ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2025 р. Справа№ 910/15214/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Михальської Ю.Б.

Кравчука Г.А.

при секретарі судового засідання Король Я.П.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євромедтехніка»

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2025

(повний текст рішення складено та підписано 24.04.2025)

у справі № 910/15214/24 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Державного підприємства «Медичні закупівлі України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євромедтехніка»

про стягнення 1 206 836,31 грн

за участю представників:

від позивача: не з`явилися

від відповідача: не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Медичні закупівлі України" (далі - Підприємство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромедтехніка" (далі - Товариство) 586 264 грн пені та 620 572,31 грн штрафу, нарахованих за порушення зобов`язання за договором від 31.08.2023 № 09/481-08/2023 про закупівлю (далі - Договір).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору про закупівлю № 09/481-08/2023 від 31.08.2023 у частині своєчасної поставки товару позивачу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.04.2025 позовні вимоги Державного підприємства "Медичні закупівлі України" задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромедтехніка" на користь Державного підприємства "Медичні закупівлі України" пеню у розмірі 586 264,00 грн, штраф у розмірі 620 572,31 грн та 18 102,54 грн судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Товариством порушено зобов`язання в частині своєчасної поставки товару за Договором, у зв`язку з чим Підприємство правомірно нарахувало та пред`явило до стягнення пеню у розмірі 586 264,00 грн, штраф у розмірі 620 572,31 грн.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність Товариством виняткових обставин для зменшення розміру неустойки.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Євромедтехніка" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні первісних позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2025 прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції зроблено невірні висновки щодо строків поставки, оскільки, на переконання Товариства, змінивши строк попередньої оплати до 01.07.2024, відповідно змінився і строк поставки товару до 01.07.2024. Крім того, щодо неналежного виконання позивачем п. 5.1 договору та недобросовісної поведінки позивача.

Суд першої інстанції, відмовляючи у зменшенні штрафних санкцій, не врахував, що Підприємство не понесло збитки у зв`язку з простроченням поставки товару, яку апелянт здійснив в межах попередньої оплати.

Відтак, Товариство просило зменшити розмір пені та штрафу у разі, якщо суд прийде до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромедтехніка" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Хрипуна О.О., суддів Тищенко О.В., Кравчука Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суд від 19.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромедтехніка" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2025 у справі № 910/15214/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на 18.06.2025.

02.06.2025 через підсистему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від Державного підприємства "Медичні закупівлі України" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач зазначив, що продовження строку попередньої оплати не змінює та не продовжує зобов`язання, визначені п. 4.1 договору № 09/481-08/2023 від 31.08.2023, щодо строків поставки товару, які відповідно до додаткової угоди № 4 встановлені до 30.04.2024 включно.

Позивач зазначає, що апелянтом неправильно трактуються умови спірного договору, хоча вони є зрозумілими та несуперечливими.

Клопотання апелянта про зменшення розміру неустойки позивач вважає необґрунтованим і безпідставним, оскільки відповідач не довів факту заподіяння йому збитків, адже сплата ПДВ має зараховуватись як податковий кредит у майбутньому податковому періоді, відтак не може розцінюватися як збитки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромедтехніка" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2025 у справі № 910/15214/24 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді Хрипуна О.О., суддів: Тищенко О.В., Іонікової І.А. Розгляд справи № 910/15214/24 ухвалено здійснювати в раніше призначеному судовому засіданні 18.06.2025.

У судовому засіданні 18.06.2025 оголошувалась перерва до 23.07.2025.

У зв`язку із перебуванням головуючого судді Хрипуна О.О. у відпустці, судове засідання призначене на 23.07.2025 не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.07.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромедтехніка" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2025 у справі № 910/15214/24 прийнято до провадження новим складом колегії суддів: головуючий суддя Хрипун О.О., судді: Кравчук Г.А., Іоннікова І.А. Справу № 910/15214/24 призначено до розгляду на 27.08.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2025 справу № 910/15214/24 прийнято до провадження колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Хрипун О.О., судді: Михальська Ю.Б., Кравчук Г.А. Розгляд справи № 910/15214/24 ухвалено здійснювати в раніше призначеному судовому засіданні 27.08.2025.

