ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/5277/23 (922/2449/25)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" (61145, м. Харків, вул. Клочківська, 174, ) в особі ліквідатора арбітражного керуючого Іванченко Анастасії Валеріївни (62302, Харківська область, м. Дергачі, вул. Калинова, буд. 31)
до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) , ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )
про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та витребування майна
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу LEXUS ES 250, сірого кольору, 2021 року випуску, об`єм двигуна 2487 м3, потужність двигуна 152 кВт, тип пального бензин, VIN номер НОМЕР_3 від 18.01.2023 № 2141/2023/3610801, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" () та ОСОБА_1 в ТСЦ № 2141;

- витребувати з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 (ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) у приватну власність Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" (Код ) рухоме майно, а саме: LEXUS ES 250, сірого кольору, 2021 року випуску, об`єм двигуна 2487 м3, потужність двигуна 152 кВт, тип пального бензин, VIN номер НОМЕР_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відчуження транспортного засобу відбулося для недопущення звернення стягнення на майно боржника та для зменшення його активів, а фактичні обставини справи, дозволяють зробити висновок, що оспорюваний договір купівлі-продажу є фраудаторним, тобто, вчиненим на шкоду кредиторам.

Ухвалою суду від 21.07.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк 10 днів для усунення недоліків з дня вручення йому цієї ухвали.

Після усунення позивачем недоліків, ухвалою суду від 31.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду в межах справи № 922/5277/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідачам визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, прокурору та позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.

Відповідачі своїм правом, наданим відповідно до ст.251 Господарського процесуального кодексу України, не скористалися, відзив на позов не надали, про розгляд справи за правилами позовного провадження повідомлені судом належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного листа в їх Електронні кабінети.

Приймаючи до уваги належне повідомлення першого та другого відповідача про розгляд даної справи, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

За приписами ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ухвалою Господарського суду Харківської області по справі № 922/5277/23 від 08.02.2024 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд", введено процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядником майна боржника арбітражну керуючу Іванченко Анастасію Валеріївну.

Постановою Господарського суду Харківської області від 04.07.2024 по справі № 922/5277/23 припинено процедуру розпорядження майном боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд", визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" арбітражного керуючого Іванченко Анастасію Валеріївну.

Ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу LEXUS ES 250, сірого кольору, 2021 року випуску, об`єм двигуна 2487 м3, потужність двигуна 152 кВт, тип пального бензин, VIN номер НОМЕР_3 від 18.01.2023 № 2141/2023/3610801, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" () та ОСОБА_1 в ТСЦ № 2141 та витребувати зазначений транспортний засіб з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 .

Частиною 1 ст.215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якою, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Спірним питаннями у цій справі, з огляду на природу та характер правовідносин, зміст заявлених вимог, є питання щодо наявності/відсутності підстав для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним.

Відповідно до ст.ст.16, 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Отже правом оспорювати правочин Цивільний кодекс України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи".

У даній справі позов про визнання недійсним договору подано Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Іванченко Анастасії Валеріївни.

За приписами п.2 ч.1 ст.10 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий з моменту постановлення ухвали (постанови) про призначення його керуючим санацією або ліквідатором до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства-боржника.

Частиною 1 ст.61 Кодексу України з процедур банкрутства визначено повноваження ліквідатора, зокрема, ліквідатор з дня свого призначення приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; аналізує фінансовий стан банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; та здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Таким чином, ліквідатор має право на звернення до суду з заявою про визнання недійсним правочину боржника, який було вчинено до відкриття провадження у справі про банкрутство боржника з підстав, передбачених нормами Цивільного кодексу України, Кодексу України з процедур банкрутства чи інших законів.

Суд звертає увагу на те, що наразі вже сформована усталена судова практика про можливість оскарження правочину вчиненого боржником з метою завдання шкоди кредиторам (фраудаторного правочину) особою (не стороною правочину), чиї майнові інтереси порушує такий правочин.

У правовідносинах банкрутства такий інститут врегульовано спеціальними нормами ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч.1 ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав: зокрема якщо боржник здійснив відчуження за цінами, відповідно нижчими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів.

Інститут визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливого справедливого задоволення вимог кредиторів.

У цьому висновку суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постановах від 20.02.2020 у справі № 922/719/16, від 28.09.2021 у справі № 21/89б/2011 (913/45/20), від 16.11.2022 у справі № 44/38-б (910/16410/20), від 21.03.2023 у справі № 910/18376/20 (918/445/22).

