РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.10.2025Справа № 910/6288/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., за участі секретаря судового засідання Петькун Д.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НЬЮ ЕНЕРДЖІ ЮКРЕЙН" (01001, вул. Євгена Чикаленка, буд.34, м. Київ, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУПА ЕНЕРГОПОСТАЧАННЯ" (01001, вул. Велика Житомирська, буд.20, м. Київ, )

про визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 33 709 256,31 грн

Представники учасників справи: згідно протоколу судового засідання;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НЬЮ ЕНЕРДЖІ ЮКРЕЙН" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРУПА ЕНЕРГОПОСТАЧАННЯ" (далі - відповідач) про визнання недійсним одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 33 709 256,31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач намагається вчинити фіктивний правочин -зарахування зустрічних вимог. З чого слідує, що односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог, вчинений ТОВ "Група Енергопостачання" у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог вих.№02/04-02 від 02.04.2025. є таким, не створює ніяких правових наслідків, а отже підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2025 суддя Ягічева Н.І. відкрила провадження по справі та призначила підготовче засідання на 24.06.2025.

09.06.2025 в системі "Електронний суд" відповідачем сформовано відзив на позовну заяву, мотивований тим, що він правомірно уклав договір відступлення права вимоги з ТОВ «ЗАХІД ЕНЕРГО ЗБУТ», а отже і правомірно намагається здійснити одностороннє зарахування зустрічних однорідних вимог.

13.06.2025 в системі "Електронний суд" позивачем сформовано відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.25 закрито підготовче провадження та призначено справу по суті на 22.07.2025.

В системі «Електронний суд» 22.07.2025 позивачем сформовано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.25 відкладено розгляд справи на 26.08.2025.

В судовому засіданні 26.08.2025 оголошено перерву до 23.09.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2025 розгляд справи призначено на 07.10.2025.

В судовому засіданні 07.10.2025 представники позивача підтримали позовні вимоги, представник відповідача, заперечив проти задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні 07.10.2025 було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Матеріалами справи встановлено, в провадженні Господарського суду міста Києва знаходилась справа № 910/2386/24 за позовною заявою ТОВ «Нью Енерджі Юкрейн» (Позивач за даною справою) до ТОВ «Група Енергопостачання» (Відповідач за даною справою) про стягнення 33 709 256,31 грн. Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 року у справі №910/2386/24 позов було задоволено та стягнуто з ТОВ «Група Енергопостачання» на користь ТОВ «Нью Енерджі Юкрейн» заборгованість в розмірі 33 709 256,31 грн. за Двостороннім договором купівлі-продажу електричної енергії №23/12/28-01 від 28.12.2023 р. та 404 511,08 грн. витрат по сплаті судового збору. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2025 року у справі № 910/2386/24 Рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 року у справі №910/2386/24 залишено без змін.

22.04.2025 року Господарським судом м. Києва було видано наказ про примусове виконання рішення у справі №910/2386/24.

23.04.2025 року ТОВ «Група Енергопостачання» подало до Господарського суду міста Києва, в рамках справи №910/2386/24 заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Оспорювана заява мотивована тим, що Відповідач має право на зарахування однорідної вимоги, та отримав право безспірної вимоги з Позивача, також Відповідач вказує, що діяв правомірно, в межах чинного законодавства. Також, Відповідач зазначає, що станом на 02.04.2025 р. має невиконане грошове зобов`язання перед Позивачем в сумі 33 709 256,31 грн за Договором купівлі-продажу електричної енергії №23/12/28-01 від 28.12.2023 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач намагається вчинити фіктивний правочин - зарахування зустрічних вимог. З чого слідує, що односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог, вчинений ТОВ "Група Енергопостачання" у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог вих.№02/04-02 від 02.04.2025. є таким, що не створює ніяких правових наслідків, а отже підлягає визнанню недійсним.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, мотивований тим, що він правомірно уклав договір відступлення права вимоги з ТОВ «ЗАХІД ЕНЕРГО ЗБУТ», а отже і правомірно намагається здійснити одностороннє зарахування зустрічних однорідних вимог.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

У статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5), тощо.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Отже, наведеними правовими положеннями визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 ЦК України).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, слід встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

При цьому, невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства.

Відповідно до статті 601 ЦК України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Особливість заліку зустрічних однорідних вимог полягає в тому, що він може припинити відразу два зустрічних зобов`язання за умови наявності певних обставин, визначених законом.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 ЦК України):

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому, правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (правовий висновок, викладений у пункті 65 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 року в справі № 914/3217/16).

Умовою, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умов виконання, розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з наведених умов виключає можливість зарахування у добровільному порядку.

