номер провадження справи 3/140/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2025 Справа №908/2186/25

м. Запоріжжя, Запорізька область

Господарський суд Запорізької області у складі судді Педорича С.І.,

за участю секретаря судового засідання Данилейко К.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛТРЕЙН» (вул. Раїси Окіпної, буд. 4, прим. 188, офіс 24, м. Київ, 02002; ідентифікаційний код юридичної особи 42302587),

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕАЛ СТАЛЬ» (вул. Вороніна, буд. 23/67, м. Запоріжжя, 69120;ідентифікаційний код юридичної особи 41886529)

про розірвання договору поставки та стягнення коштів у розмірі 2 335 239,80 грн

за участю представників учасників справи:

від позивача: Наїдко Любомир Володимирович (в режимі відеоконференції) - адвокат, ордер АР №1118062 від 16.07.2025;

від відповідача: Колесников Артем Володимирович (в залі суду) - адвокат, ордер АР №1257134 від 19.08.2025;

РУХ СПРАВИ.

17.07.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛТРЕЙН» (скорочене найменування ТОВ «КОЛТРЕЙН») до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕАЛ СТАЛЬ» (скорочене найменування ТОВ «РЕАЛ СТАЛЬ») про розірвання договору поставки №29/05 від 29.05.2024, укладеного між ТОВ «КОЛТРЕЙН» () та ТОВ «РЕАЛ СТАЛЬ» () та про стягнення грошових коштів у розмірі 2 335 239,80 грн, з яких: повернення сплачених авансових платежів у розмірі 1 425 600,00 грн, пеня у розмірі 552 794,72 грн інфляційні втрати у розмірі 298 305,33 грн та 3% річних у розмірі 58 539,75 грн. Судові витрати у справі просить покласти на відповідача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2025 справу №908/2186/25 передано на розгляд судді Педоричу С.І.

Разом із позовом подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив накласти арешт на грошові кошти, що належать ТОВ «РЕАЛ СТАЛЬ» і обліковуються на його банківських рахунках, та накласти арешт на майно, що належить ТОВ «РЕАЛ СТАЛЬ», в межах суми позову 2 335 239,80 грн.

Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному судді від 17.07.2025 заяву про забезпечення позову передано на розгляд судді Педоричу С.І.

Ухвалою суду від 21.07.2025 заяву ТОВ «КОЛТРЕЙН» про забезпечення позову у справі №908/2186/25 задоволено частково, вжито заходи забезпечення позову у спосіб накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕАЛ СТАЛЬ» (вул. Вороніна, буд. 23/67, м. Запоріжжя, 69120; ідентифікаційний код юридичної особи 41886529) в межах суми 2 335 239,80 грн. В іншій частині заяви відмовлено.

Ухвалою суду від 22.07.2025 відкрито провадження у справі №908/2186/25; присвоєно справі номер провадження 3/140/25; постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначено на 20.08.2025 14:30 год. Учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

28.07.2025 через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява від представника позивача ТОВ «КОЛТРЕЙН» Наїдка Любомира Володимировича про участь у вищезазначеному судовому засіданні у справі №908/2186/25 в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів у системі ЄСІТС.

Ухвалою суду від 29.07.2025 заяву представника ТОВ «КОЛТРЕЙН» задоволено, вирішено розгляд справи в судових засідання здійснювати в режимі відеоконференції.

08.08.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача до суду надійшов відзив. З підстав, викладених у відзиві, просить в позові відмовити, стягнути з позивача судові витрати.

13.08.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач, зокрема, просить визнати поважними причини неподання разом із позовом доказів, які долучені до відповіді на відзив, та поновити пропущений процесуальний строк щодо подання доказів, а докази долучити до матеріалів справи.

19.08.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 20.08.2025 поновлено пропущений позивачем процесуальний строк на подачу доказів. Прийнято та долучено до матеріалів справи документи, додані до відповіді на відзив (вх.№16373/08-08/25 від 13.08.2025), іменовані як: 1) « 13. Заявка на поставку ДП ДОТ №M000011 від 10.06.2024 року.pdf»; 2) « 16.Лист ТОВ РЕАЛ СТАЛЬ за вих.№6125 від 24.07.2024 року.pdf»; 3) « 17.Лист ТОВ КОЛТРЕЙН за вих.№420 від 24.07.2024 pdf»; 4) « 18.Лист ТОВ КОЛТРЕЙН за вих.№564 від 17.09.2024 pdf»; 5) « 19. Лист ТОВ РЕАЛ СТАЛЬ за вих.№6924 від 16.09.2024 pdf»; 6) « 10_1_Гарантійний лист.pdf»; 7) « 11_1_Гарантійний лист.pdf»; 8) « 12_1_Гарантійний лист.pdf»; 9) « 13_ Декларація про відповідність.pdf»; 10) « 14_Сертифікат якості.pdf»; 11) « 15_Технічний паспорт.pdf»; 12) « 16_Лист представництво інтересів.pdf»; 13) «Викопіювання із переліком документів, які подавалися Позивачем у складі пропозиції UA-2024-05-09-009800-a.pdf»; 14) «Звіт про результати процедури закупівлі.pdf»; 15) Лист ТОВ РЕАЛ СТАЛЬ вих.№6924 від 16.09.2024pdf»; 16) «Оголошення.docx»; 17) «ТТН № 28 від 09.08.2024pdf». Відкладено підготовче засідання на 11.09.2025 об 11:00 год.

