ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" вересня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/948/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О.,

секретар судового засідання Чуйко О.О.

розглянув справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Град Інвест Сервіс" (вул. Лип Івана та Юрія, 11, м. Одеса, 65078)

до відповідача Комунальної установи "Одесреклама" Одеської міської ради (вул. Косовська, 2-Д, м. Одеса, 65091)

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: 1) Виконавчого комітету Одеської міської ради (пл. Біржова, 1, м. Одеса, 65026) 2) Управління реклами Одеської міської ради (вул. Косовська, 2-Д, м. Одеса, 65091)

про визнання рішення протиправним,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Веприцька В.М.;

від відповідача: Джига В.І.;

від третьої особи-1: не з`явився;

від третьої особи-2: не з`явився.

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача, у якій просить суд визнати протиправним рішення останнього, оформлене листом від 30.09.2024 №575/01-27.

Позиції учасників справи

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на обставину відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за договором на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів від 11.08.2015 №376-рд. Як наголошує позивач, на підставі рішення Одеської міської ради від 29.06.2022 № 969-VIII позивач має право протягом дії в Україні воєнного стану та 30 днів після його скасування на отримання знижки по сплаті орендних платежів, натомість відповідач протиправно не зробив відповідного перерахунку та, як наслідок, за позивачем рахується заборгованість, яка стала підставою для прийняття спірного рішення.

27.03.2025 позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову (а.с. 63-104, т.1), яка задоволена судом. Відповідачем, у свою чергу, були подані суду письмові заперечення щодо задоволення вищевказаного клопотання позивача.

15.04.2025 відповідачем був поданий до суду відзив на позовну заяву (а.с. 127-162, т.1), в якому останній просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з таких підстав: відповідач наполягає на тому, що позивач в межах цієї справи фактично намагається змінити (зменшити) суму оплат, яка була нарахована КУ «Одесреклама» та законність і правомірність її нарахування встановлена рішенням суду у справі № 916/1456/24, що набрало законної сили; за позицією відповідача, відносини у сфері розміщення зовнішньої реклами регулюються спеціальними нормативно-правовими актами, на які не поширюються вимоги закону, які підлягають застосуванню до відносин про оренду комунального майна; як вказує відповідач, договором не передбачено підстав та обов`язку КУ «Одесреклама» для здійснення перерахунку оплат в розмірі 50 відсотків, починаючи з 24 лютого 2022 року з підстав, зазначених в позовній заяві; як вказує відповідач, ТОВ «Град Інвест Сервіс» не оскаржувало рішення суду у справі № 916/1456/24 в частині нарахованої суми заборгованості за договором за період з 01.02.2022 по 29.02.2024, більше того, під час розгляду справи у заявах по суті справи відповідач проти позову не заперечував, визнавав розмір заборгованості, однак просив зменшити розмір пені, у зв`язку із скрутним фінансовим становищем через військовий стан; відповідач повідомив, що у провадженні Господарського суду Одеської області перебуває справа № 916/696/25 за участі сторін цієї справи, у якій підстави позову позивача є ідентичними підставам позову у цій справі; відповідач наголошує, що між КП «Одесреклама», яке здійснює владні управлінські функції на підставі законодавства на виконання делегованих повноважень органу місцевого самоврядування, та позивачем виник публічно-правовий спір щодо законності рішень, дій відповідача прийнятих (вчинених) під час здійснення ними владних управлінських функцій, а тому спір у цій справі належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

24.04.2025 відповідачем було подано заяву про об`єднання справ № 916/948/25 та № 916/696/25 в одне провадження (а.с. 1-5, т.2). За результатом розгляду цієї заяви судом у засіданні суду 25.04.2025 було постановлено протокольну ухвалу про відмову у її задоволенні з проголошенням мотивів суду відповідно до ч. 10 ст. 240 ГПК України.

