РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.10.2025Справа № 910/6407/25
За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Вагон Сервіс"

про стягнення 335556 грн

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Вагон Сервіс" (далі - відповідач) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач) 335556 грн штрафу за порушення умов договору поставки №ЦЗВ-03-03824-01 від 15.10.2024, щодо вчасного постачання товару у погоджені строки.

Відповідач заперечуючи проти вимог позову зазначає, що станом на 02.03.2025 продукція за рознарядкою від 01.11.2024 № ЦЗВ-20/5376 була виготовлена та готова до постачання позивачу, втім через вимогу позивача пройти кваліфікаційні випробування відповідач не здійснював постачання, очікуючи переліку осіб, що будуть залучені до комісії зі сторони Департаменту.

Відповідач не погоджується з висновком комісії позивача за результатами яких виробнику рекомендовано здійснити доопрацювання гідравлічного обладнання. Відповідач зазначає, що 29.05.2025 як було узгоджено сторонами продукція була доставлена за адресою Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Транспортна 69/А, «Відновлювальний поїзд № 2 Кривий Ріг-Головний». Втім автомобіль з товаром на територію «Відновлювальний поїзд № 2 Кривий Ріг-Головний» не впустили, мотивуючи це «відсутність дозволу від керівництва». У подальшому стало відомо, що посадові особи Департаменту надати вказівку службовим особам «Відновлювальний поїзд № 2 Кривий Ріг-Головний» не приймати продукцію від відповідача, що фактично зірвало виконання Договору. На думку відповідача, дані обставини свідчать про грубе порушення Договору, принципу добросовісності, звичаїв ділового обороту та цивільного законодавства України.

Крім того, відповідач просив суд у випадку задоволення позову зменшити розмір штрафу на 90 %.

23.09.2025 відповідачем було заявлено клопотання про витребування у позивача матеріали перевірки обставин викладених в листі від 06.06.2025 № 09/25-031 щодо виконання договору поставки від 15.10.2024 № ЦЗВ-03-03824-01, а саме: аналітичні довідки, службові записки, листування між структурними та відокремленими підрозділами, копії зібраних документів тощо.

Відповідач мотивує своє клопотання тим, що листом від 06.06.2025 № 06/25-031 відповідач звернувся до Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» щодо обставин, які містить ознаки зловживання службовим становищем. Листом Департамент корпоративної безпеки АТ «Укрзалізниця» від 24.07.2025 № ЦЦКБ-19/105н повідомив, що перевірка викладених обставин триває та про її результати буде повідомлено по завершенню.

Відповідач стверджує, що на початку вересня цього року йому стало відомо про завершення перевірки. Листом від 12.09.2025 № 09/25-78 відповідач звернуся до АТ «Укрзалізниця» з проханням надати результати службового розслідування та матеріали перевірки.

Листом Департамент корпоративної безпеки від 22.09.2025 № ЦЦКБ-19/147н повідомлено, що запитувані відомості становлять комерційну таємницю та іншу конфіденційну інформацію АТ «Укрзалізниця», у зв`язку з чим вони не можуть бути наданні на звернення (запит) відповідача. Таким чином, враховуючи що результати перевірки та зібрані під час її здійснення матеріали мають важливе значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи № 910/6407/25, наявні підстави для їх витребування.

Відповідно до частини 1 та 2 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів);

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Як зазначено у ч. 3 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Судом встановлено, що відповідачем заявлено клопотання про витребування доказів в порушення строків встановлених ч. 3 ст. 80 ГПК України, клопотання про поновлення пропущеного строку відповідач не заявляв, а також не надав обґрунтування, які саме обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати.

Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засіданні.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст. ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.10.2024 між позивачем як покупцем та відповідачем як постачальником було укладено договір поставки № ЦЗВ-03-03824-01 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник взяв на себе зобов`язання поставити та передати у власність покупця товар на умовах цього договору.

Відповідно до умов п. 1.2 Договору найменування товару: 04-1124 Набор насадок до домкрату типу 04-1121, 02-4070 Агрегат насосний з двигуном внутрішнього згорання тощо (запасні частини до гідравлічного обладнання) (Частина залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу, обладнання для контролю залізничного руху).

Кількість, асортимент, марка, рік виготовлення та виробник товару визначаються у Специфікації до цього Договору (п.1.3 Договору).

Відповідно до п. 4.2 Договору поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару. Партією товару вважається обсяг одиниць товару, визначений покупцем у рознарядці, якщо інше не вказано в самій рознарядці. Строк поставки товару - протягом 150 (ста п`ятдесяти) календарних днів з дати надання письмової рознарядки покупцем.

