РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.10.2025Справа № 910/7026/25
За позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

до Організації ветеранів Подільського району м.Києва

про стягнення 51 788, 46 грн

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Організації ветеранів Подільського району м.Києва (надалі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 51 667, 50 грн, з яких: 12 628, 89 грн заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року, 20 430, 34 грн заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року, 14 378, 58 грн інфляційні втрати, 3 732, 69 грн 3% річних, 497, 00 грн заборгованість за абонентське обслуговування для послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по березень 2025 року, 120, 96 грн заборгованість за оплату внесків за обслуговування вузла комерційного обліку теплової енергії з березня 2020 року по березень 2025 року.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 11, 525, 526, 610, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання щодо оплати спожитої теплової енергії за адресою: місто Київ, вулиця Оболонська, будинок 39, літера А а також наданих послуг з абонентського обслуговування для послуги з постачання теплової енергії та за обслуговування вузла комерційного обліку теплової енергії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2025 відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу № 910/7026/25 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2025 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

05.09.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 продовжено розгляд справи №910/7026/25, після залишення її без руху, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами. Також зобов`язано позивача надати суду пояснення з нормативно-правовим обґрунтуванням щодо включення до ціни позову суми 120, 96 грн за оплату внесків за обслуговування вузла комерційного обліку теплової енергії за період з березня 2020 року по березень 2025 року з відповідним розрахунком.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження в справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04071, місто Київ, вулиця Хорива, будинок 45/24.

Однак, конверт з ухвалою про відкриття провадження в справі від 09.06.2025 був повернутий до суду з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до вимог частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з пунктами 3, 4, 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відмовився», «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п., врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи викладене вище, судом було вжито усіх належних заходів, щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, відтак, останній вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений в праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами в справі № 910/7026/25 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Крім цього, суд зазначає, що згідно ст. 6 Господарського процесуального кодексу України відповідач зобов`язаний був зареєструвати електронний кабінет в системі «Електронний суд», чого останнім зроблено не було.

За відсутності відзиву від відповідача суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 2875/15 від 01.07.2015 (надалі - договір оренди), що міститься в матеріалах справи (а.с. 32-34), укладеним між Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією, як орендодавцем та відповідачем, як орендарем, вбачається, що відповідач прийняв в оренду нерухоме майно (нежитлове приміщення підвалу загальною площею 25, 40 кв.м), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Оболонська, будинок 39, літера А для використання під розміщення громадської організації (п. 1.1., п. 2.1. договору оренди).

Відповідно до п. 3.9. договору оренди, вартість комунальних послуг, витрат на утримання прибудинкових територій, вартість послуг по ремонту і технічному обслуговуванню інженерного обладнання внутрішньобудинкових мереж, ремонту будівлі, у т.ч. покрівлі, фасаду, вивіз сміття, тощо не входить до складу орендної плати та сплачується орендарем окремо на підставі договорів укладених орендарем з підприємством або організаціями, що надають такі послуги.

Згідно з п. 9.1. договору оренди, він є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 01.07.2015 до 30.06.2018.

Пунктом 9.7. договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Актом приймання-передачі нерухомого майна від 01.07.2015 (а.с. 35) орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду згідно з договором оренди № 2875/15 від 01.07.2015 нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на балансі Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», загальною площею 25,40 кв.м., розташованого за адресою: місто Київ, вулиця Оболонська, будинок 39, літера А.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації №1693 від 27.12.2017 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м.Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування Публічного акціонерного товариства «Київенерго».

Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №591 від 10.04.2018 Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

З 01.05.2018 Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (позивач) здійснює постачання теплової енергії.

02.07.2019 між позивачем (надалі - теплопостачальна організація) та відповідачем (надалі - абонент) було укладено договір на постачання теплової енергії № 250425-02 (надалі - договір від 02.07.2019), відповідно до п. 1.1. якого, його предметом є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 2.2.1. та п. 2.2.2. договору від 02.07.2019, теплопостачальна організація зобов`язується:

- постачати теплову енергію на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону в кількості та в обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору;

- підтримувати середньодобову температуру теплоносія в подавальному трубопроводі на тепловому вводі будівлі згідно з температурним графіком, затвердженим Київською міською державною адміністрацією (додаток № 2).