Ухвалою суду від 11.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.10.2025 об 11:00 год.

У судовому засіданні 09.10.2025 технічна фіксація здійснювалась за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов повністю, просить позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, з мотивів наведених у відзиві.

У судовому засіданні 09.10.2025 судом безпосередньо досліджені докази, які наявні в матеріалах справи.

У судовому засіданні 09.10.2025 суд визнав наявні документи достатніми для об`єктивного та всебічного розгляду спору, внаслідок чого після переходу до стадії ухвалення судового рішення, в судовому засіданні, в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), проголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини) та повідомлено, що повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін, встановив наступне.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що між ТОВ «КОЛТРЕЙН» та Державним підприємством Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» було укладено державний контракт № 11/06-24-МПС від 04.06.2024 на постачання товару: Сковорода електрична з чашею 30-40 л (ДК 021:20-8 - Обладнання для закладів громадського харчування), у кількості 70 шт. зі строком постачання до 01.08.2024.

На виконання вищезазначеного державного контракту, між ТОВ «КОЛТРЕЙН» (надалі Покупець/ Позивач) та ТОВ «РЕАЛ СТАЛЬ» (надалі Відповідач/Постачальник) було укладено Договір поставки № 29/05 від 29.05.2024 (надалі Договір поставки).

На виконання умов Договору поставки, Покупцем було перераховано на банківський рахунок Постачальника передплату у загальному розмірі 1 425 600,00 гривень.

ТОВ «РЕАЛ СТАЛЬ» не виконало належним чином взятих на себе зобов`язань за Договором поставки №29/05 від 29.05.2024, а саме: не здійснило поставку ТОВ «КОЛТРЕЙН» Товару належної якості.

Оскільки станом на день звернення до суду ТОВ «РЕАЛ СТАЛЬ» не виконало ані своїх зобов`язань перед ТОВ «КОЛТРЕЙН» щодо поставки Товару у встановлені Договором строки, ані повернення сплачених Покупцем авансових платежів, що свідчить про невиконання взятих на себе зобов`язань за Договором поставки № 29/05 від 29.05.2024, чим істотно порушує умови даного договору, а тому Позивач має намір розірвати даний Договір поставки та стягнути з Відповідача суму попередньо сплачених авансових платежів, пені, інфляційних втрат та 3% річних.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач надав відзив на позов, в якому заперечив проти позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначив, що 29.05.2024 між ТОВ «Реал Сталь» (Постачальник) та ТОВ «Колтрейн» (Покупець) укладено договір поставки №29/05.

Специфікацією №1 від 29.05.2024 до договору сторони узгодили загальну кількість та вартість товару, який має бути поставлений в рамках договору (70 шт. сковорода електрична СЕМ-0,2 з чашею 30-40л.) на суму 2 079 000,00 гривень, а також порядок оплати Покупцем товару, а саме: 70 % передоплата до 05.06.2024, 30% доплата в день відвантаження всієї кількості згідно специфікації.

Пунктом 3.2. договору встановлено, що поставка товару проводиться у строки погоджені сторонами у Замовленні. Проте будь-яких замовлень позивач відповідачу не направляв, тобто строки поставки товару по договору між сторонами не узгоджувалися. Позовна заява також не містить посилань на докази, якими сторони узгодили строк поставки товару по договору №29/05 від 29.05.2024. До цього часу, з моменту укладання договору, позивач не звертався до відповідача із вимогою або претензією щодо поставки товару.

З огляду на викладене, строк поставки товару по договору не настав.

Розрахунок суми пені виконано позивачем без урахування вимог ч.6 ст.232 ГК України, згідно якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Умовами договору №29/05 від 29.05.2024 не встановлено обов`язку ТОВ «Реал Сталь» самостійного повернення відповідачем суми попередньої оплати у разі не поставки товару. В той же час з претензією щодо повернення передоплати по договору позивач до відповідача не звертався. Отже заявлена позивачем вимога про стягнення втрат від інфляції та 3% річних є безпідставною та не підлягає задоволенню, оскільки є передчасною.

Позивач пропозицій щодо розірвання договору Відповідачу не направляв. Відтак право звернення до суду з цього приводу у Позивача відсутнє.

Заявлена позивачем вимога про розірвання в судовому порядку договору поставки №29/05 від 29.05.2024 є такою, що не підлягає задоволенню.

ВІДПОВІДЬ ПОЗИВАЧА НА ВІДЗИВ (стислий виклад).

13.08.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої висновки відповідача про відсутність погодження між сторонами строку поставки товару є надуманими, суперечать фактичним обставинам справи та попередній поведінці й заявам самого Відповідача.

