ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2025м. ДніпроСправа № 904/3150/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Іванової Т.В.

за участю секретаря судового засідання Давидової Є.О.

та представників:

від позивача: Сорока С.С. (в режимі відеоконференції)

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Добропіллявугілля-видобуток" (85001, Донецька область, місто Добропілля(3), проспект Шевченка, будинок 2; ідентифікаційний код 43895975)

до відповідача Приватного підприємства "Ренк" (49069, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Савурська, будинок 19; ідентифікаційний код 25362000)

про витребування майна з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ СПОРУ

1. Стислий виклад позиції позивача

Державним підприємством "Добропіллявугілля-видобуток" та Приватним підприємством "Ренк" укладено договір від 03.05.2023 № 611-23 ШУН відповідно до умов якого відповідач зобов`язався надати позивачеві послуги з дефектування майна позивача, а саме комбайна УКД 200-500 (інвентарний номер 100000035, шахта "Новодонецька"). На виконання умов договору позивач передав відповідачеві комбай?н УКД 200-500 (ріжуча частина УКД 200-500.11.00.000 (без електродвигуна) 1 шт.; ріжуча частина УКД 200-500.11.00.000-01 (без електродвигуна) 1 шт.; рама УКД 200-500.12.00.000- 01 1 шт.; портал УКД 200-500.14.00.000 1 шт.; гідродомкрат УКД 200- 500.15.05.000Д 2 шт.; шнек ШТД.09.08.000-04 1 шт.; шнек ШТД.09.08.000-05 1 шт.). Однак відповідач умови договору не виконав, належне майно позивачу не повернув.

2. Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому статтею 165 Господарським процесуальним кодексом України.

З приводу дотримання судом прав відповідача під час розгляду даної справи слід зазначити таке.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до статей 9, 14, 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" на підставі поданих юридичною особою (фізичною особою - підприємцем) документів у Єдиному державному реєстрі зазначаються відомості про її місцезнаходження.

Частиною 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" встановлено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Тобто, офіційне місцезнаходження повідомляється юридичною особою (фізичною особою - підприємцем) для забезпечення комунікації та зв`язку із нею зацікавлених осіб, у тому числі контрагентів, органів державної влади тощо.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи відповідь №1506881 від 23.06.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 49069, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Савурська, будинок 19, на яку і була направлена кореспонденція господарського суду для відповідача (а.с.44).

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з частиною 6 статті 242 цього Кодексу днем вручення судового рішення є, окрім іншого, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

При цьому господарський суд зазначає, що поштова кореспонденція, якою була надіслана ухвала суду від 23.06.2025 на юридичну адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулася на адресу суду з довідкою АТ "Укрпошта" форми 20 "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с.50-54).

Крім того господарським судом з метою належного повідомлення відповідача про обставини даної справи здійснено повторне поштове направлення ухвали суду від 23.06.2025 відповідачу Приватному підприємству "Ренк" за адресою: 49069, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Савурська, будинок 19. Однак, вказана поштова кореспонденція, надіслана повторно на юридичну адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, також повернулася на адресу суду з довідкою АТ "Укрпошта" форми 20 "За закінченням терміну зберігання" (а.с.81-86).

Суд зазначає, що у разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №923/1432/15.

Враховуючи викладене, неперебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.

За таких обставин можна дійти висновку, що невручення ухвали суду відбулось через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю офіційною (юридичною) адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

При цьому до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Разом з тим господарським судом, з метою повного та всебічного повідомлення відповідача про обставини справи, здійснено оприлюднення на сайті Господарського суду Дніпропетровської області оголошення (https://dp.arbitr.gov.ua) про відкриття провадження у справі (а.с. 49).

В даному випадку господарським судом здійснені всі можливі заходи задля повідомлення відповідача про розгляд даної справи судом, що підтверджується направленням ухвал суду на всі відомі суду засоби зв`язку з відповідачем.