25.04.2025 позивачем було подано суду клопотання про призначення у цій справі експертизи (а.с. 6-8, т.2), щодо якого відповідач подав власні письмові заперечення (а.с. 16-20, т.2). У задоволенні клопотання позивача судом було відмовлено з постановленням відповідної протокольної ухвали у судовому засіданні 06.05.2024.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.03.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Град Інвест Сервіс" було залишено без руху із встановленням позивачу п`ятиденного строку для усунення виявлених судом недоліків.

Приймаючи до уваги усунення позивачем недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, ухвалою суду від 31.03.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Град Інвест Сервіс" було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи; призначено у справі підготовче засідання на 25 квітня 2025 року об 11:00; залучено Виконавчий комітет Одеської міської ради та Управління реклами Одеської міської ради до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

Ухвалою суду від 31.03.2025 судом за заявою позивача було вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони Комунальній установі "Одесреклама" Одеської міської ради (вул. Косовська, 2-Д, м. Одеса, 65091, ), Управлінню реклами Одеської міської ради (вул. Косовська, 2-Д, м. Одеса, 65091, ) та іншим особам вчиняти дії щодо здійснення демонтажу об`єктів зовнішньої реклами, дозволи на розміщення яких анульовані відповідно до рішення Виконкому Одеської міської ради від 26.12.2024 № 1042 "Про анулювання дозволів на розміщення зовнішньої реклами, виданих Товариству з обмеженою відповідальністю "ГРАД ІНВЕСТ СЕРВІС" та його додатку, який містить Перелік дозволів на розміщення зовнішньої реклами, виданих Товариству з обмеженою відповідальністю "ГРАД ІНВЕСТ СЕРВІС", що анулюються.

Ухвалою суду від 21.04.2025 судом задоволено клопотання позивача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

25.04.2025 суд протокольною ухвалою відклав підготовче засідання у справі на 06 травня 2025 року о 12:15, а 06.05.2025 - на 20 травня 2025 року о 10:40.

20.05.2025 суд протокольною ухвалою продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів; закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 17 червня 2025 року об 11:00.

17.06.2025 суд протокольною ухвалою оголосив перерву в судовому засіданні на 08 липня 2025 року о 10:30, а 08.07.2025 - на 05 вересня 2025 року об 11:30.

Судове засідання 05.09.2025 об 11:30 не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Бездолі Д.О. на лікарняному. Ухвалою суду від 08.09.2025 судом було призначено судове засідання у справі на 26 вересня 2025 року о 12:30.

У судовому засіданні 26.09.2025 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи

Відповідно до статуту Комунальної установи «Одесреклама» Одеської міської ради (а.с. 137-140, т.1) установа є правонаступником прав та обов`язків Комунального підприємства «Одесреклама» Одеської міської ради, основною метою якої є задоволення міських, суспільних потреб шляхом реалізації господарської компетенції органів місцевого самоврядування у галузі формування сучасного міського дизайну, у тому числі, у сфері зовнішньої реклами.

11.08.2015 між відповідачем (далі - підприємство) та позивачем (далі - користувач) був укладений договір на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів № 376-рд (а.с. 17-19, т.1), згідно з п. 2.1. якого підприємство надає користувачу право за плату тимчасово використовувати для розташування рекламних засобів місця на територіях, будівлях, спорудах, що є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси або інших об`єктах, що перебувають на утриманні органів, підприємств, установ та/або організації Одеської міської ради та не передані у власність іншим особам.

Відповідно до п. 3.1. договору підприємство має право, зокрема: в односторонньому порядку розірвати цей договір та власними силами або із залученням послуг третіх осіб здійснити демонтаж рекламних засобів у випадку виникнення у користувача перед підприємством непогашеної дебіторської заборгованості за цим договором у зв`язку з несплатою коштів, передбачених розділом 4 цього договору, протягом двох та більше місяців поспіль; звертатися до робочого органу з пропозицією щодо скасування виданих користувачу дозволів на розміщення зовнішньої реклами у випадку невикористання місць розташування рекламних засобів, визначених цим договором, безперервно протягом шести місяців поспіль; розірвати цей договір на умовах та в порядку, передбачених договором та чинним законодавством України.