Між Позивачем та Відповідачем існувала попередня домовленість, що у випадку визнання переможцем у закупівлях UA-2024-05-09-009800-a ТОВ «КОЛТРЕЙН» сторони укладуть договір поставки, за яким Відповідач зобов`язувався виготовити та поставити товар, відповідно до вимог замовника.

Відповідач був повністю обізнаний з технічними та якісними характеристиками товару, визначеними в додатку 3 до оголошення про проведення закупівлі, та підтвердив свою готовність виконати їх без застережень.

Відповідач був обізнаний зі строками поставки, встановленими у закупівлях UA 2024-05-09-009800-a, та надав письмову гарантію їх дотримання.

Листом ТОВ «РЕАЛ СТАЛЬ» № 61/25 від 24.07.2024, яким воно повідомило про неможливість вчасно поставити товар у кількості 70 шт. зі строком до 01.08.2024 у зв`язку з обставинами, що не залежать від Відповідача.

Відповідач неодноразово пов`язував строки поставки з умовами закупівлі UA-2024-05-09-009800-a, надавав відповідні гарантії та діяв у спосіб, який свідчив про прийняття цього строку.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА НА ВІДПОВІДЬ НА ВІДЗИВ (стислий виклад).

19.08.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній зазначає, що по суті наданою відповіддю на відзив позивач обґрунтовує наявність узгодженого строку поставки товару по договору №29/05 від 29.05.2024 обізнаністю ТОВ «Реал Сталь» про його участь у процедурі закупівлі та наявністю укладеного договору з ДП МОУ «Державний оператор тилу», яким строк поставки товару встановлений до 01.08.2024.

Участь ТОВ «Колтрейн» у процедурі публічної закупівлі є його рішенням в межах підприємницької діяльності. ТОВ «Реал Сталь» не брав участі у тендері, не погоджував участі ТОВ «Колтрейн» у тендері та відповідно не приймав на себе виконання будь-яких зобов`язань на умовах визначених Замовником у оголошенні про закупівлю.

Уклавши контракт за результатами перемоги у процедурі закупівлі, ТОВ «Колтрейн» діяв на власний ризик та прийняв на себе відповідні обов`язки. Договір №29/05 від 29.05.2024 не містить будь-яких посилань на контракт N11/06-24-МПС від 04.06.2024, як і останній не містить посилань на договір №29/05 від 29.05.2024.

Замовлень на поставку товару по договору або претензій щодо порушення строку поставки ТОВ «Колтрейн» до ТОВ «Реал Сталь» не заявляв. Отже строк поставки товару по договору не настав.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є розірвання договору та стягнення попередньої оплати за договором поставки № 29/05 від 29.05.2024 у розмірі 1 425 600,00 грн, а також нарахованої відповідно до умов договору пені у розмірі 552 794,72 грн, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційних втрат у розмірі - 298 305,33 грн та 3% річних у розмірі 58 539,75 грн.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (чи був укладений договір, чи був погоджений строк поставки товару, чи був поставлений товар), чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань, чи є підстави для розірвання договору, чи є підстави для нарахування неустойки, інфляційних втрат та 3 % річних.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

09 травня 2024 року ДП МОУ «Державний оператор тилу» оприлюднило оголошення про проведення процедури закупівлі UA-2024-05-09-009800-a (сковорода електрична з чашею 30 40 л) зі строком поставки товару до 01.08.2024 https://prozorro.gov.ua/uk/tender/UA-2024-05-09-009800-a.

Згідно з опублікованим оголошенням строк поставки товарів до 01 серпня 2024 року.

20.05.2024 ТОВ «РЕАЛ СТАЛЬ» направило до ДП МОУ «Державний оператор тилу» лист за вих.№ 44/24 від 20.05.2024, в якому ТОВ «РЕАЛ СТАЛЬ» підтверджує партнерські відношення з ТОВ «КОЛТРЕЙН», та підтверджує право компанії ТОВ «КОЛТРЕЙН» на участь у тендерах, торгах, аукціонах, з метою подальшої реалізації продукції ТОВ «РЕАЛ СТАЛЬ» державним замовникам на території України. Також у вказаному листі ТОВ «РЕАЛ СТАЛЬ» гарантує поставку згідно технічних та якісних характеристик зазначених в додатку 3 до оголошення про проведення спрощеної закупівлі UA-2024-05-09-009800-a, в обумовлені строки та кількості заявленій замовником.

Між ТОВ «КОЛТРЕЙН» (надалі Покупець/ Позивач) та ТОВ «РЕАЛ СТАЛЬ» (надалі Відповідач/Постачальник) було укладено Договір поставки № 29/05 від 29.05.2024 (надалі Договір поставки).

Згідно з п. 1.1. Договору поставки Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця продукцію (далі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар і оплатити його на умовах зазначених у даному Договорі.

Відповідно до п. 1.2. Договору поставки Найменування, асортимент, кількість і ціна Товару, включаючи ПДВ, визначаються у відповідних рахунках на оплату та у видаткових накладних.