Суд зазначає, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Частиною 3 ст.13 Цивільного кодексу України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Формулювання "зловживання правом" необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Рішенням Конституційного Суду України від 28.04.2021 № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України, та вказано, що оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука а також зловживання правом в інших формах, що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною).

Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:

- особа (особи) "використовувала/використовували право на зло";

- наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які "потерпають" від зловживання нею правом, або не перебувають);

- враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Тож учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. На цих засадах мають ґрунтуватися і договірні відносини.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною.

Договір, який укладений з метою уникнути виконання наявного зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредиторам. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом ліквідатора.

Отже будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину - правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (див. висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17, від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 (905/1646/17), від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16).

Суд звертає увагу, що метою доброчесного боржника повинне бути добросовісне виконання всіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надання своєчасного та справедливого задоволення (сатисфакції) прав і правомірних інтересів кредитора, зокрема у процедурі банкрутства.

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (див. висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

Категорія фраудаторності у галузі банкрутства спрямована на недопущення недобросовісного виведення активів з метою уникнення відповідальності цим майном перед кредиторами, зважаючи, що ч.2 ст.96 Цивільного кодексу України вимагає, щоби юридична особа відповідала за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Тобто, боржник має усвідомлювати повне виконання свого обов`язку перед кредиторами. У зв`язку з цим можна розмежувати також критерії фраудаторності: об`єктивний - коли вчиняється правочин цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку за наявності існуючої вже заборгованості; суб`єктивний - усвідомлення боржником появи боргу в результаті укладення правочину, що повинно аналізуватися через призму економічної мети договору, сумлінність та добросовісність дій боржника, які мають бути спрямовані на погашення боргу, а не навпаки, на неможливість виконання зобов`язання.

У постанові від 22.02.2024 по справі № 464/7832/21 Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зазначено, що правочин, який вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний правочин), може бути як оплатний, так і безоплатний правочин. Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника).

Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 по справі № 755/17944/18, визначив таке поняття, як фраудаторний правочин: це правочин, вчинений боржником на шкоду кредитору. Суд касаційної інстанції наголосив, що важливими ознаками фраудаторності правочину є момент укладення договору (коли боржник усвідомлює, що майно буде забрано за борги); характеристика контрагента, з яким боржник укладає оскаржуваний договір (наприклад, родич боржника, давній знайомий, партнер, товариш, інші пов`язана особа); ціна, зокрема: наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника).

Суд звертає увагу на те, що у постанові від 01.04.2020 у справі №182/2214/16-ц Верховним Судом зроблено висновок про те, що не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом.

Критеріями, які Верховний Суд називає для кваліфікації договору, як фраудаторного, є, зокрема:

- відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості;

- відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості (хоча є і виключення з цього правила, головне довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким чином від її сплати);

- майно відчужено на підставі безвідплатного правочину (з цього правила є також виключення, зокрема, якщо ціна за оплатним договором занижена тощо);

- майно відчужене на користь пов`язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи);

- після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Саме ці обставини і є вирішальними при доведенні фраудаторності, а отже й недійсності відповідного договору, адже наявність вказаних обставин свідчить про те, що боржник вчинив правочин спрямований на зменшення його активів або взяв на себе зобов`язання, які в подальшому унеможливили виконання грошових зобов`язань перед контрагентами.

Аналогічний висновок також наведений у постанові Верховного Суду від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17 та у постанові Верховного Суду від 14.07.2020 у справі № 754/2450/18.

Дослідивши зібрані в матеріалах справи докази, суд відзначає, що в даному випадку за визначеними в своїй сукупності критеріями наявні ознаки фраудаторності спірного правочину, що підтверджується наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" та ОСОБА_1 (перший відповідач) укладено договір купівлі-продажу № 2141/2023/3610801, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" зобов`язалось передати у власність першого відповідача транспортний засіб марки LEXUS ES250, 2021 року випуску, VIN- НОМЕР_3 , реєстраційний номер - НОМЕР_4 , колір - сірий.

Відповідно до п.2.1 договору купівлі-продажу транспортного засобу № 2141/2023/3610801 від 18.01.2023 передача транспортного засобу Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" і прийняття його першим відповідачем здійснюється після повної оплати вартості майна. Право власності на транспортний засіб переходить до першого відповідача з моменту підписання даного договору (п.2.2 договору купівлі-продажу транспортного засобу № 2141/2023/3610801 від 18.01.2023).