У судовому засіданні 27.08.2025 оголошувалась перерва до 01.10.2025.

01.10.2025 через підсистему "Електронний суд" до Північного апеляційного господарського суду від представника ТОВ "Євромедтехніка" Сініциної О.П. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку терміновим викликом на слідчі та процесуальні дії, як захисника у кримінальному провадженні.

У судове засідання 01.10.2025 сторони явку своїх уповноважених представників не забезпечили.

Так, згідно з частинами 1 та 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Водночас, колегія звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників сторін, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, враховуючи, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для її розгляду без заслуховування пояснень сторін, колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги без участі представників сторін.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Разом із цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 4 статті 269 ГПК України).

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 31.08.2023 між Державним підприємством "Медичні закупівлі України" (замовник) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Євромедтехніка" (постачальник) було укладено договір № 09/481-08/2023 (надалі - Договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник бере на себе зобов`язання поставити замовнику медичні вироби, асортимент, ціна та обсяг яких вказується у специфікації (додаток №1), що є невід`ємною частиною Договору, а замовник зобов`язується прийняти таку продукцію та оплатити її в порядку та на умовах, визначених Договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору поставка продукції здійснюється відповідно до Інкотермс 2020 року.

Згідно із абзацами 1, 2 пункту 3.4 Договору якщо інше не передбачене цим договором, за загальним правилом, оплата продукції здійснюється замовником на умовах попередньої оплати з урахуванням положень бюджетного законодавства та нормативно-правових актів, що регулюють питання здійснення попередньої оплати.

Попередня оплата за цим Договором здійснюється замовником протягом 30 календарних днів з дня надання постачальником забезпечення попередньої оплати у формі банківської гарантії та за умови дотримання постачальником вимог, визначених п.п. 3.6.-3.10. цього Договору.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що постачальник зобов`язаний здійснювати поставку продукції за Договором у строк, вказаний у специфікації (додаток №1). Поставка продукції здійснюється постачальником однією або окремими партіями.

Вказані у специфікації (додаток №1) та/або заявках на поставку продукції строки поставки продукції можуть бути змінені за мотивованим зверненням замовника за наявності обґрунтованих на те підстав та/або у разі здійснення замовником попередньої оплати, та/або у випадку, коли дія Договору може бути продовжена згідно із законодавством у сфері публічних закупівель, але у будь-якому випадку - за взаємною згодою сторін (п. 4.2 Договору).

Згідно з п. 4.4.1 Договору, заявка на поставку продукції подається замовником постачальнику не менше ніж за 30 календарних днів до дати поставки, визначеної у специфікації (додаток №1).

Відповідно до п. 4.5 Договору у випадках коли поставка здійснюється на умовах попередньої оплати, постачальник зобов`язаний здійснити поставку продукції у строк, узгоджений сторонами в Договорі, або зазначений в заявці на поставку продукції, та у межах строку, передбаченого чинним на момент здійснення попередньої оплати законодавством, що регулює порядок здійснення попередньої оплати, та з урахуванням пунктів 4.1 - 4.4 Договору.

Згідно з п. 8.2 Договору у разі порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених Договором) продукції, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від ціни продукції, строк поставки якої порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданої (несвоєчасно переданої, повернутої) продукції, за кожний день затримки передачі; пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за Договором, включаючи день виконання такого зобов`язання; за порушення строку поставки продукції понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7% від ціни продукції, строк поставки якої порушено; при цьому, відібрані зразки серій продукції для проведення випробувань не вважаються непоставленими (неприйнятими).