Пунктом 1.5. Договору унормовано, що Замовлення на поставку відповідної партії Товару відбувається в усній формі, шляхом здійснення телефонного дзвінка між Покупцем та Постачальником (далі Замовлення).

Згідно з п.3.1. Договору поставка Товару здійснюється на умовах EXW (ІНКОТЕРМС-2010р.) за адресою: Україна, м. Запоріжжя, вул. Карпенка-Карого 29, або на інших умовах, визначених у Замовленні.

Пунктом 3.2. Договору встановлено, що поставка товару проводиться у строки погоджені сторонами у Замовленні.

Пунктом 3.6. Договору поставки зазначено, що датою поставки вважається дата, яка зазначена у видатковій накладній, що підписана сторонами.

Пунктами 4.1., 4.2. Договору поставки Сторони зазначили, що загальна сума Договору складає вартість всього поставленого Товару згідно всіх видаткових накладних, підписаних Сторонами в рамках дії даного Договору.

Ціна та кількість Товару погоджується Сторонами у Замовленні та вказується у видаткових накладних, які з моменту їх підписання стають невід`ємною частиною Договору.

Згідно з п. 4.3 Договору поставки Порядок і строки оплати вартості (ціни) Товару визначаються Сторонами у Замовлені та вказується у видаткових накладних, які з моменту їх підписання стають невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 5.5. Договору у разі порушення терміну поставки Товару, передбаченого цим договором, Постачальник виплачує Покупцю неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від вартості Товару, по якому допущено прострочення поставки, за кожний день прострочення.

Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2024р., а в частині виконання зобов`язань до повного і належного виконання цих зобов`язань (пункт 8.1. договору).

Специфікацією №1 від 29.05.2024 до Договору поставки №29/05 від 29.05.2024 встановлено, що Постачальник зобов`язується поставити Покупцю Сковороду електричну з чашею 30-40 л у кількості 70 штук, загальною вартістю 2 079 000,00 грн (два мільйони сімдесят дев`ять тисяч гривень нуль копійок).

Також Специфікацією № 1 встановлено порядок оплати Покупцем товару, а саме: 70 % передоплата до 05.06.2024, 30% доплата в день відвантаження всієї кількості згідно специфікації.

Покупцем було перераховано на банківський рахунок Постачальника передплату у загальному розмірі 1 425 600,00 гривень, а саме:

1) Згідно Рахунку-фактури № СФ-0000017 від 30.05.2024 356 400,00 грн (триста п`ятдесят шість тисяч чотириста гривень нуль копійок) (підтверджується Платіжною інструкцією № 18 від 03.06.2024);

2) Відповідно до Рахунку-фактури № СФ-0000018 від 30.05.2024 356 400,00 грн (триста п`ятдесят шість тисяч чотириста гривень нуль копійок) (підтверджується Платіжною інструкцією № 23 від 04.06.2024);

3) Згідно Рахунку-фактури № СФ-0000019 від 30.05.2024 356 400,00 грн (триста п`ятдесят шість тисяч чотириста гривень нуль копійок) (підтверджується Платіжною інструкцією № 30 від 05.06.2024);

4) Відповідно до Рахунку-фактури № СФ-0000020 від 30.05.2024 356 400,00 грн (триста п`ятдесят шість тисяч чотириста гривень нуль копійок) (підтверджується Платіжною інструкцією № 38 від 06.06.2024).

Спору щодо укладення договору поставки №29/05 від 29.05.2024 та проведених платежів між сторонами немає.

04.06.2024 між ТОВ «КОЛТРЕЙН» та Державним підприємством Міністерства оборони України «Державний оператор тилу» було укладено державний контракт №11/06-24-МПС на постачання товару: Сковорода електрична з чашею 30-40 л (ДК 021:20-8 - Обладнання для закладів громадського харчування), у кількості 70 шт. зі строком постачання до 01.08.2024.

24.07.2024 ТОВ «РЕАЛ СТАЛЬ» листом вих.№61/25 повідомило ТОВ «КОЛТРЕЙН» про неможливість вчасно поставити Товар у кількості 70 шт. зі строком поставки до 01.08.2024 у зв`язку з обставинами, що не залежали від ТОВ «РЕАЛ СТАЛЬ» та на які останній не має змоги вплинути.

09.08.2024 ТОВ «РЕАЛ СТАЛЬ» відвантажило на адресу вантажоодержувача ТОВ «КОЛТРЕЙН» сковорідки електричні промислові СЕМ- 0,2 у кількості 20 шт., що підтверджується Товарно-транспортною накладною №28 від 09.08.2024 (а.с. 130).

16.09.2024 ТОВ «РЕАЛ СТАЛЬ» направило на адресу ТОВ «КОЛТРЕЙН» листа №69/24, в якому вказував, що всі невідповідності щодо виготовлення сковорід електричних з чашею 30-40 л були виправлені, за винятком гвинтів з харчової нержавіючої сталі на кришці для кріплення для неї ручки (а.с. 121).