За змістом п. 4.2. договору користувач зобов`язаний, зокрема, своєчасно та у повному обсязі сплачувати кошти за цим договором.

Відповідно до п. 5.1., 5.2. договору плата за цим договором визначається на підставі тарифів та коригуючих коефіцієнтів до них, встановлених виконавчим комітетом Одеської міської ради та чинних на момент укладання цього Договору. Користувач вносить плату за цим договором щомісячно не пізніше 27 числа місяця, за який вноситься плата, шляхом перерахунку відповідних коштів до бюджету міста Одеси на відповідний рахунок, відкритий в органах Державної казначейської служби України, зазначений в цьому договорі.

Згідно з п. 8.3. договору останній укладений на строк з 11.08.2015 по 25.04.2023 та у подальшому був продовжений до 05.06.2024 (а.с. 19-зворотна сторінка, т.1). Водночас 01.06.2024 сторони уклали додаткову угоду № 7 до договору (а.с. 45, т.2), якою продовжили термін його дії на період воєнного стану в України з 06.06.2024.

Пунктом 8.5. договору, в редакції додаткової угоди від 01.08.2019 № 3 (а.с. 21, т.1), передбачено, що він достроково припиняє свою дію, у тому числі: у випадку розірвання договору відповідачем у односторонньому порядку у разі несплати позивачем плати за договором протягом двох або більше місяців поспіль; у випадку анулювання дозволу.

Також між сторонами укладались додаткові угоди до договору (а.с. 20, 22-23, т.1), якими сторони вносили зміни щодо власних реквізитів.

Листом від 30.09.2024 № 575/01-27 (а.с. 24, т.1) відповідач повідомив позивача про розірвання договору з 30.09.2024, у зв`язку з наявною у позивача заборгованістю перед бюджетом міста у розмірі 4079966,04 грн.

26.12.2024 Виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі підпункту 13 пункту "а" частини першої статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статті 16 Закону України "Про рекламу", статті 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", пункту 11.4 розділу 11 Правил розміщення зовнішньої реклами в місті Одесі, затверджених рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 22 квітня 2008 року № 434, було прийнято рішення № 1042 (а.с. 81-96, т.1) про анулювання 116 дозволів на розміщення зовнішньої реклами, виданих Товариству з обмеженою відповідальністю "ГРАД ІНВЕСТ СЕРВІС", згідно з переліком, що додається, а також визначено, що об`єкти зовнішньої реклами, дозволи на розміщення яких анульовані, підлягають демонтажу у встановленому порядку. Вказане рішення виконкому мотивоване обставиною розірвання відповідачем в односторонньому порядку спірним у даній справі правочином вищевказаного договору з 30.09.2024, що згідно з пунктом 11.4 розділу 11 Правил є однією з підстав для анулювання дозволу на розміщення зовнішньої реклами до закінчення строку дії договору на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради.

Далі позивач звернувся до відповідача з листом від 20.01.2025 № 131/01-28 (а.с. 26-27, т.1), в якому просив здійснити перерахунок оплат, проведених ТОВ «Град Інвест Сервіс» за договором, з урахуванням того, що у правовідносинах сторін з 24.02.2022 мають застосовуватись положення рішення Одеської міської ради від 29.06.2022 № 969-VIII щодо надання знижки за оренду комунального майна у розмірі 50%.

У листі від 31.01.2025 № 01-28/131 (а.с. 25, т.1) відповідач пояснив про відсутність підстав для здійснення перерахунку суми сплачених позивачем по договору коштів та застосування 50% знижки на підставі рішення Одеської міської ради від 29.06.2022 № 969-VIII, а також наголосив про встановлення судовим рішенням у справі № 916/1456/24 обставини наявності у відповідача заборгованості за договором, у тому числі, основного боргу за період з 01.02.2022 по 31.03.2024 у розмірі 2315860,08 грн.