Місце поставки - Київська область, м. Фастів (або згідно рознарядки покупця).

Право власності на товар переходить до покупця з дати поставки товару.

У пункті 4.5 Договору сторони домовились, що рознарядка покупця на товар направляється постачальнику в один з таких способів:

- на поштову адресу постачальника, зазначену в цьому Договорі (листом з оголошеною цінністю та описом вкладення і повідомленням про вручення);

- вручаються уповноваженому представнику постачальника під розпис;

- шляхом відправлення на електронну адресу постачальника (зазначену в цьому Договорі) скан-копії відповідної рознарядки в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документів. Документ вважається отриманим постачальником з дати його направлення покупцем на електронну адресу постачальника, підтвердженням чого є відповідна роздруківка з поштового програмного забезпечення покупця.

Згідно з п. 4.6 Договору датою поставки товару вважається дата підписання Сторонами Акта прийому-передачі товару та/або видаткової накладної.

Сторонами також підписано до Договору - Специфікацію №1, якою визначено, що загальна ціна Договору становить 2282640 грн з ПДВ.

На виконання умов Договору позивачем на електронну адресу відповідача було направлено рознарядку від 01.11.2024 № ЦЗВ-20/5376, яку відповідачем було отримано 04.11.2024, про що зроблено відповідну відмітку. Крім того, у вказаній рознарядці місце поставки товару вказано: Дніпропетровська область, Довгинцівський район, м. Кривий Ріг, вул. Транспортна, 69/А.

Враховуючи умови п. 4.2 Договору кінцевою датою поставки товару за рознарядкою є 03.04.2025, що визнається обома сторонами.

Позивач зазначає, що відповідачем не було поставлено товару у визначений Договором строк, що стало підставою для пред`явлення цього позову про стягнення з відповідача штрафних санкцій у сумі 335556 грн.

Відповідач проти вимог позову заперечує проти вимог позову, посилаючись на неправомірні дії працівників позивача, які не приймали товар привезений відповідачем на місце відвантаження, а також посилався на те, що прострочення виконання зобов`язання з поставки товару виникло не з вини відповідача.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, посилається на висновок Київської обласної (Регіональної) торгово-промислової палати від 09.04.2025 № 185/03.23, що на думку відповідача є підставою для звільнення від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за Договором.

З наявних у справі матеріалів судом встановлено наступне.

15.01.2025 на адресу позивача надійшов лист № ЦРБ-20/392 за підписом директора Департаменту безпеки руху, охорони праці та екологічної безпеки АТ «Українська залізниця» Володимира Крота, щодо приймання за договором поставки продукції №ЦЗВ-03-03824-01 від 15.10.2024 за ДСТУ 8634:2016

З пояснень відповідача вбачається, що йому засобами телекомунікаційного зв`язку було повідомлено про вимогу проведення комісійних випробувань продукції ТОВ «ПРОМКОРП» з обов`язковим залученням фахівців Департаменту.

Відповідач погодився на проведення комісійних випробувань за участю фахівців АТ «Укрзалізниця» про що повідомив позивача листом від 22.01.2025 № 25/01-133 та просив продовжити строк дії рознарядки для належної підготовки до кваліфікаційних випробувань.

Листом від 28.01.2025 №ЦЗВ-20/566 позивач зазначив про відсутність підстав для продовження строку дії рознарядки.

Відповідач, листом від 15.02.2025 № 25/02-1122 звернувся до випробувальної лабораторії ТОВ «Випробувально-сертифікаційний центр «ПІВДЕНТЕСТ» з проханням провести випробування виготовленої ТОВ «ПРОМКОРП» продукції.

02.03.2025 відповідач та виробник погодили направлення виготовленої продукції до випробувальної лабораторії ТОВ «Випробувально-сертифікаційний центр «ПІВДЕНТЕСТ» для проведення випробувань, що підтверджується актом відбору зразків від 02.03.2025.

Листом від 24.03.2025 № 25/03-203 відповідач повідомив Департамент про готовність до проведення випробувань з залученням фахівців Департаменту.

Листом від 24.03.2025 № 25/03-204 відповідач повідомив позивача про готовність здійснити постачання продукції в період з 31.03.2025 - 01.04.2025.

Листом від 25.03.2025 № ЦРБ-21/1 директор Департаменту повідомив про відрядження своїх фахівців для участі в випробуваннях.