Відповідно до Товарно-транспортної накладної № Р34 від 22.10.2024 ТОВ «КОЛТРЕЙН» повернув Товар у кількості 20 штук виробнику ТОВ «РЕАЛ СТАЛЬ» (а.с. 36).

29.10.2024 на адресу ТОВ «КОЛТРЕЙН» надійшло повідомлення ДП «ДОТ» (вих.№ 2165/06/1179-2024 від 29.10.2024) про односторонню відмову, припинення зобов`язань та розірвання державного контракту (договору) про закупівлю №11/06 24-МПС від 04.06.2024 у зв`язку з порушенням зобов`язань щодо строків поставки Товару.

Улипні 2025 року позивач звернувся до господарського суду з цим позовом.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ.

Щодо позовної вимоги про розірвання договору.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України(далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа мас право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа мас право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, ч. 1 ст. 16 ЦК України.

Частина 1 ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Підстави для зміни або розірвання договору передбачені статтею 651 ЦК України і за загальним правилом, викладеним у частині першій цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Про зміну або розірвання договору в порядку частини першої статті 651 ЦК України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).

Разом з тим, законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.

Так, за частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилась порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №910/22259/17, від 14.08.2018 у справі №910/22454/17, від 28.08.2018 у справі №910/20932/17, від 02.10.2018 у справі №910/21033/17, від 16.10.2018 у справі №910/3568/18, від 19.02.2019 у справі №910/4427/18, від 07.05.2020 у справі №910/5027/19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №912/1385/17 зазначено, що застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою (тобто, статтею 651 ЦК України). Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №910/2861/18.

При розгляді цієї справи ключовим питанням, щодо якого позивач та відповідач мають протилежні позиції, стало питання чи був погоджений сторонами строк поставки Товару за договором поставки №29/05 від 29.05.2024, і якщо так, коли саме настав строк поставки.

За позицією позивача строк поставки товару за договором поставки №29/05 від 29.05.2024 був погоджений сторонами та настав 01.08.2024.

За позицією відповідача, строк поставки на час розгляду справи не настав, оскільки відповідач не направляв позивачу замовлення на поставку товару.

При вирішенні цього питання суд враховує:

1) Умови укладеного між сторонами договору поставки №29/05 від 29.05.2024, відповідно до п. 3.2. якого поставка товару проводиться у строки погоджені сторонами у Замовленні, а також пункт 1.5. договору, відповідно до якого Замовлення на поставку відповідної партії Товару відбувається в усній формі шляхом здійснення телефонного дзвінка між Покупцем та Постачальником (далі Замовлення).

Враховуючи умови пункту 1.5. договору, відсутність в матеріалах письмових доказів наявності Замовлення на поставку Товару не суперечить умовам укладеного договору, оскільки замовлення шляхом телефонного дзвінка не обов`язково повинно бути зафіксоване у відповідних документах чи інших доказах;

2) Лист ТОВ «РЕАЛ СТАЛЬ» на адресу ДП МОУ «Державний оператор тилу» за вих.№44/24 від 20.05.2024, в якому ТОВ «РЕАЛ СТАЛЬ» підтверджує партнерські відношення з ТОВ «КОЛТРЕЙН», та підтверджує право компанії ТОВ «КОЛТРЕЙН» на участь у тендерах, торгах, аукціонах, з метою подальшої реалізації продукції ТОВ «РЕАЛ СТАЛЬ» державним замовникам на території України. Також у вказаному листі ТОВ «РЕАЛ СТАЛЬ» гарантує поставку згідно технічних та якісних характеристик, зазначених в додатку 3 до оголошення про проведення спрощеної закупівлі UA-2024-05-09-009800-a, що свідчить про обізнаність відповідача з умовами закупівлі UA-2024-05-09-009800-a, відповідно до якої строк поставки товару встановлено до 01.08.2024;

3) Лист ТОВ «РЕАЛ СТАЛЬ» за вих.№ 61/25 від 24.07.2024 на адресу ТОВ «КОЛТРЕЙН», в якому повідомлено про неможливість вчасно поставити Товар у кількості 70 шт. зі строком поставки до 01.08.2024 у зв`язку з обставинами, що не залежали від ТОВ «РЕАЛ СТАЛЬ» та на які останній не має змоги вплинути.

Також суд враховує дії відповідача з відвантаження Товару (сковорідок електричних промислові СЕМ- 0,2 у кількості 20 шт.) на адресу вантажоодержувача ТОВ «КОЛТРЕЙН» відповідно до Товарно-транспортної накладної № 28 від 09.08.2024 (а.с. 130).

Отже, з одного буку (у даній справі) відповідач зазначає, що не отримував від відповідача замовлення на поставку товару за договором поставки №29/05 від 29.05.2024 і відповідно, що строк поставки Товару не настав. Тоді як з іншого боку, відповідач вчиняє дії з поставки Товару за договором поставки №29/05 від 29.05.2024.

У сенсі наведеного необхідно зазначити, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності врахування принципу добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) - стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, від 11.08.2021 у справі № 909/436/20, від 28.09.2021 у справі № 918/1045/20, від 06.10.2021 у справі № 925/1546/20).