Пунктом 2.3.2. договору від 02.07.2019 визначено, що абонент зобов`язується виконувати умови та порядок оплати в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку № 4 до договору.

Відповідно до п. 4.1. договору від 02.07.2019, підключення теплової енергії до систем теплоспоживання абонента здійснюється відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації про початок опалювального періоду за умови здійснення абонентом передплати згідно обсягів, зазначених у додатку № 1 до договору.

Згідно з п. 5.1. договору від 02.07.2019, облік споживання абонентом теплової енергії здійснюється згідно з Законом України «Про комерційний облік».

Абонент, що має вузол обліку теплової енергії, щомісячно надає теплопостачальній організації звіт по фактичному споживанню теплової енергії, в терміни передбачені у додатку № 1 до договору (п. 5.2. договору від 02.07.2019).

Відповідно до п. 5.3. договору від 02.07.2019, в разі оснащення приміщення вузлом розподільного обліку, обсяг спожитої теплової енергії визначається за його показаннями відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі.

Згідно з п. 8.1. - п. 8.3. договору від 02.07.2019, він набуває чинності з 01.05.2018 та діє до 15.04.2021. Договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який він був укладений; прийняття рішення господарським судом; передбачених п. 6.4.1. договору; ліквідація сторін.

Припинення дії договору не звільняє абонента від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії.

Додатком № 1 до договору від 02.07.2019 сторони погодили обсяги постачання теплової енергії відповідачу.

Відповідно до п. 2 додатку № 1 до договору від 02.07.2019, орієнтовна вартість теплової енергії, відпущеної абоненту за поточний рік, відповідно до тарифів, діючих на момент укладання договору, становить 12 431, 69 грн з ПДВ.

Пунктом 4 додатку № 1 до договору від 02.07.2019 визначено, що дата зняття абонентом показників приладів обліку - 25 число поточного місяця, а надання звіту в ЦОК за адресою: вулиця Волоська, будинок 42 не пізніше 28 числа звітного місяця. При відсутності звіту у встановлений термін розрахунок виконується згідно договірних навантажень.

Додатком № 4 до договору від 02.07.2019 сторони погодили порядок розрахунків за теплову енергію.

За умовами п. 2 додатку № 4 до договору від 02.07.2019 абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує теплопостачальній організації вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця. Оплата заборгованості минулих періодів зараховується першочергово.

Відповідно до п. 7 додатку № 4 до договору від 02.07.2019, абоненту на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) теплопостачальною організацією нараховується пеня в розмірі 0,5 % за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Згідно з довідкою даних по об`єкту відповідача (додаток № 8 до договору), за адресою місто Київ, вулиця Оболонська, будинок 39, літера А з опалювальною площею 25, 40 кв.м., опалення здійснюється від теплових мереж позивача за особовим рахунком № 250425-02.

З набранням чинності Закону України від 03.12.2020 №1060 «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово- комунальних послуг» внесені зміни до організації моделі договірних відносин з виконавцем послуг, а саме: запроваджено укладання публічного договору приєднання.

З усіма фізичними або юридичними особами, які є власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, які протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, вважаються укладеними публічні договори приєднання за формою, встановленою Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830.

Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

За змістом абз. 2 ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

30.09.2021 позивачем на своєму офіційному веб-сайті (https://kte.kmda.gov.ua/) було опубліковано текст договору про надання послуги з постачання теплової енергії за формою, встановленою Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, з урахуванням подальших змін.

Як зазначає позивач, що не спростовано відповідачем, останній не уклав з виконавцем комунальної послуги (позивачем) відповідний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, в зв`язку з чим в силу вимог ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» такий договір між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» та Організацією ветеранів Подільського району м.Києва про надання послуги з постачання теплової енергії (надалі - індивідуальний договір) вважається укладеним.

Відповідно до п.5 індивідуального договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення.

Виконавець забезпечує постачання теплоносія з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (п. 7 індивідуального договору).