Відповідно до п. 8.4 Договору у разі застосування пені / штрафу постачальник зобов`язаний сплатити суму пені/штрафу протягом 30 (тридцяти) робочих днів від дати направлення замовником письмового повідомлення постачальнику. Сплата пені/штрафу не звільняє постачальника від виконання умов цього договору.

Пунктом 10.1 Сторонами погоджено, що Договір вважається укладеним і набирає чинності після його підписання сторонами з моменту надання згоди уповноваженим органом управління на вчинення даного значного господарського зобов`язання (у разі, якщо надання такої згоди передбачено законодавством) та діє протягом строку, вказаного у специфікації (додаток №1), а в частині виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором, у тому числі в частині штрафних санкцій та поставки продукції - до повного виконання.

Дія Договору може бути продовжена за взаємною згодою сторін, шляхом підписання додаткової угоди до Договору (пункт 10.2 Договору).

Відповідно до пункту 10.3 Договору усі зміни та доповнення до цього договору викладаються у письмовій формі і після їх підписання сторонами стають невід`ємними частинами цього Договору.

Істотні умови Договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених пунктом 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178.

Пунктом 4 специфікації до Договору передбачено, що згідно з пунктом 4.1 Договору постачальник зобов`язаний здійснити поставку продукції за Договором у строк: - партія № 1 - кількість 1 700 штук до 31.10.2023 (кінцева дата до якої здійснюється поставка); - партія № 2 - кількість 4 922 штук до 29.02.2024 (кінцева дата до якої здійснюється поставка).

Відповідно до пункту 7 специфікації згідно з пунктом 10.1 Договору останній діє до 31.03.2024 включно, а в частині виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором, у тому числі штрафних санкцій та поставки продукції - до повного виконання.

Додатковою угодою від 23.10.2023 № 1 до Договору сторони дійшли згоди у пункті 4 специфікації до Договору цифри та слова "31.10.2023" замінити цифрами та словами "16.02.2024".

Додатковою угодою від 16.02.2024 № 2 до Договору сторони дійшли згоди викласти пункт 4 специфікації до Договору в такій редакції: "У відповідності до п. 4.1 Договору Постачальник зобов`язаний здійснити поставку продукції за Договором у строк до 15 березня 2024 року, включно".

Додатковою угодою від 15.03.2024 № 3 до Договору сторони дійшли згоди викласти пункт 4 специфікації до Договору в такій редакції: "У відповідності до п. 4.1 Договору Постачальник зобов`язаний здійснити поставку продукції за Договором у строк до 29 березня 2024 року, включно". Також, у пункті 7 специфікації до Договору цифри та слова "31 березня 2024 року" замінити цифрами та словами "15 квітня 2024 року".

Додатковою угодою від 29.03.2024 № 4 до Договору сторони дійшли згоди викласти пункт 4 специфікації до Договору в такій редакції: "У відповідності до п. 4.1 Договору Постачальник зобов`язаний здійснити поставку продукції за Договором у строк до 30 квітня 2024 року, включно", а у пункті 7 специфікації до Договору цифри та слова "15 квітня 2024 року" замінити цифрами та словами "01 червня 2024 року".

Додатковою угодою від 30.04.2024 № 5 до Договору сторони дійшли згоди у пункті 7 специфікації до Договору цифри та слова "01 червня 2024" замінити цифрами та словами "14 липня 2024".

Позивачем двома платежами було здійснено попередню оплату товару у загальній сумі 20 091 081,78 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 19.09.2023 № 5405 на суму 5 157 783,00 грн і № 5406 на суму 14 933 298,78 грн.

З урахуванням внесених додатковими угодами до Договору змін до специфікації товар мав бути поставлений до 30.04.2024 включно.

ДП "Медичні закупівлі України" звернулося до постачальника із претензією № 05/2904-07/2024 від 29.07.2024, в якій повідомило про порушення останнім строків поставки продукції, у зв`язку з чим заявлено вимогу про стягнення штрафних санкцій у розмірі 1 206 836,31 грн.