Відповідно до висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (пункт 55 постанови). Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації їхніх прав і передбаченого договором та/або законом виконання їхніх обов`язків (пункт 60 постанови). Введення у цивільне законодавство принципу добросовісності є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного (пункт 61 постанови).

Одним зі способів захисту добросовісної сторони є принцип, згідно з яким особа втрачає право посилатися на будь-які факти на обґрунтування вимог, якщо її попередня поведінка підтверджує, що вона дотримує протилежної позиції.

Доктрина "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки), в основі якої лежить принцип добросовісності, базується ще на римській максимі - "non concedit contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

По суті згаданий принцип римського права "venire contra factum proprium" є вираженням equitable estoppel - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на principles of fraud. Вона спрямована на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище (постанови Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №910/9351/20, від 09.06.2021 у справі №911/3039/19, від 08.09.2021 у справі №910/10444/20, від 24.10.2019 у справі №904/3315/18).

Головне завдання застосування принципу добросовісності полягає у тому, щоби перешкодити стороні отримати переваги та вигоду внаслідок своєї непослідовної поведінки на шкоду іншій стороні, яка добросовісно поклалася на певну юридичну ситуацію, створену першою стороною або обома. Інакше кажучи, принцип добросовісності проявляється у тому, що жодна особа не може отримувати переваги від своєї незаконної або недобросовісної поведінки.

Оцінюючи дії відповідача на предмет добросовісності, суд вважає, що поведінка Відповідача не відповідає принципу добросовісності, чесній діловій практиці, оскільки його дії та заяви суперечать попереднім заявам або поведінці Відповідача.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Проаналізувавши всі наявні в справі докази в їх сукупності, з урахуванням стандарту доказування «вірогідність доказів», суд висновує, що сторони за договором поставки № 29/05 від 29.05.2024 погодили строк поставки Товару до 01.08.2024.

Протилежний підхід, якого дотримується відповідач у справі, зокрема щодо обов`язкової наявності в матеріалах справи письмових доказів Замовлення, яке за умовами договору вчиняється в усній формі шляхом здійснення телефонного дзвінка між Покупцем та Постачальником, на думку суду, є занадто формальним та не відповідає принципу добросовісності.

Доказів поставки Товару відповідачем матеріали справи не містять.

У результаті невиконання Відповідачем умов Договору, ним було істотно порушено умови Договору поставки, внаслідок чого Позивач не отримав товар на який розраховував укладаючи даний Договір, а тому, це є підставою для розірвання Договору поставки № 29/05 від 29.05.2024 у судовому порядку, у зв`язку з чим позовна вимога про розірвання Договору поставки №29/05 від 29.05.2024 підлягає задоволенню.

Щодо посилань відповідача на обов`язкову необхідність при розірванні договору застосування позасудової процедури врегулювання, яка передбачена ст. 188 Господарського кодексу України (який діяв на час виникнення спірних правовідносин та на момент звернення позивача з позовом), суд звертається до позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 12 лютого 2019 у справі № 914/2649/17, в якій зазначено:

«8.13. Правила, передбачені частинами другою-четвертою статті 188 ГК України, є матеріально-правовими, а не процесуальними. Процедура, передбачена ними, не відноситься до випадків обов`язкового досудового врегулювання спору в розумінні частини третьої статті 124 Конституції України та не спричиняє наслідків у вигляді повернення позовної заяви відповідно до приписів пункту 6 частини п`ятої статті 174 ГПК України.

8.14. Частинами другою та третьою статті 188 ГК України встановлений порядок проведення сторонами договору переговорів щодо добровільної зміни чи розірвання договору. Частиною четвертою цієї статті визначено, заінтересована сторона може звернутися до суду, якщо виник спір.

8.15. Те, що сторона спору не скористалася процедурою його позасудового врегулювання, не позбавляє її права реалізувати своє суб`єктивне право на зміну чи припинення договору та вирішити існуючий конфлікт у суді в силу прямої вказівки, що міститься у ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України….

8.17. Право особи на звернення до суду для внесення змін у договір (чи його розірвання) у передбаченому законом випадку відповідає ст. 16 ЦК України, способам, передбаченим нею (зміна чи припинення правовідношення) та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони.»

З урахуванням викладеної правової позиції суд відхиляє доводи відповідача про обов`язковість застосування позасудової процедури врегулювання, яка передбачена ст. 188 Господарського кодексу України.

Щодо стягнення передплати.

Оскільки позивач оплатив товар на умовах часткової попередньої оплати у відповідача виник обов`язок з поставки товару.

Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем з поставки товару і виникає нове грошове зобов`язання.

Виходячи з аналізу положень ст. 693 ЦК України, умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, доведеній до продавця.

Оскільки законом не визначено порядок та форму повідомлення про відмову від договору позивач може реалізувати своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до відповідача з претензією, так і шляхом пред`явлення через суд позову у визначеній законом формі.

Позивач, пред`явивши до суду позов про повернення суми попередньої оплати, фактично відмовився від договору поставки №29/05 від 29.05.2024 у зв`язку з несвоєчасною передачею товару позивачу (покупцю).