Також суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, зокрема, ухвалу господарського суду від 23.06.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/128344979) надіслано судом 23.06.2025, зареєстровано в реєстрі 24.06.2025 та забезпечено надання загального доступу 25.06.2025, тобто завчасно; отже у позивача та відповідача були всі дані, необхідні для пошуку та відстеження руху справи, а також реальна можливість отримання такої інформації також із вказаного відкритого джерела (у Єдиному державному реєстрі судових рішень).

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Отже, станом на 24.09.2025 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг та враховуючи обмеження, пов`язані з запровадженням воєнного стану, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись за рахунок порушення права позивача на розумність строків розгляду справи судом (на своєчасне вирішення спору судом), що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2025, не скористався правом на подачу до суду відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

ІІ. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання

13.06.2025 до господарського суду за допомогою системи "Електронний суд" від Державного підприємства "Добропіллявугілля-видобуток" (далі - позивач) до Приватного підприємства "Ренк" (далі - відповідач) за допомогою системи "Електронний суд" надійшла позовна заява витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме: витребувати з незаконного володіння Приватного підприємства "Ренк" (ідентифікаційний код юридичної особи 25362000) майно, що належить Державному підприємству "Добропіллявугілля-видобуток" (ідентифікаційний код юридичної особи 43895975), а саме: комбайн УКД 200-500 (ріжуча частина УКД 200-500.11.00.000 (без електродвигуна) 1 шт.; ріжуча частина УКД 200-500.11.00.000-01 (без електродвигуна) 1 шт.; рама УКД 200-500.12.00.000-01 1 шт.; портал УКД 200- 500.14.00.000 1 шт.; гідродомкрат УКД 200-500.15.05.000Д 2 шт.; шнек ШТД.09.08.000-04 1 шт.; шнек ШТД.09.08.000-05 1 шт.), інвентарний номер 100000035.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2025 справу №904/3150/25 передано на розгляд судді Івановій Т.В.

16.06.2025 позовну заяву Державного підприємства "Добропіллявугілля-видобуток" до Приватного підприємства "Ренк" про витребування майна з чужого незаконного володіння залишено без руху.

23.06.2025 до господарського суду за допомогою системи "Електронний суд" від Державного підприємства "Добропіллявугілля-видобуток" надійшла заява (вх. суду №26872/ від 23.06.2025) про усунення недоліків.

23.06.2025 ухвалою господарського суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 15.07.2025 о 11:00 год.

15.07.2025 у підготовче засідання в режимі відеоконференції з`явилися повноважні представники позивача. Повноважний представник відповідача у вказане підготовче засідання не з`явився.

15.07.2025 ухвалою господарського суду відкладено підготовче засідання у справі на 21.08.2025 о 11:00 год.

У зв`язку з перебуванням судді Іванової Т.В. у відпустці судове засідання, призначене на 21.08.2025 у даній справі, не відбулося.

22.08.2025 ухвалою господарського суду призначено підготовче засідання у справі на 28.08.2025 о 11:00 год.

28.08.2025 у підготовче засідання в режимі відеоконференції з`явився повноважний представник позивача. Повноважний представник відповідача у вказане підготовче засідання не з`явився.

У вказаному підготовчому засіданні обговорені питання, що стосуються виконання завдань підготовчого засідання, передбачених статтею 182 Господарського процесуального кодексу України.

28.08.2025 ухвалою господарського суду продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче судове засідання на 09.09.2025 о 10:40 год.

09.09.2025 у підготовче засідання в режимі відеоконференції з`явився повноважний представник позивача. Повноважний представник відповідача у вказане підготовче засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання сторони повідомлені належним чином.

09.09.2025 ухвалою господарського суду закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 24.09.2025 об 11:20 год.

24.09.2025 ухвалою господарського суду повідомлено учасників справи про те, що ухвалення та проголошення судового рішення у справі №904/3150/25 призначено на 06.10.2025 о 17:00 год.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Спір у справі виник у зв`язку неповерненням відповідачем належного майна позивача переданого відповідно до умов договору, що призвело до порушення майнових прав позивача.