Позивач з такою позицією відповідача не погоджується і наполягає на тому, що товариство має право отримувати знижку на підставі вищевказаного рішення Одеської міської ради та зазначає, що станом на кінець вересня 2024 року існувала переплата у розмірі 1710705,33 грн згідно з проведеним позивачем розрахунком (а.с. 28, т.1).

В цей же час, як вбачається з матеріалів справи (а.с. 145-148, т.1), рішенням Господарського суду Одеської області від 08.08.2024 у справі № 916/1456/24, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 (а.с. 149-152, т.1), позовні вимоги КУ «Одесреклама» до ТОВ «Град Інвест Сервіс» були задоволені частково, стягнуто з позивача на користь відповідача у даній справі заборгованість за договором на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів від 11.08.2015 №376-рд за період з 01.02.2022 по 29.02.2024 у розмірі 2315860,08 грн, а також 178560,46 грн пені, 25247,62 грн плати за розміщення незаповнених сюжетом рекламних засобів та 49520,55 грн судового збору. Як зазначає відповідач, позивач під час розгляду справи № 916/1456/24 не заперечував обставини наявності заборгованості перед відповідачем, а також здійснив часткове погашення стягнутих сум за вищевказаним судовим рішенням (а.с. 153, т.1).

Також позивач у даній справі в межах іншої справи № 916/696/25 (а.с. 154-160, т.1) звернувся до суду з позовом до відповідача про: визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не здійснення перерахунку сум оплат, сплачених за договором на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів від 11.08.2015 № 376-рд; зобов`язання відповідача зробити відповідний перерахунок оплат, передбачених договором на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів від 11.08.2015 № 376-рд плати в розмірі 50 відсотків від розміру, встановленого договором розміру оплати, починаючи з 24.02.2022.

За результатом вирішення спору у справі № 916/696/25, судом було ухвалено рішення від 04.07.2025 (а.с. 51-65, т.2), яким позивачу у задоволенні позовних вимог було відмовлено у повному обсязі. Так, у вказаному судовому рішенні суд дійшов висновку, що ТОВ "Град Інвест Сервіс" не доведено наявності підстав для нарахування плати за право на тимчасове користування місцями для розміщення зовнішньої реклами саме у розмірі 50%, зважаючи, зокрема на те, що: рішенням суду у справі № 916/1456/24 встановлені обставини наявності у позивача заборгованості перед відповідачем у період з 01.02.2022 по 29.02.2024 у розмірі 2315860,08 грн; договором на право тимчасового користування місцями для розташування рекламних засобів від 11.08.2015 № 376-рд не передбачено права позивача вимагати перерахунку плати з підстав, зазначених у позовній заяві; договором не передбачено обов`язку відповідача здійснювати перерахунок плати за попередні періоди з підстав, вказаних позивачем; позовна заява не містить посилань на пункти договору, які порушені відповідачем; рішенням Одеської міської ради № 969-VIII від 29.06.2022 вирішено питання стосовно орендної плати за використання комунального майна територіальної громади м. Одеси у період дії воєнного стану, в той час, коли відносини, які виникають з тимчасового користування місцем розташування рекламних засобів, не мають ознак, притаманних відносинам у сфері оренди комунального майна, так як вказані відносини не тотожні та регулюються різними спеціальними нормативно-правовими актами; поведінка ТОВ "Град Інвест Сервіс" не є послідовною, оскільки у серпні 2024 року товариство визнало суму основного боргу, у січні 2025 року - звернулося до суду із заявою про розстрочення виконання рішення ГСОО від 08.08.2024 по справі № 916/1456/24, а вже у лютому 2025 року звернулося до суду із позовом у справі № 916/696/25, при тому, що рішення, на яке позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, було прийнято Одеською міською радою ще у 2022 році.

За поясненнями сторін, вищевказане рішення суду у справі № 916/696/25 позивачем не оскаржувалось та набрало законної сили.