Покупцем було сплачено на поточний рахунок Постачальника авансові платежі відповідно до виставлених рахунків на оплату Товару, загальний розмір яких становить 1 425 600,00 грн, що не оспорюється відповідачем.

У розумінні приписів ст. 693 ЦК України Покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства, аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (аналогічний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

Враховуючи, що судом було виснувано, що Відповідачем внаслідок не поставки Товару було істотно порушено умови Договору поставки, суд дійшов висновку, що позивач правомірно скористався правом вимагати повернення суми попередньої оплати, а отже позовна вимога про стягнення 1 425 600,00 грн авансових платежів підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо нарахування пені.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За визначенням ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.5. Договору поставки №29/05 від 29.05.2024, у разі порушення терміну поставки Товару, передбаченого цим договором, Постачальник виплачує Покупцю неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від вартості Товару, по якому допущено прострочення поставки, за кожний день прострочення.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 552 794,72 грн, нараховану у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 02.08.2024 по 10.07.2025.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

При застосуванні ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 16 жовтня 2024 року у справі №911/952/22:

« 91. Якщо умовами укладеного договору сторони передбачили більш тривалий, ніж визначений частиною шостою статті 232 ГК України, строк нарахування штрафних санкцій (зазначили про їх нарахування до дня фактичного виконання, протягом усього періоду існування заборгованості тощо), то їх нарахування не припиняється за період прострочення зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, а застосуванню підлягає саме строк, встановлений договором (див., для прикладу, постанову Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі №910/6379/14 (провадження №3-53гс15), в якій умовами договору сторонами було погоджено нарахування пені по день фактичної оплати боргу).

92. У разі відсутності подібних умов у договорі (використання/зазначення в договорі лише формулювання про нарахування пені "за кожен день прострочення") нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені) припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостоїстатті 232 ГК України.

93. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду виснує, що застосування в тексті господарського договору формулювання "за кожен день прострочення" не можна вважати установленням іншого, ніж визначеного частиною шостою статті 232 ГК України, строку нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені). Таке формулювання лише повторює вирізняльну характеристику пені (поденне її нарахування) та характеризує механізм її визначення (розрахунку), однак жодним чином не впливає на можливість зменшення або збільшення строку нарахування пені, визначеного законом чи договором».

Належним чином дослідивши умови Договору, суд встановив, що п. 5.5., як й інші пункти Договору, не містить інший строк для нарахування штрафних санкцій за прострочення грошових зобов`язань, відмінний від встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України, який є більшим шести місяців, та не містить вказівку на подію, що має неминуче настати, а формулювання "за кожен день прострочення", відповідно до висновку викладеного Великою Палатою Верховного Суду від 16 жовтня 2024 року у справі №911/952/22, не можна вважати установленням іншого, ніж визначеного частиною шостою статті 232 ГК України, строку нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені).

Перевіривши розрахунок пені, нарахованої у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на за загальний період з 02.08.2024 по 10.07.2025, суд встановив, що наданий позивачем розрахунок не відповідає вимогам ч. 6 ст. 232 ГК України, оскільки пеня нарахована за період, який є більшим 6 місяців з моменту, коли зобов`язання мало бути виконане.

Господарським судом самостійно у інформаційно-пошуковій системі «Ліга:Закон», з урахуванням приписів ч. 1 ст. 14 ГПК України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, здійснено розрахунок пені за період з 02.08.2024 по 02.02.2025, тобто з моменту виникнення заборгованості протягом 6 наступних місяців, та встановлено, що її розмір становить 277 455,38 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 277 455,38 грн, а отже і про їх задоволення в цій частині.

В частині стягнення пені у розмірі 275 339,34 грн слід відмовити, як заявленої необґрунтовано.

Щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно зі частиною 2 статті 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

Виходячи із положень статті 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Визначене частиною другою статті 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у такого боржника в силу закону (ч.2 ст.625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму "інфляційних втрат" як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові ВП ВС від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставкиу відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи позицію викладену в постанові ВП ВС від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, зобов`язання відповідача по поверненню передплати є грошовим зобов`язанням, на яке можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

Позивачем заявлена вимога про стягнення 298 305,33 грн інфляційних втрат та 58 539,75 грн - 3 % річних за період прострочення з 02.08.2024 по 10.07.2025, нараховану на суму непоставленого товару у розмірі 2 079 000,00 грн.

Відповідач проти наведеного позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних не заперечив, свого контррозрахунку не навів.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд встановив, що наданий позивачем розрахунок нарахований не на суму грошового зобов`язання, якою в даному випадку є сума передплати у розмірі 1 425 600,00 грн, а на суму непоставленого товару у розмірі 2 079 000,00 грн.

Господарським судом самостійно у інформаційно-пошуковій системі «Ліга:Закон», з урахуванням приписів ч. 1 ст. 14 ГПК України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з 02.08.2024 по 10.07.2025 на суму грошового зобов`язання 1 425 600,00 грн, та встановлено, що правомірним є стягненняінфляційних втрат у розмірі 204 552,23 грн та 3% річних у розмірі 40 141,54 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 204 552,23грн та 3% річних у розмірі 40 141,54 грн, а отже і про їх задоволення в цій частині.

У частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 93 753,10 грн та 3% річних у розмірі 18 398,21 грн, слід відмовити, як заявлених необґрунтовано.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається позивач, доводяться договором поставки №29/05 від 29.05.2024 (а.с. 10-12), рахунками фактурами та платіжними інструкціями (а.с. 13-16), товарно-транспортними накладними (а.с 34, 130), листуванням між сторонами (а.с. 100, 103-107, 116, 121), оголошення про проведення спрощеної закупівлі (а.с. 122-129).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 917/483/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що докази на підтвердження вимог позивача є більш вірогідними, ніж докази надані на їх спростування.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Таким чином, інші аргументи сторін, які не висвітлені в цьому рішенні, не мають істотного значення для вирішення справи.

Враховуючи вище встановлені обставини, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги слід задовольнити у частині розірвання договору поставки, стягнення суми авансового платежу у розмірі 1 425 600,00 грн, пені у розмірі 277 455,38 грн, інфляційних втрат у розмірі 204 552,23 грн та 3 процентів річних у розмірі 40 141,54 грн.

У частині стягнення пені у розмірі 275 339,34 грн, інфляційних втрат у розмірі 93 753,10 грн та 3% річних у розмірі 18 398,21 грн, слід відмовити, як заявлених необґрунтовано.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання позову слід розподілити пропорційно задоволених позовних вимог.

Позивачем до позовної заяви додано квитанцію про сплату суми 30 445,28 грн судового збору.

Судовий збір сплачено у розмірі 28 022,88 грн за позовні вимоги майнового характеру та 2 422,40 грн за позовну вимогу немайнового характеру.

Враховуючи задоволення вимоги немайнового характеру та часткове задоволення майнових позовних вимог у розмірі 77,64 7% від заявлених сум, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2 422,40 грн судового збору за немайнову вимогу та 23 637,72 грн за майнові вимоги, а всього 26 060,12 грн.

Також суд враховує, що ухвалою суду від 21.07.2025 частково задоволено заяву ТОВ «КОЛТРЕЙН» про у справі №908/2186/25; ухвалено вжити заходів забезпечення позову у спосіб накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕАЛ СТАЛЬ» (вул. Вороніна, буд. 23/67, м. Запоріжжя, 69120; ідентифікаційний код юридичної особи 41886529) в межах суми 2 335 239,80 грн. В іншій частині заяви відмовлено.

За вказану заяву про забезпечення позову ТОВ «КОЛТРЕЙН» було сплачено судовий збір в розмірі 1 514,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1536 від 16.07.2025.

Заява про забезпечення позову подана в електронній формі, тому до сплати за подання цієї позовної належить судовий збір із застосуванням коефіцієнту 0,8, а саме у розмірі 1211,20 грн.

Враховуючи вжиття заходів забезпечення позову за заявою позивача, суд покладає на відповідача судовий збір, який сплачений позивачем при поданні заяви про забезпечення позову у розмірі 1211,20 грн.

Зайво сплачений судовий збір повертається виключно за клопотанням особи, яка його платили. Станом на дату ухвалення рішення відповідне клопотання від позивача не надходило.

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст.ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Розірвати Договір поставки №29/05 від 29.05.2024, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОЛТРЕЙН» (ідентифікаційний код юридичної особи 42302587) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕАЛ СТАЛЬ» (ідентифікаційний код юридичної особи 41886529).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕАЛ СТАЛЬ» (вул. Вороніна, буд. 23/67, м. Запоріжжя, 69120; ідентифікаційний код юридичної особи 41886529) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛТРЕЙН» (вул. Раїси Окіпної, буд. 4, прим. 188, офіс 24, м. Київ, 02002; ідентифікаційний код юридичної особи 42302587) суму 1 425 600,00 грн (один мільйон чотириста двадцять п`ять тисяч шістсот гривень) авансового платежу, 277 455,38 грн (двісті сімдесят сім тисяч чотириста п`ятдесят п`ять гривень 38 коп.) пені, 204 552,23 грн (двісті чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят дві гривні 23 коп.) інфляційних втрат, 40 141,54 грн (сорок тисяч сто сорок одну гривню 54 коп.) трьох процентів річних. Видати наказ.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕАЛ СТАЛЬ» (вул. Вороніна, буд. 23/67, м. Запоріжжя, 69120; ідентифікаційний код юридичної особи 41886529) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛТРЕЙН» (вул. Раїси Окіпної, буд. 4, прим. 188, офіс 24, м. Київ, 02002; ідентифікаційний код юридичної особи 42302587) суму 26 060,12 грн (двадцять шість тисяч шістдесят гривень 12 коп.) витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 1211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять гривень 20 коп.) витрат зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову. Видати наказ.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складений та підписаний 13.10.2025.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за вебадресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.І. Педорич