Перелік обставин, які є предметом доказування у справі:

(1) Факт укладення між сторонами договору № 611-23 ШУН від 03.05.2023 та його умови, передання майна відповідачу на виконання умов договору.

(2) Факт права вимоги позивача щодо спірного майна.

(3) Факт невиконання відповідачем зобов`язання та неповернення майна.

1. Укладення договору № 611-23 ШУН від 03.05.2023 та його умови, передання майна відповідачу на виконання умов договору.

03.05.2023 між Приватним підприємством "Ренк", як виконавцем, та Державним підприємством "Добропіллявугілля-видобуток", як замовником, укладено договір №611-23 ШУН (далі - договір, а.с. 6-7) відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надати послугу, а замовник прийняти та оплатити наступні послуги: класифікація за ДК 021:2015:50530000-9 послуги з ремонту і технічного обслуговування техніки дефектування комбайна УКД 200-500 ш. Новодонецька (пункту 1.1. договору).

Місце надання послуг: м. Червоноград, вул. Львівська, 36 (пункт 1.2. договору).

Пунктом 3.2. договору визначено, що термін надання послуг: з моменту підписання договору до 31.05.2023.

Відповідно пункту 5.1.2. виконавець зобов`язаний надати послуги у строк, передбачений пунктом 3.2. договору.

Договір вважається укладеним з дня його підписання сторонами і діє до 21.12.2023, а в частині виконання фінансових зобов`язань до повного виконання сторонами свої зобов`язань.

У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним даного договору, додаткових угод до нього чи визнання неукладеним в певній частині. Також відсутні докази про розірвання такого договору.

Судом встановлено, що у вказаному кредитному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.

На виконання умов договору відповідно акт прийому-передачі від 03.05.2023 (а.с. 8) позивач передав, а відповідач отримав комбайн УКД 200-500 інвентаризаційний номер 100000035 в складі:

- ріжуча частина УКД 200-500.11.00.000 (без електродвигуна) 1 шт.;

- ріжуча частина УКД 200-500.11.00.000-01 (без електродвигуна) 1 шт.;

- рама УКД 200-500.12.00.000-01 1 шт.;

- портал УКД 200- 500.14.00.000 1 шт.;

- гідродомкрат УКД 200-500.15.05.000Д 2 шт.;

- шнек ШТД.09.08.000-04 1 шт.;

- шнек ШТД.09.08.000-05 1 шт.

2. Право вимоги позивача щодо спірного майна.

У зв`язку із забезпеченням повернення єдиного майнового комплексу державного підприємства "Добропіллявугілля" з оренди згідно з Порядком повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженим наказом Фонду державного майна від 07.08.1997 №847, утворено державне підприємство "Добропіллявугілля-видобуток" про, що надано до матеріалів справи копію наказу Міністерства енергетики України №693 від 28.10.2020 (а.с. 27) та копію статут державного підприємства "Добропіллявугілля-видобуток" (а.с. 36).

Об`єкт державної власності цілісний майновий комплекс державного підприємства "Добропіллявугілля" повернуто з оренди на баланс державного підприємства "Добропіллявугілля-видобуток" з усією матеріально-технічною базою, що підтверджується актом прийому-передачі державного майна єдиного (цілісного) майнового комплексу державного підприємства "Добропіллявугілля" від 25.01.2021 (а.с. 37-39).

Відповідно до переліку основних засобів власного майна орендаря, які надано для заліку невикористаного амортизаційного фонду станом на 25.01.2021 (додаток №8), позивачу передано комбайн УКД 200-500.00.00.000-11 нульовий комплекс ЕЛ.ДВ.SG7W 490L-4,N = 220кВс, SG3 292-S4 8кВт (а.с. 40-41).

3. Невиконання відповідачем зобов`язання та неповернення майна.