За умовами п.3.1 договору купівлі-продажу транспортного засобу № 2141/2023/3610801 від 18.01.2023 за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 1 030 000,00грн.

За приписами ч.1 ст.655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст.691 Цивільного кодексу України передбачено обов`язок покупця оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Проте, всупереч зазначених вище норм та умов договору, перший відповідач грошові кошти у розмірі 1 030 000,00грн на рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" за придбаний транспортний засіб не перерахував, що підтверджується виписками про рух грошових коштів, наявними в матеріалах справи.

Таким чином майно за спірним правочином було передано безоплатно.

Даний факт першим відповідачем не спростований.

Крім того, 30.01.2025 - 31.01.2025 на замовлення ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" арбітражного керуючого Іванченко Анастасії Валеріївни суб`єктом оціночної діяльності Фізичною особою-підприємцем Манойленко Богданом Григоровичем, проведено оцінку колісного транспортного засобу - загальний легковий седан LEXUS ES250, 2021 року випуску, VIN- НОМЕР_3 , реєстраційний номер - НОМЕР_5 , колір - сірий, відповідно до якого ринкова вартість майна, отримана в результаті оцінки на дату - 18.01.2023, без врахувань ПДВ, становить 1 498 250,00грн.

Таким чином, з огляду на те, що відповідно до звіту про оцінку майна станом на 18.01.2023 ринкова вартість транспортного засобу становила 1 498 250,00грн, а за умовами спірного договору ціна транспортного засобу становить 1 030 000,00грн, суд зазначає, що відчуження спірного транспортного засобу Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" відбулося за заниженою вартістю, а саме нижче ніж на 468 250,00грн.

Також про наявність ознаки фраудаторності правочину свідчить той факт, що правочин Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" був вчинений після настання у даного товариства зобов`язання із погашення заборгованості перед кредиторами, а саме перед:

- ПАТ "НЕК "Укренерго" (заборгованість в розмірі 2 872 425,61грн основного боргу (1797 257,15грн + 1 075 168,46грн) утворилась за договором про врегулювання небалансів електричної енергії № 1934-01024 від 10.12.2020 за листопад-грудень 2022 року та в розмірі 820 565,80грн основного боргу (491 064,99грн + 329 500,81грн) за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 08.12.2020 № 1934-02024 за листопад-грудень 2022 року, що підтверджується ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.05.2024 року по справі № 922/5277/23);

- ТОВ "Енерджі 365" (заборгованість в розмірі 587 511,34грн утворилась за договором № 2 про участь у балансуючій групі від 25.05.2021 за квітень 2022 року, що (підтверджується ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.05.2024 року по справі № 922/5277/23);

- ТОВ "Електротрейдінг Груп" (заборгованість в розмірі 7 168 098,69грн (основного боргу) утворилась за договором про врегулювання небалансів електричної енергії № 1934-01024 від 10.12.2020 з липня 2022 року по листопад 2022 року, що підтверджується рішенням Господарського суду м. Києва від 11.05.2023 по справі № 910/13308/22 та ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.05.2024 по справі № 922/5277/23);

- ТОВ "Смарт Енергопостач" (заборгованість в розмірі 10 148 569,74грн (основного боргу) утворилась за договором купівлі-продажу № РДД-1221-4008 від 14.12.2021 з грудня 2021 по лютий 2022, що підтверджується рішенням Господарського суду м. Києва від 01.06.2023 по справі № 910/10124/22 ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.05.2024 по справі № 922/5277/23).

Крім того, до укладення оспорюваного правочину (18.01.2023) Господарським судом м. Києва вже були відкриті провадження по справі № 910/10124/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Енергопостач" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" про стягнення заборгованості в сумі 16 221 286,95грн за договором купівлі-продажу електричної енергії № РДД-1221-4008 від 14.12.2021 та по справі № 910/13308/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротрейдінг Груп" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" про стягнення 3 147 480,22грн, що підтверджується ухвалами Господарського суду м. Києва від 26.10.2022 справа № 910/10124/22 та від 07.12.2022 справа № 910/13308/22, наявними в матеріалах справи.