ТОВ "Євромедтехніка" у відповіді № 07/08 від 28.08.2024 на вказану претензію заперечувало проти заявлених до стягнення штрафних санкцій з огляду на те, що прострочення виконання ним зобов`язання не відбулося, оскільки сторонами були погоджені строки поставки кожної партії з Підприємством засобами електронного зв`язку. А саме відповідач вказує про те, що 30.04.2024 повідомляв представника позивача про готовність поставки товару у кількості 3 700 штук, натомість саме позивач електронними засобами зв`язку листом від 03.05.2024 визначив поставку на дату 08.05.2024 з 09:00 год до 12:00 год. Така ж ситуація була і з поставкою товару у кількості 2 922 штук, відповідач про можливість поставки повідомив позивача 06.06.2024, а поставка товару була погоджена з боку представників позивача електронними засобами зв`язку листом від 24.06.2024 на дату 25.06.2024 в першу половину дня, без будь-яких зауважень

Як зазначає Підприємство, Товариство порушило умови договору в частині своєчасної поставки продукції, у зв`язку з чим ДП "Медичні закупівлі України" звернулось до Господарського суду міста Києва з вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромедтехніка" штрафних санкцій у вигляді пені в розмірі 586 264,00 грн, штраф у розмірі 620 572,31 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи як окремо так і в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення первісних позовних вимог.

Нормами статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статтей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Зобов`язанням відповідно до частини 1 та 2 статті 509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору № 09/481-08/2023 про закупівлю від 31.08.2023, який за правовою природою є господарським договором поставки.

Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, є обов`язковим для сторін.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина перша статті 629 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судова колегія зазначає, що двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Так, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

У відповідності до частини 1 статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Як встановлено судом раніше, відповідно до пункту 3.4 Договору якщо інше не передбачено цим договором, за загальним правилом, оплата продукції здійснюється замовником на умовах попередньої оплати з урахуванням положень бюджетного законодавства та нормативно-правових актів, що регулюють питання здійснення попередньої оплати. Попередня оплата за цим договором здійснюється замовником протягом 30 календарних днів з дня надання постачальником забезпечення повернення попередньої оплати у формі банківської гарантії та за умови дотримання постачальником вимог, визначених п.п. 3.6-3.10 цього договору. Датою сплати є дата списання грошових коштів з рахунку замовника, відкритого в органі Казначейства.

Попередня оплата була здійснена Підприємством у розмірі 20 091 081,78 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 19.09.2023 №5405 на суму 5 157 783,00 грн і № 5406 на суму 14 933 298,78 грн.

В силу приписів статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як передбачено частиною 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до пункту 4.5 Договору у випадках коли поставка здійснюється на умовах попередньої оплати, постачальник зобов`язаний здійснити поставку продукції у строк, узгоджений сторонами в Договорі, або зазначений в заявці на поставку продукції, та у межах строку, передбаченого чинним на момент здійснення попередньої оплати законодавством, що регулює порядок здійснення попередньої оплати, та з урахуванням пунктів 4.1 - 4.4 Договору.

Пунктом 4 специфікації до Договору, у редакції додаткової угоди № 4, сторони погодили, що у відповідності до пункту 4.1 договору постачальник зобов`язаний здійснити поставку продукції у строк до 30.04.2024 включно.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, сторонами у відповідній формі (шляхом укладення письмової угоди) було досягнуто домовленості щодо продовження строку поставки всієї партії товару до 30.04.2024.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами частин 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Товариством було частково поставлено продукцію в кількості 3 700 штук на суму 11 225 763,00 грн 08.05.2024, а в кількості 2 922 штук на суму 8 865 318,78 грн 25.06.2024.