На виконання умов договору відповідно акт прийому-передачі від 03.05.2023 (а.с. 8) позивач передав, а відповідач отримав комбайн УКД 200-500 інвентаризаційний номер 100000035 в складі: ріжуча частина УКД 200-500.11.00.000 (без електродвигуна) 1 шт.; ріжуча частина УКД 200-500.11.00.000-01 (без електродвигуна) 1 шт.; рама УКД 200-500.12.00.000-01 1 шт.; портал УКД 200- 500.14.00.000 1 шт.; гідродомкрат УКД 200-500.15.05.000Д 2 шт.; шнек ШТД.09.08.000-04 1 шт.; шнек ШТД.09.08.000-05 1 шт.

Пунктом 3.2. договору визначено, що термін надання послуг: з моменту підписання договору до 31.05.2023.

Відповідно пункту 5.1.2. виконавець зобов`язаний надати послуги у строк, передбачений пунктом 3.2. договору.

У встановлений строк відповідач умови договору не виконав, належне позивачу майно не повернув.

В подальшому позивачем на адресу відповідача направлено вимогу №01-10/527 від 20.05.2025 (а.с. 11, 12) відповідно до якої вимагав повернути на адресу позивача (Шахта "Новодонецька" 84052, Донецька область, Краматорський район, село Курицине, вулиця Робоча, будинок 15Б) комбайн УКД 200-500 інвентаризаційний номер 100000035 в складі: ріжуча частина УКД 200-500.11.00.000 (без електродвигуна) 1 шт.; ріжуча частина УКД 200-500.11.00.000-01 (без електродвигуна) 1 шт.; рама УКД 200-500.12.00.000-01 1 шт.; портал УКД 200- 500.14.00.000 1 шт.; гідродомкрат УКД 200-500.15.05.000Д 2 шт.; шнек ШТД.09.08.000-04 1 шт.; шнек ШТД.09.08.000-05 1 шт.

Проте, відповіді на вказану вимогу відповідач не надав, належне позивачу майно не повернув

ІV. МОТИВИ СУДУ

1. Норми права, які застосував суд. Позиції Верховного Суду щодо застосування норм права, які підлягають врахуванню.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 321 Цивільного кодексу України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом частини першої статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 Цивільного кодексу України).

Згідно з вимогами статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 статті 92 Конституції України).

Відповідно до статей 317, 319, 321 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство відокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (статті 387, 388 Цивільного кодексу України).

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13, власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (пункт 10.9).

Згідно зі статтею 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно висновків Верховного Суду викладених у постанові від 06.09.2023 у справі №522/1552/19, власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 Цивільного кодексу України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно.

При цьому стаття 400 Цивільного кодексу України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Стаття 388 Цивільного кодексу України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, частина 2 цієї статті встановлює два випадки за яких майно не може бути витребувано від добросовісного набувача: якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень; якщо воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.

Однак, відповідно до частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах.

Ефективним способом захисту права неволодіючого власника майна до володіючого, на його думку, невласника є звернення з віндикаційним позовом, тобто з позовом про витребування майна (пункт 6.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340).

Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном, з підстав, передбачених статтею 388 Цивільного України. До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №674/31/15-ц (провадження № 14-288цс18).

У постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі №522/8412/19 (провадження № 61-10353св22) зазначено, що при розгляді спорів про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння необхідно враховувати, що позивачем за таким позовом може бути лише власник майна, який на момент подання позову не володіє цим майном, а також особа, яка хоча і не є власником, але в якої майно перебувало у володінні за законом або договором, зокрема, на підставі цивільно-правових договорів (зберігання, майнового найму тощо), в оперативному управлінні, на праві повного господарського відання, а також на інших підставах, встановлених законом (постанова Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 766/4410/17 (провадження № 61-29040св18)).

2. Оцінка судом доказів та позицій сторін

Суд оцінює надані сторонами докази відповідно до статей 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України на підставі свого внутрішнього переконання.