Вказані обставини свідчать про те, що виводячи активи (рухоме майно) з підприємства у вигляді укладення договору купівлі-продажу, керівник Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд", як особа, уповноважена на вчинення дій від його імені, достеменно знав про невиконані зобов`язання підприємства на користь кредиторів, а тому міг передбачити негативні наслідки таких дій у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на рухоме майно, а отже оспорюваний правочини є фраудаторним, тобто таким, що направлений на уникнення звернення стягнення на активи боржника.

Крім того, про фраудаторність договору купівлі-продажу транспортного засобу свідчить те, що спірний договір було укладено з пов`язаними особами.

Так, за результатами проведення інвентаризації майна боржника ліквідатором на підставі наявних документів, серед іншого, встановлена наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" корпоративного права, а саме: відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновниками ТОВ "Енерго Холд Ужгород" () є: ОСОБА_3 , громадянство: Україна, місцезнаходження: АДРЕСА_3 , розмір частки засновника (учасника): 1000,00; Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" (), резидентство: Україна, місцезнаходження: Україна, 01042, місто Київ, вул. Іоанна Павла II, будинок 7, офіс 4, розмір частки засновника (учасника): 5 500,00; ОСОБА_1 , громадянство: Україна, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , розмір частки засновника (учасника): 3 500,00. Кінцевий бенефіціарний власник - ОСОБА_1 (прямий вирішальний вплив).

Таким чином, ОСОБА_1 , є засновником та кінцевим бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд Ужгород" (), власником корпоративних прав яких також є Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд".

Крім того, з протоколів загальних зборів від 26.10.2020 та від 10.06.2022 вбачається, що з 26.10.2020 по 10.06.2022 ОСОБА_1 був керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" (0), тобто за півроку до укладення оспорюваного правочину, перший відповідач здійснював безпосереднє керівництво Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд", а тому перший відповідач є пов`язаною особою.

Також з матеріалів справи вбачається, що 25.01.2023 першим відповідачем було відчужено транспортний засіб LEXUS ES 250, сірого кольору, 2021 року випуску, об`єм двигуна 2487 м3, потужність двигуна 152 кВт, тип пального бензин, VIN номер НОМЕР_3 новому власнику - ОСОБА_2 (другий відповідач) на підставі договору купівлі-продажу № 8044/2023/3623016 від 25.01.2023, укладеного в ТСЦ № 8044, яка на даний час є актуальним власником спірного транспортного засобу, що підтверджується листом № 31/18836-14092-2025 від 04.06.2025 Головного сервісного центру МВС.

Як вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд Київ" () є: ОСОБА_4 , громадянство: Україна, місцезнаходження: АДРЕСА_4 , розмір частки засновника (учасника): 3 000,00; Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" (), резидентство: Україна, місцезнаходження: Україна, 01042, місто Київ, вул. Іоанна Павла II, будинок 7, офіс 4, розмір частки засновника (учасника): 7 000,00. Кінцевий бенефіціарний власник ОСОБА_4 (прямий вирішальний вплив).

Отже, ОСОБА_4 є засновником та кінцевим бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд Київ" (), власником корпоративних прав яких також є Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд".

При цьому, відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 8 від 21.11.2024 судом вбачається, що 10.11.2007 ОСОБА_5 уклала шлюб із ОСОБА_4 , у зв`язку з чим ОСОБА_2 (другий відповідач) є родичем (дружиною) бізнес партнера та пов`язаної особи ( ОСОБА_4 ) з Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд".

Враховуючи викладене, належними та допустимими доказами підтверджено партнерські та родинні зв`язки між першим відповідачем, другим відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд", якими було відчужено транспортний засіб, що свідчить про фраудаторність правочину (договір купівлі-продажу № 2141/2023/3610801 від 18.01.2023), оскільки транспортний засіб було відчужено керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" спочатку пов`язаній особі Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" - ОСОБА_1 , а через 7 днів перереєстровано на користь дружини пов`язаної особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" - ОСОБА_2 .

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу транспортного засобу LEXUS ES 250, сірого кольору, 2021 року випуску, об`єм двигуна 2487 м3, потужність двигуна 152 кВт, тип пального бензин, VIN номер НОМЕР_3 від 18.01.2023 № 2141/2023/3610801 був направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника і вчинений на шкоду кредиторам, всупереч принципу добросовісності, за відсутності економічно обґрунтованої мети та за наявності незадовільного фінансового стану поряд з існуючими невиконаними зобов`язаннями перед іншими кредиторами, а тому визнається судом фраудаторним та таким, що суперечить загальним засадам цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та принципу недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), вимогам ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства, що є правовими підставами для визнання спірного правочину недійним.