Таким чином, поставка товару була здійснена Товариством із простроченням строку погодженого у додатковій угоді № 4 до Договору - до 30.04.2024 включно.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про те, що сторони погодили продовження строку поставки товару до 01.07.2024 шляхом укладення додаткової угоди № 5 від 30.04.2024 з огляду на таке.

Додатковою угодою від 30.04.2024 № 5 було внесено зміни до абзацу 2 пункту 3.4 Договору, а саме: "Попередня оплата за цим Договором здійснюється до 01 липня 2024 року, але не більше 12 місяців від дати оплати Замовником продукції за Договором.", отже строки попередньої оплати останньою додатковою угодою №5 було визначено саме до 01.07.2024 (навіть з урахуванням дати здійсненої передоплати за Договором позивачем), а відтак на переконання відповідача і строки поставки становлять до 01.07.2024.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що внесення 30.04.2024 змін до Договору в частині строків попередньої оплати не змінює строк поставки товару, який сторонами додатковою угодою від 29.03.2024 №4 було погоджено до 30.04.2024, окрім того, товар був повністю оплачений позивачем ще 19.09.2023, що взагалі унеможливлює застосування пункту 3.4 Договору у редакції додаткової угоди від 30.04.2024 № 5.

Відповідно до п. 10.3 Договору всі зміни та доповнення до Договору викладаються у письмовій формі та після їх підписання сторонами стають невід`ємними частинами Договору; істотні умови Договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених пунктом 19 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178.

У матеріалах справи наявна копія додаткової угоди №4 від 29.03.2024, якою у встановленому договором порядку, сторони досягли згоди щодо зміни строку виконання постачальником зобов`язань з поставки товару - до 30.04.2024.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, умови додаткової угоди №5 від 30.04.2024 не містять жодних посилань на досягнення сторонами згоди, саме, в частині продовження строків поставки товару, тобто щодо строків виконання зобов`язання постачальником.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи не містять належним чином засвідчених доказів, підтверджуючих факт досягнення сторонами згоди щодо перенесення строків поставки товару.

Щодо неналежного виконання позивачем пункту 5.1 Договору колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду міста Києва що відповідач діяв недобросовісно, і 30.04.2024 повідомляючи позивача про готовність постачання частини продукції та надання документів, які відповідно до пункту 5.1 Договору зобов`язаний був надати позивачу не менше ніж за 14 робочих днів до дати запланованої відправки продукції в пункт призначення, вже усвідомлював наявність у своїх діях порушення щодо строків поставки товару.

Враховуючи, встановлені обставини справи та умови Договору, датою початку періоду прострочення поставки продукції є 30.04.2024.

Статтями 525, 526 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, дійсний на час виникнення правовідносин (далі - ГК України) передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, оскільки відповідачем допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, факт якого належним чином підтверджується матеріалами справи, суд приходить до висновку, що передбачений умовами Договору розмір штрафних санкцій узгоджується з приписами чинного законодавства України та, відповідно, про правомірність застосування позивачем передбаченої пунктом 8.2 Договору пені і штрафу та наявність правових підстав для нарахування відповідачеві відповідних штрафних санкцій за прострочення виконання договірних зобов`язань.

Суд також зазначає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18).

Правова позиція щодо можливості застосування пені та штрафу за порушення будь - яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання, викладена в постанові Верхового Суду від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18, від 17.09.2020 у справі № 922/3548/19.

Відповідно до частини 1 статті 231 ГК України, чинного на момент дії правовідносин сторін та ухвалення судом першої інстанції рішення, законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Згідно із абзацом 2 частини 2 статті 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 ст. 231 ГК України).

Згідно з частиною 6 статті 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вбачається з матеріалів справи, замовником за Договором № 09/481-08/2023 про закупівлю від 31.08.2023 є Державне підприємство "Медичні закупівлі України", поставка товарів здійснювалася за кошти Державного бюджету України.