28.03.2025 комісією у складі ЦРБН Придн. Піскуна Ю.В., ЦРБНЗ Придн. Попадчука О.Б., НАВ Придн. Маляренко М.В., заст.НАВ Придн. Білого О.Ю., НВП-2 Кривий Ріг-Головний Коваленка О.В., представника ТОВ «НВП Вагон-Сервіс» Христевича О.В., представника ТОВ «ПРОМКОРП» Шляхова В.О., відповідно до вимог Програми і методики кваліфікаційних випробувань ПМ.04.10.2024.000, затвердженої директором ТОВ «ПРОМКОРП» Звєрєвою К.О., проведено огляд пред`явлених запасних частин гідравлічного обладнання, виготовленого відповідно до Договору між філією «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця» та ТОВ «НВП ВАГОН-СЕРВІС» №ЦЗВ-03-03824-01 від 15.10.2024 проведені кваліфікаційні випробування за результатами яких виробнику рекомендовано здійснити доопрацювання гідравлічного обладнання у зв`язку із чим було складено відповідний акт у м. Дніпрі.

Судом встановлено, що акт від 28.03.2025 було підписано усіма учасниками комісії, а також представником відповідача.

З наведеного вбачається, що на момент підписання вказаного акту відповідач був обізнаний про виявлені недоліки обладнання та необхідність у їх усуненні.

Поряд з цим, відповідач категорично заперечує проти встановлених комісією невідповідностей обладнання та посилається при цьому на результати випробувань проведених випробувальною лабораторією ТОВ «Випробувально-сертифікаційний центр «ПІВДЕНТЕСТ».

Натомість позивач зазначає, що випробування товару, проведені лабораторією ТОВ «Випробувально-сертифікаційний центр «ПІВДЕНТЕСТ» у період з 04.03.2025 по 28.03.2025, були виконані без навантаження, про що свідчать висновки протоколів. Інакше кажучи, випробування товару були проведені не в повному обсязі. Особливо це стосується гідравлічних підйомників ГП30-600/300-425, зав. № 119, № 126 та гідравлічного підйомника ГП30-1200/600-420, зав. № 120, які повинні були пройти випробування на стійкість та міцність конструкції згідно з вимогами ДСТУ ЕN 1494:2018 «Домкрати рухомі або пересувні та подібне підіймальне устаткування». Однак вони не були перевірені на технічну безпеку.

Позивач зауважує, що кваліфікаційні випробування, які були проведені 28.03.2025 згідно з Програмою і методикою кваліфікаційних випробувань №-ПМ.04.10.202.000 за участю представників АТ «Укрзалізниця», виявили суттєві недоліки та інші зауваження, відображені в комісійному акті від 28.03.2025 та зафіксовані на фото. Виявлені суттєві недоліки та інші зауваження свідчать про те, що товар не відповідає в повному обсязі технічним параметрам та характеристикам, зазначеним замовником в Специфікації № 1 до Договору поставки від 15.10.2024 № ЦЗВ-03-03824-01, а його конструкція не підлягає покращенню. Суттєві недоліки та інші зауваження до товару, які були відображені у листі позивача від 01.04.2025 № НПридн-05/190, де вказано, що встановлені недоліки не можуть гарантувати безпечне та своєчасне виконання відновним поїздом поставлених задач.

11.04.2025 відповідач направив позивачу оригінал висновку Київською обласною (регіональною) торгово-промисловою палатою від 09.04.2025 № 185/03.23 щодо унеможливлення своєчасного виконання зобов`язання за Договором спричиненого істотною зміною обставин з пропозицією скасувати або продовжити рознарядку або укласти додаткову угоду про розірвання Договору були подані позивачу через скриньку розміщену за адресою: м. Київ, про-т. Повітрофлотський 11/15.

Суд зауважує, що відповідачем не було долучено до справи копії висновку Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати від 09.04.2025 № 185/03.23.

17.04.2025 позивач направив відповідачу претензію про сплату штрафних санкцій у зв`язку із порушенням строків поставки товару за Договором та Рознарядкою до нього.

Як зазначає відповідач, у зв`язку з невизначеністю та відсутністю відповіді на лист від 11.04.2025, представник відповідача направив адвокатський запит від 25.04.2025 № 35/1 позивачу.

Листом від 06.05.2025 № ЦЗВ-20/1837 позивач повідомив, що про результати розгляду висновку від 09.04.2025 № 185/03.23 відповідачу не повідомлялось, а рознарядка за Договором не скасовувалась.

З пояснень відповідача вбачається, що 29.05.2025, як було узгоджено сторонами в рознарядці, продукція була доставлена за адресою Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Транспортна 69/А, «Відновлювальний поїзд № 2 Кривий Ріг-Головний». Втім автомобіль з товаром на територію «Відновлювальний поїзд № 2 Кривий Ріг-Головний» не впустили, мотивуючи це «відсутність дозволу від керівництва».

На думку відповідача такі дії посадових осіб Департаменту фактично зірвало виконання Договору, що свідчить про грубе порушення Договору, принципу добросовісності, звичаїв ділового обороту та цивільного законодавства України.