Отже, для зарахування зустрічних однорідних вимог необхідно встановити наявність таких умов, як зустрічність вимог, однорідність вимог, строк виконання яких настав, та прозорість вимог, тобто відсутність спору між сторонами щодо характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання.

У своїх постановах Верховний Суд зазначив, що зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявила одна зі сторін у зобов`язанні, здійснюється в силу положень статті 601 ЦК України та не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. Якщо інша сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду (постанови від 28.02.2018 року в справі № 910/4312/17, від 04.07.2018 року в справі № 910/16430/16, від 05.07.2018 року в справі № 914/3013/16, від 19.07.2018 року в справі № 910/14503/16, від 26.09.2018 року в справі № 910/20105/17, від 04.04.2019 року в справі № 918/329/18 та інші).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 22.08.2018 року в справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 року в справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 року в справі № 910/23246/17, від 15.08.2019 року в справі № 910/21683/17, від 11.09.2019 року в справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 року в справі № 910/21645/17, від 01.10.2019 року в справі № 910/12968/17, від 05.11.2019 року в справі № 914/2326/18, умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, судом застосовується з урахуванням саме відсутності спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема статтею 203 ГК України, статтею 601 ЦК України, однак прямо випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог.

У постанові від 22.01.2021 року в справі № 910/11116/19 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду уточнив раніше викладені висновки щодо безспірності вимог, які зараховуються, та зазначив, що безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

За дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 цього Кодексу, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним. Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

Зазначений договір є Двостороннім договором купівлі-продажу електричної енергії і є типовим. Тобто основне зобов`язання, котре повинен був отримати Відповідач, виникло саме за цим правочином, а Оспорюваний договір та Оспорювана заява є похідними документами від основного зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 66 Закону «Про ринок електричної енергії» купівлю-продаж електричної енергії за двосторонніми договорами здійснюють виробники, електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, трейдери, гарантований покупець та споживачі.

Істотні умови двосторонніх договорів визначені у частині третій статті 66 вказаного Закону, якими є, зокрема, умови про права, обов`язки та відповідальність сторін (пункт 8 частини третьої статті 66 Закону).

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону «Про ринок електричної енергії» до повноважень Регулятора на ринку електричної енергії належить, зокрема, затвердження типових та примірник договорів, визначених цим Законом, а відповідно до частини четвертої цієї ж статті рішення Регулятора є обов`язковими до виконання учасниками ринку (крім споживачів, що не є учасниками оптового енергетичного ринку).

Таким чином, наведений аналіз нормативних актів дозволяє дійти висновку, що Регулятор наділений повноваженням нормативного регулювання договірних відносин на ринку електроенергії, зокрема, через затвердження типових і примірних договорів.

Типові і примірні договори входять до системи джерел господарського договірного права як особливі нормативно-правові акти. Затвердження таких договорів уповноваженими державними органами є формою державною регулювання договірних відносин у сфері господарювання.

Згідно зі ст.75 Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 №2019- VIII розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку.

Відповідно до частини четвертої статті 179 ГК України типові договори затверджуються Кабінетом Міністрів України або у випадках, передбачених законом, іншим органом або органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Типові договори, затверджені Регулятором не містять іншого способу оплати за куповану електричну енергію, окрім як на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання електропостачальника.

Покупці електричної енергії, які купують електричну енергію в електропостачальників, вносять плату за отриману електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання електропостачальника в одному з уповноважених банків.

Згідно з Додатком 1 до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 11.09.2017 № 89, балансові рахунки 2603 «Розподільчі рахунки суб`єктів господарювання» призначені для обліку коштів, що підлягають розподілу або додатковому попередньому контролю.

Таким чином, рахунок 2603 є рахунком зі спеціальним режимом використання, про який йдеться у ст.75 Закону України «Про ринок електричної енергії». Саме на цей рахунок має бути здійснена оплата за електроенергію, і лише потім відповідно до Порядку розподілу коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання електропостачальників, затвердженого Постановою НКРЕКП 18.06.2019 №1041, розподілена на поточний рахунок постачальника.

Так, відповідно до ч.1 ст.75 ЗУ «Про ринок електричної енергії», розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі, у тому числі шляхом клірингу (неттінгу), відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку.

Відповідно до пункту 1.1.2 Правил ринку, затверджених Постановою НКРЕКП № 307 від 14.03.2018, неттінг - електричної енергії зобов`язань шляхом зарахування взаємних зобов`язань та однорідних грошових вимог таких учасників, яке здійснюється згідно з цими Правилами та на умовах договорів про врегулювання небалансів електричної енергії та про участь у балансуючому ринку.

Тобто, Законодавство про ринок електричної енергії припускає можливість зарахування зустрічних (визнаних) зобов`язань виключно згідно договорів про участь у балансуючому ринку, а не за Двосторонніми договорами купівлі-продажу електричної енергії.