Згідно п. 8 індивідуального договору виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості згідно з вимогами пунктів 5 і 6 цього договору до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (індивідуального (садибного) будинку).

За змістом п. 11 індивідуального договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315 (надалі - Методика розподілу). Якщо будинок оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії відповідно до вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг спожитої послуги у будинку визначається як сума показань таких вузлів обліку. За рішенням співвласників багатоквартирного будинку розподіл обсягу спожитої теплової енергії здійснюється для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги. Одиницею вимірювання обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал).

Відповідно до п. 20 індивідуального договору у разі відсутності інформації про показання вузла (вузлів) комерційного обліку та/або недопущення споживачем виконавця до вузла (вузлів) комерційного обліку для зняття показань для визначення обсягу теплової енергії, спожитої в будинку, визначається середній обсяг споживання теплової енергії в будинку протягом попереднього опалювального періоду, а у разі відсутності такої інформації - за фактичний час споживання протягом поточного опалювального періоду, але не менше 30 днів. Після відновлення надання показань вузлів комерційного обліку виконавець зобов`язаний провести перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок із споживачем. Перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок із споживачем проводиться у тому розрахунковому періоді, у якому було отримано в установленому порядку інформацію про невідповідність обсягу, але не більш як за 12 розрахункових періодів.

Згідно п.30 індивідуального договору споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з:

- плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 71, ст. 2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;

- плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця (посилання на веб-сторінку).

У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року).

Вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця (посилання на веб-сторінку). У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті. У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на послугу виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачу з посиланням на рішення відповідного органу (п.31 індивідуального договору).

Згідно п.32 індивідуального договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.

Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (п. 34 індивідуального договору).

Цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не пізніше ніж 30 днів з моменту опублікування і діє протягом року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (п. 51, п. 52 індивідуального договору).

Спір у даній справі виник, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання щодо оплати спожитої теплової енергії за адресою: місто Київ, вулиця Оболонська, будинок 39, а також наданих послуг з абонентського обслуговування для послуги з постачання теплової енергії та за обслуговування вузла комерційного обліку теплової енергії, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача 12 628, 89 грн заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року, 20 430, 34 грн заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року, 14 378, 58 грн інфляційних втрат, 3 732, 69 грн 3% річних, 497, 00 грн заборгованості за абонентське обслуговування для послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по березень 2025 року, 120, 96 грн заборгованості за оплату внесків за обслуговування вузла комерційного обліку теплової енергії з березня 2020 року по березень 2025 року.

На підтвердження факту постачання теплової енергії в нежитлові приміщення відповідача, а також її обсягу, позивачем долучено до позовної заяви акт про прийняття теплового вузла обліку (а.с. 119, 188), акт про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи (а.с. 118), корінці нарядів на включення та корінці нарядів на відключення об`єкту теплоспоживання (а.с. 113-116, 183-184), облікові картки (помісячно) (а.с. 65-88), а також акти приймання-передавання теплової енергії (а.с. 41-64), акти надання послуг з постачання теплової енергії (а.с. 129-149), довідки про нарахування за теплову енергію (а.с. 89-112) та довідки про обсяги споживання послуг з постачання теплової енергії (а.с. 121, 186).

Щодо нарахування боргу за надані послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року в розмірі 12 628, 89 грн та за надані послуги з постачання теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи опалення за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року в розмірі 20 430, 34 грн, суд зазначає наступне.

Проаналізувавши зміст укладених між сторонами договорів, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою вони є договорами енергопостачання.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

За приписами частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Положеннями ч. 7 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (ч. 3 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Частиною 1 статті 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України (чинним на момент виникнення правовідносин) за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулювання відносин, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання, визначені Законом України «Про теплопостачання».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про теплопостачання» він регулює відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом за режимами споживання теплової енергії, безпечною експлуатацією теплоенергетичного обладнання та безпечним виконанням робіт на об`єктах у сфері теплопостачання суб`єктами господарської діяльності незалежно від форм власності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;

- постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору;

- споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;

- теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії;

- місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про теплопостачання» проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання.