Законодавство, застосоване судом до спірних відносин

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частиною 1 статті 188 ГК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

За змістом ч. ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону України "Про рекламу" зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про рекламу" визначено, що цей Закон регулює відносини, пов`язані з виробництвом, розповсюдженням та споживанням реклами на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про рекламу" розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067 затверджено Типові правила розміщення зовнішньої реклами, які регулюють відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами (далі - Правила).

Пунктом 2 Правил визначено, зокрема, що: місце розташування рекламного засобу - площа зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або відведеної території на відкритій місцевості у межах населеного пункту, що надається розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування власником або уповноваженим ним органом (особою); спеціальні конструкції - тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та неназемні (повітряні), плоскі та об`ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами.

Згідно з п. 3 Правил зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил. Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності". Справляння плати за видачу зазначених дозволів виконавчими органами сільських, селищних, міських рад забороняється.

Відповідно до пункту 4 Типових правил на територіях, будинках і спорудах зовнішня реклама розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб) з урахуванням архітектурних, функціонально-планувальних, історико-культурних чинників, типології елементів місцевого середовища та з додержанням правил благоустрою територій населених пунктів.

Згідно з п. 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою).

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Строк дії воєнного стану в подальшому неодноразово було продовжено Указами Президента та станом на даний час правовий режим воєнного стану не припинено (не скасовано).

Рішенням Одеської міської ради від 29.06.2022 № 969-VIII "Про орендну плату за використання комунального майна територіальної громади м. Одеси у період дії воєнного стану":

1. На період воєнного стану та до його припинення (скасування) за договорами оренди комунального майна територіальної громади м. Одеси, укладеними до 24 лютого 2022 року, звільнити від орендної плати орендарів, які: за погодженням з орендодавцем використовують орендоване майно для розміщення гуманітарних штабів, складів, центрів волонтерської допомоги; є громадськими об`єднаннями та благодійними організаціями; орендують нерухоме комунальне майно закладів освіти комунальної власності територіальної громади м. Одеси, але не користуються ним у зв`язку із обмеженням доступу; є суб`єктами господарювання, що надають освітні послуги та не здійснюють діяльність у зв`язку з введенням воєнного стану; використовують нерухоме комунальне майно, що перебуває в управлінні Виконавчого комітету Одеської міської ради, та не здійснюють діяльність в орендованому об`єкті у зв`язку з введенням воєнного стану; орендують комунальне майно Комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Одеса", але не використовують його у зв`язку з введенням воєнного стану.

2. На період воєнного стану та протягом 30 календарних днів після припинення чи скасування його дії в установленому порядку за договорами оренди комунального майна територіальної громади м. Одеси, укладеними до 24 лютого 2022 року, орендарям (за виключенням орендарів, вказаних у пункті 1 цього рішення, та орендарів єдиних майнових комплексів) орендна плата нараховується у розмірі 50 відсотків розміру орендної плати, встановленої договорами оренди (з урахуванням її індексації).

28.09.2022 Одеською міською радою прийнято рішення № 987-VIІI "Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 29 червня 2022 року № 969-VIII "Про орендну плату за використання комунального майна територіальної громади м. Одеси у період дії воєнного стану", згідно з яким міська рада вирішила, зокрема, внести наступні зміни до рішення Одеської міської ради від 29 червня 2022 року № 969-VIII "Про орендну плату за використання комунального майна територіальної громади м. Одеси у період дії воєнного стану" (далі - рішення):

1.1. Доповнити рішення пунктом 3 наступного змісту: "3. Орендодавцям комунального майна територіальної громади м. Одеси забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з цим рішенням, починаючи з 24 лютого 2022 року, за виключенням орендарів, зазначених в другому абзаці пункту 1 цього рішення, яким нарахування орендної плати відповідно до цього рішення забезпечити з дня погодження орендодавцем використання майна для розміщення гуманітарних штабів, складів, центрів волонтерської допомоги".