Разом з тим, суд відхиляє такі зауваження відповідача, оскільки дії відповідача щодо намагання поставити товар за Договором було вже вчинено поза межами погодженого умовами Договору та рознарядки строку.

Положеннями ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, за умовами п. 4.2 Договору кінцевою датою поставки товару за рознарядкою є 03.04.2025.

Відповідно до п. 5.4 Договору приймання товару за кількістю та якістю здійснюється за наявності документів, що підтверджують якість товару згідно з п. 2.2 цього Договору, та таких товаросупровідних документів:

- підписаний постачальником рахунок-фактура;

- підписаний постачальником акт прийому-передачі товару або підписана постачальником видаткова накладна (видаткова накладна складається Сторонами у випадку поставки товару до відділу складського господарства виробничого підрозділу складського господарства філії «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця»);

- підписана постачальником товарно-транспортна накладна (у разі поставки товару автомобільним транспортом) або електронна залізнична накладна (у разі поставки товару залізничним транспортом), або відповідний документ, виданий оператором поштового зв`язку;

- підписані постачальником пакувальні аркуші (при наявності).

- копія Технічних умов виробника та змін до них (якщо такий товар виготовляється відповідно до Технічних умов) або належним чином оформлений витяг з Технічних умов, з обов`язковими даними про товар, а саме:

1) норми показників;

2) правила приймання;

3) методи контролю;

4) умови зберігання;

5) вказівки щодо експлуатації, тощо;

6) інформаційну довідку або інший документ, в якому визначено норми показників, правила відбору зразків (проб) та методи випробування товару для проведення лабораторного дослідження (випробування) на відповідність ТУ та/або ДСТУ.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту поставки відповідачем позивачу товару у строк до 03.04.2025, а отже, відповідачем було допущено прострочення виконання свого зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з пп. 9.3.1 п. 9.3 Договору постачальник при порушенні строків поставки оплачує покупцю штраф у розмірі 15 % від вартості непоставленого в строк товару на умовах, передбачених п. 4.2 цього договору, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого в строк товару, яка нараховується за кожен день прострочення до моменту виконання постачальником зобов`язання щодо поставки товару або до останнього дня строку дії цього договору (якщо постачальник не виконав і не підтвердив намір виконати своє зобов`язання щодо поставки, яке виникло під час дії цього договору). При цьому постачальник не звільняється від виконання свого зобов`язання поставити товар, якщо про інше його не попередив письмово покупець.

Перевіривши розрахунок штрафу в сумі 335556 грн (2237040 грн (вартість непоставленого товару) х 15%), суд встановив, що він є арифметично правильним, відповідає положенню чинного законодавства та умовам Договору, а тому позовні вимоги про стягнення штрафу в сумі 335556 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, суд має право зменшити розмір санкцій зокрема з таких підстав: у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік не є вичерпним, оскільки частина третя статті 551 ЦК України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до усталеної та послідовної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки судом поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін.

Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 ЦК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.10.2021 у справі №910/8396/20, від 08.10.2020 у справі №904/5645/19; від 14.04.2021 у справі №922/1716/20, від 05.03.2019 у справі №923/536/18; від 10.04.2019 у справі №905/1005/18; від 06.09.2019 у справі у справі №914/2252/18; від 30.09.2019 у справі №905/1742/18; від 14.07.2021 у справі №916/878/20.

Суд наголошує, що положення ст. 551 ЦК України у вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій є універсальними у правозастосуванні, що підтверджується сталою та послідовною практикою Верховного Суду.

Суд вважає за необхідне звернутися до висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, які викладені у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22.

Зокрема, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в означеній постанові вказала на те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку ст. 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці.

Об`єднана палата відзначила, що урахування індивідуального характеру підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру.

Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Отже, індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчить про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено. Наведене, у свою чергу, вимагає, щоб розмір неустойки відповідав принципам верховенства права.

Крім того, суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2024 у справі №911/952/22 сформувала висновки щодо застосування означених норм права та у розділі "Висновки щодо застосування норм матеріального права", зокрема, в п. 213, 214, зазначила таке:

"213. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

214. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права".

Також у пункті 72 постанови від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу та зазначила, зокрема, "що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення".

Отже, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Дослідивши наявні у справі докази та пояснення відповідача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 335556 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ВАГОН-СЕРВІС" (04082, місто Київ, вулиця Пріорська, будинок 21; ідентифікаційний код 37269467) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) 335556 (триста тридцять п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) грн штрафу та 4026 (чотири тисячі двадцять шість) грн 67 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Сташків Р.Б.