Пунктами 4, 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198 (надалі - Правила) Правила визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії (п. 1 Правил).

Умовами п.п. 4, 14 Правил користування тепловою енергією визначено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання.

На підтвердження факту постачання теплової енергії відповідачу за період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року (за договором на постачання теплової енергії № 250425-02 від 02.07.2019) в розмірі 12 628, 89 грн, а також її обсягу, позивачем долучено до позовної заяви:

- копію акту про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи № 3/3-460 (а.с. 118);

- копію акту про прийняття теплового вузла обліку (а.с. 119, 188);

- копії корінців нарядів на включення та корінці нарядів на відключення об`єкту теплоспоживання (а.с. 113-116);

- копії облікових картки (помісячно) (а.с. 65-88);

- довідки про нарахування за теплову енергію з жовтня 2018 року по грудень 2021 року (а.с. 89-112);

- довідку про обсяги споживання послуг з постачання теплової енергії (а.с. 121);

- копії актів приймання-передавання товарної продукції на загальну суму 14 975, 72 грн: № 10/2018-250425-02 від 31.10.2018 на суму 288, 65 грн (а.с. 41), № 11/2018-250425-02 від 30.11.2018 на суму 744, 55 (а.с. 42), № 12/2018-250425-02 від 31.12.2018 на суму 1 313, 63 грн (а.с. 43), № 1/2019-250425-02 від 31.01.2019 на суму 1 259, 05 грн (а.с. 44), № 2/2019-250425-02 від 28.02.2019 на суму 1 033, 44 грн (а.с. 45), № 3/2019-250425-02 від 31.03.2019 на суму 940, 21 грн (а.с. 46), № 4/2019-250425-02 від 30.04.2019 на суму 132, 40 грн (а.с. 47), № 10/2019-250425-02 від 31.10.2019 на суму 209, 83 грн (а.с. 48), № 11/2019-250425-02 від 30.11.2019 на суму 514, 54 грн (а.с. 49), № 12/2019-250425-02 від 31.12.2019 на суму 836, 47 грн (а.с. 50), № 1/2020-250425-02 від 31.01.2020 на суму 1 060, 82 грн (а.с. 51), № 2/2020-250425-02 від 29.02.2020 на суму 806, 09 грн (а.с. 52), № 3/2020-250425-02 від 31.03.2020 на суму 660, 82 грн (а.с. 53), № 4/2020-250425-02 від 30.04.2020 на суму 100, 68 грн (а.с. 54), № 10/2020-250425-02 від 31.10.2020 на суму 301, 14 грн (а.с. 55), № 11/2020-250425-02 від 30.11.2020 на суму 501, 82 грн (а.с. 56), № 12/2020-250425-02 від 31.12.2020 на суму 813, 42 грн (а.с. 57), № 1/2021-250425-02 на суму 1 053, 78 грн (а.с. 58), № 2/2021-250425-02 від 28.02.2021 на суму 1 148, 17 грн (а.с. 59), № 3/2021-250425-02 від 31.03.2021 на суму 942, 19 грн (а.с. 60), № 4/2021-250425-02 від 30.04.2021 на суму 305, 24 грн (а.с. 61), № 9/2021-250425-02 від 30.09.2021 на суму -424, 00 грн (а.с. 64), № 10/2021-250425-02 від 31.10.2021 на суму 220, 81 грн (а.с. 62), № 12/2021-250425-02 від 31.12.2021 на суму 211, 97 грн (а.с. 63);

- рахунок фактуру № 250425-02/2025-3 від 31.03.2025 на суму 12 628, 89 грн (а.с. 40).

Як зазначає позивач, відповідач, у свою чергу здійснив часткову оплату за отриманні послуги з постачання теплової енергії в період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року в розмірі 2 346, 83 грн, а тому несплаченими залишились послуги в розмірі 12 628, 89 грн (14 975, 72 грн - 4 2 346, 83 грн) за спожиту теплову енергію.

Відповідно до п.5 індивідуального договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення.

За змістом п. 11 індивідуального договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315 (надалі - Методика розподілу). Якщо будинок оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії відповідно до вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг спожитої послуги у будинку визначається як сума показань таких вузлів обліку. За рішенням співвласників багатоквартирного будинку розподіл обсягу спожитої теплової енергії здійснюється для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги. Одиницею вимірювання обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал).

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 Наказу від 22.11.2018 № 315 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про затвердження Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення.

Згідно з пунктом 1 Розділу IV Наказу від 22.11.2018 № 315 у разі, якщо у будівлі/будинку незалежно від наявності або відсутності вузла комерційного обліку теплової енергії відсутні приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення, та усі приміщення не оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, то обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення окремо не визначається, а входить до загального обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення.

На підтвердження факту постачання теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи опалення за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року (за індивідуальним договором, опублікованому 30.09.2021) в розмірі 20 430, 34 грн, а також її обсягу, позивачем долучено до позовної заяви:

- копію акту про прийняття теплового вузла обліку (а.с. 188);

- копії корінців нарядів на включення та корінці нарядів на відключення об`єкту теплоспоживання (а.с. 183-184);

- довідку про обсяги споживання послуг з постачання теплової енергії (а.с. 186);

- копії актів надання послуг з постачання теплової енергії на загальну суму 20 430, 34 грн: №70200/06/2024/2 від 30.06.2024 на суму -12 266, 24 грн (а.с. 129), №70200/03/2024/2 від 31.03.2024 на суму 1 742, 89 грн (а.с. 130), №70200/02/2024/2 від 29.02.2024 на суму 1 877, 15 грн (а.с. 131), №70200/01/2024/2 від 31.01.2024 на суму 2 058, 42 грн (а.с. 132), №70200/12/2023/2 від 31.12.2023 на суму 2 135, 60 грн (а.с. 133), №70200/11/2023/2 від 30.11.2023 на суму 2 215, 52 грн (а.с. 134), №70200/10/2023/2 від 31.10.2023 на суму 1 194, 89 грн (а.с. 135), №70200/04/2023/2 від 30.04.2023 на суму 291, 74 грн (а.с. 136), №70200/03/2023/2 від 31.03.2023 на суму 1 454, 18 грн (а.с. 137), №70200/02/2023/2 від 28.02.2023 на суму 1 536, 13 грн (а.с. 138), №70200/01/2023/2 від 31.01.2023 на суму 1 715, 69 грн (а.с. 139), №70200/12/2022/2 від 31.12.2022 на суму -1 263, 29 грн (а.с. 140), №70200/11/2022/2 від 30.11.2022 на суму 1 289, 62 грн (а.с. 141), №70200/10/2022/2 від 31.10.2022 на суму 214, 56 грн (а.с. 142), №70200/05/2022/2 від 31.05.2022 на суму -1 184, 20 грн (а.с. 143), №70200/04/2022/2 від 30.04.2022 на суму 2 444, 20 грн (а.с. 144), №70200/03/2022/2 від 31.03.2022 на суму 2 786, 76 грн (а.с. 145), №70200/02/2022/2 від 28.02.2022 на суму 1 184, 20 грн (а.с. 146), №70200/01/2022/2 від 31.01.2022 на суму 4 411, 02 грн (а.с. 147), №70200/12/2021/2 від 31.12.2022 на суму 3 918, 64 грн (а.с. 148), №70200/11/2021/2 від 30.11.2022 на суму 2 672, 86 грн (а.с. 149);

- рахунок-фактуру №70200/03/2025/2 від 31.03.2025 на суму 20 430, 34 грн (а.с. 128).

Водночас, акти приймання-передавання товарної продукції за період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року та акти надання послуг з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року не підписані представником відповідача.

Проте, акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Отже, постачальник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання споживача до підписання акта приймання-передавання товарної продукції, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта.

Положеннями ч. 4 ст. 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власність зобов`язує.

Згідно зі ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, положення ст. 322 Цивільного кодексу України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Суд зазначає, що відповідач не скористався своїм правом на спростування тверджень позивача про виконання ним своїх зобов`язань за договором.