17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX, яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України і змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Таким чином, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановляння законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 Цивільного кодексу України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Положення статті 388 Цивільного кодексу України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

На підтвердження наявності у нього суб`єктивного матеріального права на витребування майна з чужого незаконного володіння, позивач за віндикаційним позовом повинен надати суду відповідні докази, що підтверджують його права титульного володільця на зазначене майно, факт вибуття такого майна з його володіння поза його волею, наявність майна в натурі у володінні відповідача та відсутність у відповідача правових підстав для володіння цим майном.

Право на витребування майна від добросовісного набувача має саме власник або інший титульний володілець майна і в тому випадку, коли майно перебувало безпосередньо у його володінні або особи, якій він передав майно у володіння, та вибуло з такого їх володіння не з їхньої волі.

Відповідно до переліку основних засобів власного майна орендаря, які надано для заліку невикористаного амортизаційного фонду, станом на 25.01.2021 (додаток №8) позивачу передано комбайн УКД 200-500.00.00.000-11 нульовий комплекс ЕЛ.ДВ.SG7W 490L-4,N = 220кВс, SG3 292-S4 8кВт (а.с. 40-41).

Отже, позивач є титульним володільцем спірного майна.

Господарським судом встановлено, що Приватне підприємство "Ренк" не є належним власником спірного майна, строк надання послуг за договором №611-23 ШУН сплив 31.05.2023, а строк дії договору 31.12.2023. Отже, правова підстава володіння відповідачем майном відпала, а подальше його утримання є незаконним. За таких обставин наявні правові підстави для витребування з незаконного володіння Приватного підприємства "Ренк" майна на користь Державного підприємства "Добропіллявугілля-видобуток" .

Враховуючи зазначені вище норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також слід зазначити, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

V. Висновки Суду

Враховуючи встановлені обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що Приватне підприємство "Ренк" не є належним власником комбайна УКД 200-500 (інвентаризаційний номер 100000035) та його складових, а строк надання послуг за договором № 611-23 ШУН сплив, у зв`язку з чим відповідач утратив правові підстави для подальшого володіння зазначеним майном.

Відповідно до статей 387 та 400 Цивільного кодексу України подальше утримання майна відповідачем є незаконним, що зумовлює необхідність його витребування з чужого незаконного володіння.

Позивач обрав належний спосіб захисту свого порушеного права відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України.

Отже, вимоги Державного підприємства "Добропіллявугілля-видобуток" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

VІ. Судові витрати

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства "Добропіллявугілля-видобуток" до відповідача Приватного підприємства "Ренк" про витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити у повному обсязі.

Витребувати з незаконного володіння Приватного підприємства "Ренк" (49069, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Савурська, будинок 19; ідентифікаційний код 25362000) майно, що належить Державному підприємству "Добропіллявугілля-видобуток" (85001, Донецька область, місто Добропілля(3), проспект Шевченка, будинок 2; ідентифікаційний код 43895975), а саме: комбайн УКД 200-500 (ріжуча частина УКД 200-500.11.00.000 (без електродвигуна) 1 шт.; ріжуча частина УКД 200-500.11.00.000-01 (без електродвигуна) 1 шт.; рама УКД 200-500.12.00.000-01 1 шт.; портал УКД 200- 500.14.00.000 1 шт.; гідродомкрат УКД 200-500.15.05.000Д 2 шт.; шнек ШТД.09.08.000-04 1 шт.; шнек ШТД.09.08.000-05 1 шт.), інвентарний номер 100000035.

Стягнути з Приватного підприємства "Ренк" (49069, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Савурська, будинок 19; ідентифікаційний код 25362000) на користь Державного підприємства "Добропіллявугілля-видобуток" (85001, Донецька область, місто Добропілля(3), проспект Шевченка, будинок 2; ідентифікаційний код 43895975) 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) судових витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 06.10.2025

Суддя Т.В. Іванова