Вимоги щодо стягнення пені позивач обґрунтовує пунктом 8.2 Договору, яким сторони визначили, що у разі порушення строку поставки, непередачу (несвоєчасну передачу, повернення з підстав, встановлених Договором) продукції, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від ціни продукції, строк поставки якої порушено, за кожний день прострочення або ціни не переданої (несвоєчасно переданої, повернутої) продукції, за кожний день затримки передачі; пеня нараховується протягом строку порушення виконання зобов`язань за Договором, включаючи день виконання такого зобов`язання; за порушення строку поставки продукції понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачується штраф у розмірі 7% від ціни продукції, строк поставки якої порушено.

Виходячи зі змісту зазначених вище норм матеріального права, головною умовою для стягнення з боржника пені є встановлення факту порушенням боржником виконання зобов`язання.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, Товариство допустило прострочення строків постачання продукції, тому Підприємством було нараховано Товариству 586 264,00 грн пені за періоди з 01.05.2024 по 08.05.2024 - 160 728,65 грн та з 09.05.2024 по 25.06.2024 - 425 535,30 грн та 620 572,31 грн штрафу.

Перевіривши розрахунок пені та штрафу, колегія суддів вважає його арифметично правильним та обґрунтованим, а тому, як правильно зазначив суд першої інстанції, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 586 264,00 грн та штраф у розмірі 620 572,31 грн.

Щодо клопотання апелянта про зменшення розміру штрафу та пені, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; строк прострочення виконання; наслідки порушення зобов`язання, відповідність / невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної особи (в тому числі, вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій - є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені, штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Обґрунтовуючи необхідність зменшення розміру штрафу та пені як у суді першої інстанції так і у суді апеляційної інстанції, Товариство посилалось на те, що отримало збитки у зв`язку з додатковими витратами на сплату податку на додану вартість, від сплати якої останній був звільнений при укладенні Договору, а також через різницю у курсах валют при виконанні договору з іншим контрагентом.

Апелянт також звернув увагу на те, що Підприємством не було понесено збитки через прострочення поставки товару за Договором.

Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 918/289/19.

Посилання апелянта на те, що ним понесено збитки у вигляді суми сплаченого податку на додану вартість, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки відповідно до пунктів 198.3 та 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, платник податку (постачальник) який сплатив ПДВ при імпорті товару, має право на податковий кредит у відповідному податковому періоді.

Відтак, сума сплаченого ПДВ на митниці зменшує податкові зобов`язання постачальника перед державою, а постачальник не зазнає реальних втрат через сплату ПДВ, оскільки він має право включити цю суму до податкового кредиту.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що витрати Товариства, пов`язані з виконанням ним договірних зобов`язань з іншими контрагентами щодо здійснення оплати продукції в іноземній валюті, не є підставою для зменшення штрафних санкцій.

Наведена відповідачем в апеляційній скарзі обставина щодо відсутності у позивача збитків внаслідок затримки поставки товару, на переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, не є тією виключною обставиною, яка б давала підстави для зменшення розміру штрафних санкцій за відсутності інших істотних обставин, які б свідчили про таку необхідність.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав, саме у даній справі, для зменшення розміру штрафних санкцій (пені, штрафу), оскільки відповідачем не надано належного обґрунтування наявності виняткових обстави для зменшення розміру пені та штрафу і відповідних доказів.

Згідно із частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Приписами статтей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ГПК України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом всупереч приписів статтей 73, 74 ГПК України не доведено факту, а також не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї позиції щодо продовження строку поставки продукції у зв`язку з продовженням строку попередньої оплати, відповідно до додаткової угоди №5 та неналежного виконання позивачем своїх обов`язків за договором.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Господарський суд першої інстанції під час вирішення спору правильно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, а тому апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромедтехніка" необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2025 - без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись статтями 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євромедтехніка" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2025 у справі № 910/15214/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.04.2025 у справі № 910/15214/24 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/15214/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 09.10.2025.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді Ю.Б. Михальська

Г.А. Кравчук