Оскільки в суду відсутні підстави ставити під сумнів твердження позивача з приводу факту та обсягів наданих послуг, а відповідачем дані обставини не заперечуються, суд вважає, що позивачем доведено надання відповідачу послуг з постачання теплової енергії.

При цьому, сам по собі факт відсутності підписаних сторонами актів приймання-передавання товарної продукції не є визначальним для висновку про невиконання позивачем своїх зобов`язань із постачання теплової енергії.

Питання прийняття облікових карток (табуляграм) в якості належних та допустимих доказів на підтвердження надання послуги з постачання теплової енергії в справах про стягнення заборгованості за договорами постачання (купівлі - продажу) теплової енергії у гарячій воді, у контексті їх оцінки судами як доказів, неодноразово вирішувалося у судовій практиці (постанови Верховного Суду від 28.03.2018 зі справи №910/6652/17, від 12.07.2018 зі справи №910/6654/17, від 12.10.2018 зі справи №910/30728/15).

Отже, матеріалами справи підтверджується постачання Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» теплової енергії Організації ветеранів Подільського району м.Києва за період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року та теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи опалення за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 2 додатку № 4 до договору від 02.07.2019 абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує теплопостачальній організації вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця. Оплата заборгованості минулих періодів зараховується першочергово.

Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (п. 34 індивідуального договору).

Відтак строк виконання зобов`язання відповідача перед позивачем з оплати за поставлену теплову енергію за спірні періоди станом на час розгляду справи є таким, що настав.

Суд зазначає, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за постачання теплової енергії в розмірі 12 628, 89 грн саме за період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року, однак, як вбачається з розрахунку позивача та матеріалів справи, зокрема, актів приймання-передавання товарної продукції за період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року, з урахуванням перерахунку на суму -424, 00 грн (згідно з актом приймання-передавання товарної продукції № 9/2021-250425-02 від 30.09.2021) та оплати відповідача, вартість послуг з постачання теплової енергії за період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року складає 12 196, 11 грн, а до суми грошових коштів в розмірі 12 628, 89 грн, яка заявлена позивачем до стягнення, останнім включено акти приймання-передавання товарної продукції № 10/2021-250425-02 від 31.10.2021 на суму 220, 81 грн (а.с. 62), № 12/2021-250425-02 від 31.12.2021 на суму 211, 97 грн (а.с. 63) які складені за жовтень 2021 року, тобто за межами спірного періоду (з жовтня 2018 року по квітень 2021 року).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів оплати за постачання теплової енергії за період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року в розмірі 12 196, 11 грн, а також за постачання теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи опалення за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року в розмірі 20 430, 34 грн відповідачем суду не надано, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості.

Щодо нарахування плати за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по березень 2025 року в розмірі 497, 00 грн та заборгованості за оплату внесків за обслуговування вузла комерційного обліку теплової енергії з березня 2020 року по березень 2025 року в розмірі 120, 96 грн, суд зазначає таке.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено плату за абонентське обслуговування, яка нараховується при наданні комунальних послуг. Плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач сплачує виконавцю за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку для відшкодування витрат, пов`язаних з укладенням договору, здійснення розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води (у разі їх наявності у будівлі споживача), а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонента за індивідуальним договором (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води).

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; лати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Отже, плата за абонентське обслуговування є складовою частиною ціни публічного типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії та публічного типового індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води, а отже є відповідно істотною умовою такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства. Витрати, пов`язані з обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води та теплової енергії, відшкодовуються, зокрема, шляхом сплати споживачами комунальних послуг виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України, - у разі укладення індивідуальних договорів або індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем.