Відповідно до ч.9 ст.75 Закону України «Про ринок електричної енергії» При здійсненні розрахунків на ринку електричної енергії може застосовуватися кліринг. Порядок застосування клірингу затверджується Регулятором та включає, зокрема, умови залучення клірингової установи. Регулювання економічних та організаційних відносин на оптовому ринку електричної енергії України здійснюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП).

На сьогоднішній день, Порядок застосування клірингу Регулятором (НКРЕКП) не розроблено та не затверджено.

Тому, застосування клірингу/неттінгу без регламентованого Регулятором порядку вважатиметься порушенням законодавства про ринок електричної енергії, оскільки оплата з урахуванням на даний час встановлених порядків може здійснюватися виключно грошовими коштами.

22.05.2024 Р. Постановою НКРЕКП № 990 було доповнено пункт 1 Постанови НКРЕКП «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» підпунктом 25 наступного змісту:

25) ОСП (у ролі АР), СВБ та ППБ здійснювати зарахування зустрічних однорідних вимог у разі наявності взаємної заборгованості, що сформувалась за договором про врегулювання небалансів електричної енергії або договором про участь у балансуючому ринку за результатами діяльності такого учасника ринку у різних розрахункових періодах, згідно з чинним законодавством України, за наявності взаємної згоди сторін таких договорів.

Таким чином, Регулятором унормовано питання здійснення зустрічного зарахування однорідних вимог на балансуючому ринку електричної енергії, однак за обов`язкової взаємної згоди сторін таких договорів.

Зарахування зустрічних однорідних вимог у відповідності до спеціального законодавства про ринок електричної енергії допускається у виняткових випадках, зокрема зарахування може здійснюватися згідно з Правилами ринку, затвердженими та на умовах договорів про врегулювання небалансів електричної енергії та про участь у балансуючому ринку, або у порядку визначеному Регулятором (НКРЕКП), зокрема із залученням клірингової установи.

Тобто, є вичерпний перелік випадків, коли дозволяється здійснення припинення зобов`язань за договорами, укладеними відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», який виключає в даному випадку диспозитивні права учасників ринку.

Тому, припинення зобов`язань за Двосторонніми договорами купівлі-продажу електричної енергії, правове регламентування яких закріплене статтею 66 Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правилами ринку, не допускається шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Вказана правова позиція підтверджена і в наявній судовій практиці за участі Позивача, зокрема в Постанові Центрального апеляційного Господарського суду від 06.03.2025 р. у справі № 904/805/24.

Отже, станом на сьогодні, чинним законодавством України врегульовано питання можливості зарахування зустрічних однорідних вимог на ринку електричної енергії.

Таке зарахування якщо і можливе, в разі наявності всіх інших обов`язкових підстав, то для цього потрібно додержання спеціальної норми - наявність згоди сторін таких договорів.

Позивач не погоджується із зустрічним зарахуванням однорідних вимог, що є предметом даного спору.

Між ТОВ «Група Енергопостачання» (Відповідач) та ТОВ «Захід Енерго Збут» було укладено договір відступлення права вимоги №25/04/01-1 від 01.04.2025 р.

Згідно п. 1 Оспорюваного договору, ТОВ «Захід Енерго Збут» відступає, а ТОВ «Група Енергопостачання» набуває право вимоги, належне ТОВ «Захід Енерго Збут» за Двостороннім договором купівлі-продажу електричної енергії №23/01/20-1 від 20.01.2023 у розмірі 33 709 256, 31 грн, укладеним між ТОВ «Захід Енерго Збут» та ТОВ «Нью Енерджі Юкрейн».

За цим договором ТОВ «Група Енергопостачання» одержує право вимагати від ТОВ «Нью Енерджі Юкрейн» належного виконання зобов`язань за договором згідно п. 1.1. Договору, а саме право на отримання грошових коштів у розмірі 33 709 256, 31 грн.

Відповідно до Акту №l приймання-передачі документів до Договору про відступлення права вимоги №25/04/01-1 від 01 квітня 2025 року ТОВ «Захід Енерго Збут» відступило, а ТОВ «Група Енергопостачання» набуло право вимоги, належне ТОВ «Захід Енерго Збут» за Двостороннім договором купівлі-продажу електричної енергії №23/01/20-1 від 20.01.2023 та Додатковою угодою №2 від 02.02.2023 та актом передачі-прийому обсягу купівлі -продажу електричної енергії №74 від 28.02.2023.