Жодних доказів на спростування підстав для визнання недійсним оскаржуваного договору до матеріалів справи відповідачами не додано.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" з огляду на вірогідність доказування, надано суду докази на обґрунтування своїх вимог, які досліджені судом, та їх сукупність свідчить про доведеність наведених позивачем обставин.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу LEXUS ES 250, сірого кольору, 2021 року випуску, об`єм двигуна 2487 м3, потужність двигуна 152 кВт, тип пального бензин, VIN номер НОМЕР_3 від 18.01.2023 № 2141/2023/3610801, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" та ОСОБА_1 в ТСЦ № 2141 обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та відповідними належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про витребування з чужого незаконного володіння у другого відповідача у приватну власність Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" LEXUS ES 250, сірого кольору, 2021 року випуску, об`єм двигуна 2487 м3, потужність двигуна 152 кВт, тип пального бензин, VIN номер НОМЕР_3 , суд керується наступним.

Відповідно до ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Отже, правочин який визнаний судом недійсним не породжує наслідків визнання за набувачем права власності на спірне майно.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст.ст.387, 388 Цивільного кодексу України).

Власник з дотриманням вимог ст.387 і ст.388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст.387 Цивільного кодексу України).

За приписами ч.1 ст.388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

При цьому, якщо спірне майно знаходиться в недобросовісного набувача власник має право витребувати таке майно без будь-яких обмежень.

Як вже було встановлено судом, ОСОБА_1 , який є бізнес партнером (засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ "Енерго Холд Ужгород") пов`язаної компанії з ТОВ "Енерго Холд" 18.01.2023 безоплатно отримав транспортний засіб LEXUS ES250, 2021 року випуску, VIN- НОМЕР_3 , та 25.01.2023, тобто через сім днів після отримання спірного майна, перереєстрував спірний автомобіль на ОСОБА_2 , яка є дружиною іншого бізнес партнера (засновника та кінцевого бенефіціарного власника ТОВ "Енерго Холд Київ") пов`язаної компанії з ТОВ "Енерго Холд".

Встановлені судом обставини свідчать про домовленість між ТОВ "Енерго Холд", ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про виведення активів боржника, а також пов`язаність відповідних осіб, а тому ані перший відповідач, ані другий відповідач не можуть вважатися добросовісними власниками спірного майна.

Суд також звертає увагу на те, що впродовж тижня відповідачами було здійснено ланцюг відчужень транспортного засобу, спрямованих на ускладнення повернення майна його реальному власнику.

Даний факт відповідачами не спростований, матеріали справи протилежного також не містять.

Враховуючи викладене, а також те, що спірний договір купівлі-продажу транспортного засобу визнаний судом недійсним, а за обставин, встановлених судом, другий відповідач не може вважатись добросовісним набувачем, суд вважає вимогу позивача про витребування з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 (ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) у приватну власність Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" рухомого майна, а саме: LEXUS ES 250, сірого кольору, 2021 року випуску, об`єм двигуна 2487 м3, потужність двигуна 152 кВт, тип пального бензин, VIN номер НОМЕР_3 обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

При розподілі сум судового збору суд, керуючись ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладає на відповідачів порівну.

У зв`язку з перебуванням головуючого у даній справі судді Лавренюк Т.А. у відрядженні, повний текст рішення суду складено та підписано 06.10.2025.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 237, 238, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу LEXUS ES 250, сірого кольору, 2021 року випуску, об`єм двигуна 2487 м3, потужність двигуна 152 кВт, тип пального бензин, VIN номер НОМЕР_3 від 18.01.2023 № 2141/2023/3610801, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" (61145, м. Харків, вул. Клочківська, 174, ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в ТСЦ № 2141.

Витребувати з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у приватну власність Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" (61145, м. Харків, вул. Клочківська, 174, ) рухоме майно, а саме: LEXUS ES 250, сірого кольору, 2021 року випуску, об`єм двигуна 2487 м3, потужність двигуна 152 кВт, тип пального бензин, VIN номер НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" (61145, м. Харків, вул. Клочківська, 174, ) - 10 200,70грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Холд" (61145, м. Харків, вул. Клочківська, 174, ) - 10 200,70грн судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "06" жовтня 2025 р.

Суддя Т.А. Лавренюк