ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

(додаткова)

"01" жовтня 2025 р. Справа № 916/2851/23
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., за участю секретаря судових засідань Букарова Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву (вх. суду № 2-1442/25 від 16.09.2025) товариства з обмеженою відповідальністю ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА про ухвалення додаткового рішення, у справі

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА (02152, м. Київ, пр-т Павла Тичини, буд. 1-В; ),

до: Фізичної особи-підприємця Чернявського Георгія Юрійовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ),

про визнання недійсним одностороннього правочину.

За участю представників сторін:

від позивача адвокат Івтушок С.В., ордер серія АХ № 1255207 від 23.04.2025;

від відповідача не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Чернявського Георгія Юрійовича про визнання недійсним одностороннього правочину фізичної особи Чернявського Георгія Юрійовича, оформленого заявою про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог № 01-06/23 від 07.06.2023.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.09.2025 закрито провадження у справі № 916/2851/23 (на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України).

16 вересня 2025 року до Господарського суду Одеської області від товариства з обмеженою відповідальністю ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просить суд прийняти до розгляду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі № 916/2851/23 та поновити процесуальний строк у зв`язку з оприлюдненням повного тексту відповідної ухвали 09.09.2025. Стягнути з Чернявського Георгія Юрійовича на користь товариства з обмеженою відповідальністю Порше Лізинг Україна судові витрати у вигляді судового збору та витрати на правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн.

Ухвалою суду від 17.09.2025 заяву товариства з обмеженою відповідальністю ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА про поновлення процесуального строку задоволено. Поновлено товариству з обмеженою відповідальністю ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА процесуальний строк для подання до суду доказів щодо розміру понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу. Постановлено здійснювати розгляд заяви товариства з обмеженою відповідальністю ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА про ухвалення додаткового рішення (вх. суду № 2-1442/25 від 16.09.2025) впродовж розумного строку. Заяву товариства з обмеженою відповідальністю ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА про ухвалення додаткового рішення (вх. суду № 2-1442/25 від 16.09.2025) у справі № 916/2851/23 призначено до розгляду у судовому засіданні на 12:10 год. 01.10.2025, із повідомленням учасників справи про судове засідання (явка сторін у судове засідання не є обов`язковою).

22 вересня 2025 року до суду від фізичної особи-підприємця Чернявського Г.Ю. надійшли заперечення на заяву, в яких відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення.

В обґрунтування вказаних заперечень, відповідач зазначає, що в матеріалах доданих до заяви відсутній договір про надання правової допомоги, укладений між адвокатом Івтушок С.В. та ТОВ Порше Лізинг Україна, також відсутні відомості про те, що представник позивача має якесь відношення до Адвокатського об`єднання КПД КОНСАЛТИНГ.

Щодо актів № 1 від 19.06.2023 та № 2 від 15.09.2025 про надані послуги в них зазначено, що виконавець надав замовнику послуги з представництва інтересів в суді першої інстанції. Однак не зазначено, які саме послуги були надані в межах даного представництва.

Також згідно платіжної інструкції № 51017829 від 15.09.2025 перерахунок коштів за надані послуги було здійснено на рахунок АО КПД КОНСАЛТИНГ, хоча представництво інтересів позивача здійснювалось особою, яка не немає відношення до даного адвокатського об`єднання.

Крім того, у межах даної справи представником позивача було прийнято участь тільки у двох судових засідання в режимі відеоконференції. Судові засідання назначались на 01.08.2023, 03.10.2023, 17.10.2023, 27.05.2025, 10.06.2025, 08.07.2025, 04.09.2025, однак, 01 серпня 2023 року від позивача у справі надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, 03 жовтня 2023 року від позивача у справі надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи, 21 травня 2025 року до суду від позивача у справі надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника. У підготовчому засіданні 27.05.2025 суд протокольною ухвалою відклав підготовче засідання у справі на 10.06.2025. 29 травня 2025 року до суду від позивача у справі надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, а 08.07.2025 та 04.09.2025 представник позивача прийняв участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Вказані заперечення на заяву суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.

У призначене судове засідання 01.10.2025 представник відповідача не з`явився.

Представник позивача у судовому засіданні 01.10.2025 заяву про ухвалення додаткового рішення підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викиданих у заяві.

У судовому засіданні 01.10.2025 судом проголошено вступну та резолютивну частини додаткової ухвали і повідомлено представника позивача про час складення повної додаткової ухвали.

Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов до таких висновків.

Суд зазначає, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частинами першою, третьою статті 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, засади організації і діяльності якої та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Зазначеним приписам Конституції України кореспондує стаття 16 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), положеннями якої передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, а представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 244 ГПК України якщо судом не вирішено питання про судові витрати, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

В силу положень частин першої, другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Як свідчать матеріали справи, предметом спору в даній справі було визнання недійсним одностороннього правочину фізичної особи Чернявського Георгія Юрійовича, оформленого заявою про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог № 01-06/23 від 07.06.2023.

04 вересня 2025 року відповідачем було подано до суду клопотання про долучення доказів до якого відповідач надав заяву від 03.09.2025 про відкликання заяви про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, в якій ФОП Чернявський Г.Ю. відкликав оскаржувану заяву від 07.06.2023 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

В подальшому, суд дійшов висновку, що оскільки 03.09.2025 ФОП Чернявський Г.Ю. відкликав оскаржувану заяву від 07.06.2023, тобто відмовився від одностороннього правочину, то предмет спору відсутній та ухвалою суду від 04.09.2025 суд закрив провадження у справі № 916/2851/23.

Водночас у своїй заяві про ухвалення додаткового рішення (вх. суду № 2-1442/25 від 16.09.2025) позивач посилаючись на ч. 5 ст. 130 ГПК України просить суд стягнути з Чернявського Георгія Юрійовича на користь товариства з обмеженою відповідальністю Порше Лізинг Україна судові витрати у вигляді судового збору та витрати на правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн.

У статті 130 ГПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат, зокрема, закриття провадження у справі.

Відповідно до частин 5 та 6 ст. 130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Системний аналіз норм процесуального законодавства, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, статей 129, 130 ГПК України дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень частини п`ятої статті 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною.

Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17.

Отже, суд вважає, що положеннями ч. 5 ст. 130 ГПК України не передбачено право позивача на звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат у випадку закриття провадження у справі. Таке право згідно ч. 5 ст. 130 ГПК України наявне лише у відповідача.

Крім того, відповідно до частини 3 ст. 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Суд звертає увагу, що представник позивача у судовому засіданні 04.09.2025 надавав пояснення, в яких заперечив проти закриття провадження у справі № 916/2851/23, вважав, що наявність заяви відповідача від 03.09.2025, якою відповідач відкликав оскаржувану заяву про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 07.06.2023 не є підставою для закриття провадження у справі. Тобто позивач у судовому засіданні 04.09.2025 підтримував свої позовні вимоги, вважав, що наявний предмет спору.

Отже, враховуючи приписи ч. 3, ч. 5 ст. 130 ГПК України, а також те, що провадження у справі № 916/2851/23 закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору, позивач у судовому засіданні заперечував проти закриття провадження у справі, суд вважає, що судові витрати пов`язані з розглядом справи не можуть бути покладені на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що заява позивача про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 130, 232, 233-235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 ГПК України.

Ухвала господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.

Повну ухвалу складено 06.10.2025.

Суддя Нікітенко С.В.