На підтвердження факту абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по березень 2025 року в розмірі 497, 00 грн, позивачем долучено до позовної заяви:

- рахунок на оплату №70200/03/2025/1 від 31.03.2025 на суму 497, 00 грн (а.с. 152);

- акти виконання робіт з плати за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії: №70200/06/2024/1 від 30.06.2024 на суму -434, 98 грн (а.с. 153), №70200/04/2024/1 від 30.04.2024 на суму 31, 07 грн (а.с. 154), №70200/03/2024/1 від 31.03.2024 на суму 31, 07 грн (а.с. 155), №70200/02/2024/1 від 29.02.2024 на суму 31, 07 грн (а.с. 156), №70200/01/2024/1 від 31.01.2024 на суму 31, 07 грн (а.с. 157), №70200/12/2023/1 від 31.12.2023 на суму 31, 07 грн (а.с. 158), №70200/11/2023/1 від 30.11.2023 на суму 31, 07 грн (а.с. 159), №70200/10/2023/1 від 31.10.2023 на суму 31, 07 грн (а.с. 160), №70200/09/2023/1 від 30.09.2023 на суму 31, 07 грн (а.с. 161), №70200/08/2023/1 від 31.08.2023 на суму 31, 07 грн (а.с. 162), №70200/07/2023/1 від 31.07.2023 на суму 31, 07 грн (а.с. 163), №70200/06/2023/1 від 30.06.2023 на суму 31, 07 грн (а.с. 164), №70200/05/2023/1 від 31.05.2023 на суму 31, 07 грн (а.с. 165), №70200/04/2023/1 від 30.04.2023 на суму 31, 07 грн (а.с. 166), №70200/03/2023/1 від 31.03.2023 на суму 31, 07 грн (а.с. 167), №70200/02/2023/1 від 28.02.2023 на суму 31, 07 грн (а.с. 168), №70200/01/2023/1 від 31.01.2023 на суму 31, 07 грн (а.с. 169), №70200/12/2022/1 від 31.12.2022 на суму 31, 07 грн (а.с. 170), №70200/11/2022/1 від 30.11.2022 на суму 31, 07 грн (а.с. 171), №70200/10/2022/1 від 31.10.2022 на суму 31, 07 грн (а.с. 172), №70200/09/2022/1 від 30.09.2022 на суму 31, 07 грн (а.с. 173), №70200/08/2022/1 від 31.08.2022 на суму 31, 07 грн (а.с. 174), №70200/07/2022/1 від 31.07.2022 на суму 31, 07 грн (а.с. 175), №70200/06/2022/1 від 30.06.2022 на суму 31, 07 грн (а.с. 176), №70200/04/2022/1 від 30.04.2022 на суму 31, 07 грн (а.с. 177), №70200/03/2022/1 від 31.03.2022 на суму 31, 07 грн (а.с. 178), №70200/02/2022/1 від 28.02.2022 на суму 31, 07 грн (а.с. 179), №70200/01/2022/1 від 31.01.2022 на суму 31, 07 грн (а.с. 180), №70200/12/2021/1 від 31.12.2022 на суму 31, 07 грн (а.с. 181), №70200/11/2021/1 від 30.11.2022 на суму 31, 07 грн (а.с. 182).

Згідно п. 30 індивідуального договору споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з:

- плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 (Офіційний вісник України, 2019 р., № 71, ст. 2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;

- плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця (посилання на веб-сторінку).

Згідно п.32 індивідуального договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.

Отже, у відповідача наявний обов`язок зі сплати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії з листопада 2021 року по березень 2025 року в розмірі 497, 00 грн.

Доказів оплати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії з листопада 2021 року по березень 2025 року в розмірі 497, 00 грн відповідачем суду не надано, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості.

Разом з цим, за приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи зазначене, оскільки позивачем не надано пояснень з нормативно-правовим обґрунтуванням щодо включення до ціни позову суми 120, 96 грн за оплату внесків за обслуговування вузла комерційного обліку теплової енергії за період з березня 2020 року по березень 2025 року, з відповідним розрахунком та доказами на суму 120, 96 грн, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог у цій частині.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача:

- 14 378, 58 грн інфляційних втрат, з яких: 1) 7 452, 87 грн інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року, які нараховані позивачем за період з листопада 2018 року по березень 2025 року; 2) 6 925, 71 грн інфляційних втрат за постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року, які нараховані позивачем за період з грудня 2021 року по березень 2025 року;

- 3 732, 69 грн 3% річних, з яких: 1) 2 002, 44 грн 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року, які нараховані позивачем за період з 01.11.2018 по 31.03.2025; 2) 1 730, 25 грн 3% річних за постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року, які нараховані позивачем за період з 01.12.2021 по 31.03.2025.

