; 47 059,63 грн заборгованість за відсотками.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 28.07.2025 змінено п.2 резолютивної частини рішення Господарського суду Полтавської області від 10.04.2025 у справі №917/2344/24 , зокрема стягнуто на користь Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІБРА ОЙЛ" та ОСОБА_1 , а також солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІБРА ОЙЛ» і ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 011/3187/01569908 від 05.12.2023 у сумі 1 724 063,52 грн, з якої: 1 677 003,89 грн заборгованість за кредитом; 47 059,63 грн заборгованість за відсотками.

Судами у справі № 917/2344/24 встановлено, що банком належним чином виконано свої зобов`язання з надання позичальнику кредитних коштів, в той час як позичальником порушено умови кредитного договору в частині своєчасного та належного виконання зобов`язань.

Також суди встановили, що позивач направив поручителям вимоги № 188/2/989, № 188/2/990 від 09.12.2024 про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, які залишені без реагування.

У справі № 917/2344/24 встановлено, що станом на 09.12.2024 загальна сума заборгованості за договором становить 1 724 063,52 грн, з якої: 1 677 003,89 грн заборгованість за кредитом та 47 059,63 грн заборгованість за відсотками.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначає, що починаючи з 09.12.2024 відповідачі не здійснили повернення банку кредитних коштів.

За твердженням позивача, у справі № 917/2344/24 відмотки річних нараховані по 08.12.2024, на підтвердження чого позивач долучив до матеріалів справи копію розрахунку, що надавався у справі № 917/2344/24.

Посилаючись на прострочення з 09.12.2024 відповідачами виконання зобов`язання з повернення кредиту, позивачем заявлено до стягнення з відповідачів 119 044,48 грн інфляційних втрат та 146 386,96 грн 15,70% річних, що нараховані за період з 09.12.2024 по 30.06.2025.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до ч.3 ст.11, ч.1 ст.13 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

За ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як встановлено судом вище, правові відносини між сторонами виникли на підставі договору кредитного договору, а також договорів поруки.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 10.04.2025 у справі № 917/2344/24, резолютивна частина якого змінена постановою Східного апеляційного господарського суду від 28.07.2025, позовні вимоги Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лібра Ойл", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з позичальника та поручителів 1 677 003,89 грн заборгованість за кредитом та 47 059,63 грн заборгованість за відсотками.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 по справі №910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Вказану правову позицію викладено у постанові від 03.07.2018 Великої палати Верховного Суду по справі №917/1345/17.

Отже, наявність зобов`язання відповідачів по сплаті позивачу заборгованості за кредитом у розмірі 1 677 003,89 грн встановлено рішенням Господарського суду Полтавської області від 10.04.2025 у справі № 917/2344/24 та вказані обставини повторного доведення не потребують.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ст.ст.524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 по справі №912/1120/16 дійшла висновку, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Отже, наявність судового рішення про стягнення основної заборгованості не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Таким чином, наявність судового рішення не свідчить про припинення зобов`язання, а тому наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права отримати передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України суми. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Матеріали справи не містять доказів погашення заборгованості за кредитом на суму 1 677 003,89 грн.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами погоджений інший розмір відсотків, а саме- 15,7% річних.

Позивач здійснює нарахування за період з 09.12.2024 по 30.06.2025.

При цьому, як вбачається з рішення суду у справі у справі № 917/2344/24, суд встановив, що станом на 09.12.2024 заборгованість за відсотками становить 47 059,63 грн.

На вимогу суду позивачем надано розрахунок відсотків у справі № 917/2344/24, з якого вбачається, що позивачем заявлено суму відсотків, що нарахована по 08.12.2024.

Отже, правомірним є нарахування відсотків у цій справі за період з 09.12.2024 по 30.06.2025.

Перевіривши розрахунок річних, наданий позивачем, суд встановив, що він є арифметично не правильним.

За перерахунком суду, здійсненим за періоди, визначені позивачем, розмір відсотків річних становить 146 231,11 грн, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що він є арифметично вірними, а тому з відповідачів підлягає стягненню 119044,48 грн інфляційних втрат.

В разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобов`язання, виникає кілька самостійних зобов`язань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не пов`язані правовідносинами між собою. У такому разі кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є.

Порука кількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобов`язання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука).

Норми права, що регулюють інститут поруки, не передбачають солідарної відповідальності поручителів між собою за різними договорами поруки, якщо цими договорами не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов`язання у них не виникає солідарної відповідальності між собою.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 січня 2025 року у справі № 191/3285/20 (провадження № 61-17527св23).

Приписами ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ВИСНОВКИ СУДУ.

З урахуванням встановлених обставин, відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" до ОСОБА_1 . ОСОБА_2 а саме в частині стягнення 119044,48 грн інфляційних втрат та 146 231,11 грн відсотків річних.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

За приписами ст.129 ГПК України судовий збір покладається на відповідачів.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" (01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 4А, ідентифікаційний код 14305909) 119044,48 грн інфляційних втрат та 146 231,11 грн відсотків річних.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" (01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 4А, ідентифікаційний код 14305909) 1591,65 грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства "РАЙФФАЙЗЕН БАНК" (01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 4А, ідентифікаційний код 14305909) 1591,65 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 09.10.2025.

Суддя С.О. Турчин