1.2. У зв`язку із змінами, передбаченими підпунктом 1.1 пункту 1 цього рішення, пункт 3 рішення вважати пунктом 4.

Згідно з ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позиція суду

Чинним законодавством України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Так, у цій справі підставою позову позивач визначив обставину того, що відповідач протиправно не зробив перерахунку на підставі рішення Одеської міської ради від 29.06.2022 № 969-VIII в частині застосування протягом дії в Україні воєнного стану та 30 днів після його скасування знижки по сплаті платежів за договором на 50% відсотків, у зв`язку з чим за відповідачем рахується заборгованість, яка стала підставою для прийняття спірного рішення.

Як встановлено судом, договором від 11.08.2015 № 376-рд передбачено право відповідача на одностороннє розірвання даного договору, зокрема, підп. 3.1.3. визначено, що відповідач має право в односторонньому порядку розірвати договір та власними силами або із залученням послуг третіх осіб здійснити демонтаж рекламних засобів у випадку виникнення у користувача перед підприємством непогашеної дебіторської заборгованості за цим договором у зв`язку з несплатою коштів, передбачених розділом 4 цього договору, протягом двох та більше місяців поспіль.

Як встановлено судом, спірним правочином, оформленим листом від 30.09.2024 № 575/01-27, відповідач повідомив позивача про розірвання договору з 30.09.2024, у зв`язку з наявною у позивача заборгованістю перед бюджетом міста у розмірі 4079966,04 грн.

Так, не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу. Суть преюдиції полягає і в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку (постанова Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 638/18026/19).

Судом встановлено, що рішенням суду у справі № 916/1456/24 встановлена обставина порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині внесення у повному обсязі погодженої плати у період з 01.02.2022 по 29.02.2024, у зв`язку з чим з позивача на користь відповідача був стягнутий борг за цей період у розмірі 2315860,08 грн. Тобто, на час вчинення відповідачем спірного правочину мала місце обставина наявності у позивача заборгованості за договором більше двох місяців поспіль. Отже, суд виснує, що ці обставини щодо невнесення позивачем протягом двох та більше місяців поспіль плати за договором для суду є преюдиційними та відповідно до ст. 75 ГПК України не підлягають доведенню при розгляді цієї справи.

Також суд погоджується з оцінкою доказів і висновками, зробленими у спірних правовідносинах між сторонами у рішенні суду у справі № 916/696/25, яке набрало законної сили, щодо відсутності підстав для нарахування плати за право на тимчасове користування місцями для розміщення зовнішньої реклами у розмірі 50% на підставі рішення Одеської міської ради від 29.06.2022 № 969-VIII.

За вищевикладених обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що спірний односторонній правочин відповідача суперечить положенням законодавства України, а тому у позові позивачу слід відмовити.

Щодо доводів відповідача, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, то суд зазначає, що спір у даній справі виник в процесі виконання господарського договору, між контрагентами договору щодо його розірвання, а позивач у справі звернувся до суду за захистом свого права щодо тимчасового використання для розташування рекламних засобів місця на територіях, будівлях, спорудах, а отже спір підвідомчий господарському суду.

Заходи забезпечення позову

Згідно з ч. 9, 10 ст. 145 ГПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. В такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Отже, приймаючи до уваги, що рішенням суду у цій справі позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, суд, враховуючи вищевказані норми ГПК України, які визначають необхідність скасування заходів забезпечення позову, у разі ухвалення судом рішення про повну відмову у задоволенні позову, а також визначені законом строки дії заходів забезпечення позову, вважає необхідним скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.03.2025.

Розподіл судових витрат

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов позивача не підлягає задоволенню, сплачений позивачем судовий збір слід покласти на позивача.

Керуючись ст. 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати, понесені позивачем, покласти на позивача.

3. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.03.2025 у справі № 916/948/25.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повний текст рішення складено 06 жовтня 2025 р.

Суддя Д.О. Бездоля