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд звертає увагу на те, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Перевіривши розрахунок 3 % річних у розмірі 2 002, 44 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року, які нараховані позивачем за період з 01.11.2018 по 31.03.2025, суд встановив, що позивачем фактично здійснювалось нарахування 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії по жовтень 2021 року, тобто поза межами спірного періоду (з жовтня 2018 року по квітень 2021 року).

Здійснивши власний розрахунок 3 % річних за період з 01.11.2018 по 31.03.2025 за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року, суд дійшов висновку про правомірність стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 1 280, 16 грн, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі визначеному судом, а саме 1 280, 16 грн.

Також перевіривши розрахунок 3 % річних у розмірі 1 730, 25 грн за період з 01.12.2021 по 31.03.2025 за постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року, суд встановив, що він є арифметично вірним, а тому позовні вимоги про стягнення 3 % річних у розмірі за вказаний період 1 730, 25 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат у розмірі 7 452, 87 грн за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року, які нараховані позивачем за період з листопада 2018 року по березень 2025 року, суд встановив, що позивачем здійснювалось нарахування інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії по жовтень 2021 року, тобто поза межами спірного періоду (з жовтня 2018 року по квітень 2021 року).

Також позивач у вказаному розрахунку інфляційних втрат невірно визначив індекс інфляції за червень 2024 року в розмірі 100, 20, тоді як вірним є 102, 20.

Крім цього, позивач в періоди (червень-серпень 2019 року, грудень 2019 року, лютий 2020 року, липень-серпень 2020 року, серпень 2021 року, липень-серпень 2023 року), коли мала місце дефляція, застосовував значення коефіцієнту 0, а не від`ємне. Про необхідність врахування при розрахунку інфляційних втрат від`ємного значення індексу інфляції (дефляції) неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах, зокрема від 23.09.2021 у справі №924/2/21, від 26.01.2022 у справі №910/18557/20, від 11.07.2023 у справі №910/5349/22, від 27.06.2024 у справі №905/349/23.

Отже, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за період з листопада 2018 року по березень 2025 року за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року, суд дійшов висновку про правомірність стягнення з відповідача інфляційних втрат за вказаний період у розмірі 7 056, 57 грн, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі визначеному судом, а саме 7 056, 57 грн.

Також перевіривши розрахунок інфляційних втрат у розмірі 6 925, 71 грн за постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року, які нараховані позивачем за період з грудня 2021 року по березень 2025 року суд встановив, що позивач в періоди (липень-серпень 2023 року), коли мала місце дефляція, застосовував значення коефіцієнту 0, а не від`ємне.

Отже, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за період з грудня 2021 року по березень 2025 року за прострочення виконання грошового зобов`язання за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року, суд дійшов висновку про правомірність стягнення з відповідача інфляційних втрат за вказаний період у розмірі 6 517, 11 грн, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі визначеному судом, а саме 6 517, 11 грн.

Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунок заявлених сум не надав.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача:

- за надані послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року: 12 196, 11 грн основного боргу, 1 280, 16 грн 3 % річних, 7 056, 57 грн інфляційних втрат;

- за надані послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року: 20 430, 34 грн основного боргу, 1 730, 25 грн 3 % річних, 6 517, 11 грн інфляційних втрат;

- 497, 00 грн основного боргу заборгованості за абонентське обслуговування для послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по березень 2025 року.

З урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Організації ветеранів Подільського району м.Києва (04071, місто Київ, вулиця Хорива, будинок 45/24, ідентифікаційний код 21477736) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (01001, місто Київ, Площа Івана Франка, будинок 5, ідентифікаційний код 40538421) 33 123 (тридцять три тисячі сто двадцять три) грн 45 коп. основного боргу, 3 010 (три тисячі десять) грн 41 коп. 3 % річних, 13 573 (тринадцять тисяч п`ятсот сімдесят три) грн 68 коп. інфляційних втрат та 2 574 (дві тисячі п`ятсот сімдесят чотири) грн 27 коп. судового збору.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А. Карабань