Тобто, ТОВ «Захід Енерго Збут» відступило, а ТОВ «Група Енергопостачання» набуло право вимоги за двостороннім договором купівлі-продажу електричної енергії №23/01/20-1 від 20.01.2023; додаткова угода №2 від 02.02.2023 акт передачі-прийому обсягу купівлі -продажу електричної енергії №74 від 28.02.2023 на конкретно визначену суму - 33 709 256, 31 грн.

На даний час в межах справи № 910/1681/24 Господарський суд міста Києва розглядає позовну заяву ТОВ «Нью Енерджі Юкрейн» до ТОВ «Захід Енерго Збут» про визнання недійсним договору купівлі-продажу електричної енергії № 23/01/20-1 від 20.01.2023 року.

01.05.2024 р. Ухвалою Господарського суду міста Києва провадження у справі № 910/1681/24 зупинене до закінчення проведення судової експертизи та отримання висновку експерта.

З наведеного вбачається що в рамках справи № 910/1681/24 судом встановлюється правомірність визначення ціни електричної енергії, зазначеної зокрема в Додатковій угоді № 2 від 02.02.2023, Акті передачі-прийому обсягу купівлі-продажу електричної енергії № 74 від 28.02.2023 укладених на виконання договору купівлі-продажу електричної енергії №23/01/20-1 від 20.01.2023.

Саме від встановлення цих обставин саме буде залежати розмір і взагалі наявність або відсутність заборгованості ТОВ «Нью Енерджі Юкрейн» перед ТОВ «Захід Енерго Збут» за договором купівлі-продажу електричної енергії №23/01/20-1.

Відповідно до ч. 1 ст. 518 ЦК України Боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Враховуючи вищезазначене, ТОВ «Захід Енерго Збут» відступило, а ТОВ «Група Енергопостачання» набуло право вимоги за тими ж документами, які на даний час визначаються недійсними в рамках справи № 910/1681/24.

Отже, суд дійшов висновку, що ТОВ «Захід Енерго Збут» намагається передати за Оспорюваним договором право вимоги заборгованості, розмір якої може бути встановлено лише у майбутньому.

Окремо суд зазначає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів визнання відповідачем (як на час вчинення спірного одностороннього правочину, так і на час розгляду даного спору) факту існування у нього заборгованості у загальному розмірі, зазначеному позивачем .

При цьому, суд не бере до уваги наведені у відзиві посилання відповідача, та вказує, ст. 601 Цивільного кодексу України прямо вимагає, аби вимоги, що зараховуються, були безспірними. Безспірність означає відсутність спору як щодо підстави, так і щодо розміру вимоги. Вимога ТОВ «ГРУПА ЕНЕРГОПОСТАЧАННЯ» до Позивача, яка була предметом зарахування, є предметом судового розгляду у справі №910/1681/24. Це свідчить про наявність спору щодо неї, а отже - зарахування не відповідає умовам, передбаченим законом.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №910/11116/19, безспірною є вимога, яка визнана боржником або підтверджена рішенням суду.

Крім того, вимога ТОВ «Група Енергопостачання» до ТОВ «Нью Енерджі Юкрейн» є неоднорідною, оскільки сформована на підставі договору про відступлення права вимоги, а не договору купівлі-продажу/постачання/ балансування електричної енергії, а тому не має жодного відношення до взаємовідносин на ринку електричної енергії та законодавства про ринок електричної енергії.

Таким чином, заява ТОВ «ГРУПА ЕНЕРГОПОСТАЧАННЯ» про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог є незаконною, а отже, позовні вимоги є обгрунтованими.

Інші заперечення відповідача проти позову також не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються її матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За умовами частини 3 статті 13, частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищенаведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників справи не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при правовій кваліфікації спірних відносин.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача, у зв`язку із задоволенням позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 86, 129, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним односторонній правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 33 709 256,31 (тридцять три мільйони сімсот дев`ять тисяч двісті п`ятдесят шість гривень 31 копійка) в рахунок часткового погашення грошових зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Група Енергопостачання» (Ідентифікаційний код: 44753541; місцезнаходження: вул. Велика Житомирська, буд. 20, м. Київ, 01001) перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Нью Енерджи Юкрейн» (ідентифікаційний код: 43231355; місцезнаходження: вул. Євгена Чикаленка, буд. 34, м. Київ, 01001) за договором купівлі-продажу електричної енергії № 23/12/28-01 від 28.12.2023 р., вчинений Товариством з обмеженою відповідальністю «Група Енергопостачання» у формі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог вих.№02/04-02 від 02.04.2025.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Група Енергопостачання» " (01001, вул. Велика Житомирська, буд.20, м. Київ, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НЬЮ ЕНЕРДЖІ ЮКРЕЙН" (01001, вул. Євгена Чикаленка, буд.34, м. Київ, ) 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 00 коп. судового збору.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне судове рішення складено 14.10.2025.

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА