РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.10.2025Справа № 910/6765/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Невечери С.А., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України

до 1. Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву

2. Фізичної особи-підприємця Устінова Станіслава Ігоровича

3. Українського державного університету імені Михайла Драгоманова

про визнання недійсним договору, зобов`язання вчинити дії

за участю представників:

від прокуратури: Синюк І.А.

від позивача: не з`явився

від відповідача 1: не з`явився

від відповідача 2: Устінов С.І., Кузик І.С.

від відповідача 3: Рашковський Г.С.

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог

Керівник Шевченківської окружної прокуратури міста Києва звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву, Фізичної особи-підприємця Устінова Станіслава Ігоровича, Українського державного університету імені Михайла Драгоманова, у якому просить суд:

- визнати недійсним договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 8930 від 22.10.2021, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву, Фізичною особою-підприємцем Устіновим Станіславом Ігоровичем та Національним педагогічний університетом імені М.П. Драгоманова, правонаступником якого є Український державний університет імені Михайла Драгоманова, предметом якого є державне нерухоме майно: нежитлові підвальні приміщення загальною площею 63,4 кв.м. Музично-педагогічного корпусу за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49/11, що перебуває на балансі Українського державного університету імені Михайла Драгоманова;

- зобов`язати Фізичну особу-підприємця Устінова Станіслава Ігоровича повернути Українському державному університету імені Михайла Драгоманова за актом повернення з оренди орендованого нерухомого майна, майно що належить до державної власності, а саме: нежитлові підвальні приміщення загальною площею 63,4 кв.м. Музично-педагогічного корпусу за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49/11.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний договір укладений з порушенням вимог частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту", оскільки за його умовами об`єкт оренди переданий Фізичній особі-підприємцю Устінову Станіславу Ігоровичу для використання у діяльності, не пов`язаної із навчально-виховним процесом. Крім того, прокурор зазначає, що у разі визнання судом оспорюваного договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 22.10.2021 №8930 недійсним, орендар має повернути балансоутримувачу орендоване майно, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 63,40 кв.м. Музично-педагогічного корпусу за адресою: м.Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49/11, балансоутримувачу в порядку і на умовах, які встановлені законом.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Господарський суд міста Києва ухвалою від 05.06.2025 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/6765/25, розгляд справи постановив здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі на 03.07.2025.

16.06.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

23.06.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача-1 та відповідача-2 надійшли відзиви на позов.

30.06.2025 через систему "Електронний суд" від прокуратури надійшли відповіді на відзиви відповідача-1, відповідача-2.

30.06.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача-3 надійшов відзив на позов. У відзиві на позов відповідач-3 просив суд поновити строк на подання вказаного відзиву.

02.07.2025 через систему "Електронний суд" від прокуратури надійшла відповідь на відзив відповідача-3.

02.07.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача-2 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач-2 просить суд визнати поважними причини пропуску строку для подання доказів та поновити його.

03.07.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача-2 надійшло клопотання про відшкодування судових витрат.

У підготовчому засіданні 03.07.2025 суд постановив протокольну ухвалу без оформлення окремого документа про долучення до матеріалів справи: відзивів на позов відповідачів 1, 2; відповідей на відзив відповідачів 1, 2, 3; додаткових пояснень позивача.

У підготовчому засіданні 03.07.2025, керуючись ст.119 ГПК України, враховуючи, що станом на час подання відзиву надані відовідачем-2 докази були у нього відсутні, суд постановив протокольну ухвалу без оформлення окремого документа про задоволення клопотання відповідача-2, заявленого у запереченнях на відповідь на відзив про визнання поважними причин пропуску строку для подання доказів, поновлення відповідачу-2 строку на подання доказів та долучення до матеріалів справи доказів, доданих до заперечень на відповідь на відзив.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 03.07.2025 відмовив у задоволенні клопотання Українського державного університету імені Михайла Драгоманова (заявлене у відзиві на позов) про поновлення процесуального строку на подання відзиву, продовжив відповідачу з ініціативи суду процесуальний строк для надання відзиву до 30.06.2025, зобов`язав відповідача-3 направити учасникам справи відзив з додатками, докази направлення подати до суду у строк: протягом 5 (п`яти) днів з дня вручення цієї ухвали.

У підготовчому засіданні 03.07.2025 суд постановив протокольну ухвалу без оформлення окремого документа про продовження строку підготовчого засідання на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 07.08.2025.

У підготовчому засіданні 07.08.2025 представник третьої особи-3 подав клопотання про долучення до матеріалів справи статуту та наказу МОН № 949 від 25.10.2022, наданих на вимогу суду.

У підготовчому засіданні 07.08.2025 суд постановив протокольну ухвалу без оформлення окремого документа про задоволення клопотання третьої особи-3 про долучення статуту та наказу МОН № 949 від 25.10.2022 до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 07.08.2025 суд постановив протокольну ухвалу без оформлення окремого документа про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 11.09.2025.

10.09.2025 до суду від відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 11.09.2025 суд постановив протокольну ухвалу без оформлення окремого документа про відкладення судового засідання з розгляду справи по суті на 02.10.2025.

01.10.2025 через систему "Електронний суд" від відповідача-3 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи листа вих.№02-10/946 від 01.10.2025 щодо позиції Українського державного університету імені Михайла Драгоманова стосовно порядку та умов використання майна, яке передане в тимчасове користування ФОП Устінову С.І.

Представники позивача та відповідача-1 у судове засідання 02.10.2025 не прибули. Про судове засідання по суті були позивач та відповідач-1 були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету.

У судовому засіданні 02.10.2025 суд, керуючись ст.ст.80, 207 ГПК України, враховуючи, що наданий відповідачем-3 лист датований 01.10.2025, постановив протокольну ухвалу про визнання поважними причин пропуску для подання доказів, долучення доказів, наданих відповідно до клопотання відповідача-3 про долучення доказів від 01.10.2025.

У судовому засіданні 02.10.2025 прокурор надав пояснення по суті позовних вимог, позов підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача-2 надали пояснення по суті заперечень на позов, проти позову заперечили, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача-3 надав пояснення щодо заперечень на позов, проти позову заперечив.

У судовому засіданні 02.10.2025, суд, дослідивши матеріали справи, пояснення представників відповідачів-2, 3, оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні.

У порядку ст.240 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні у судовому засіданні 02.10.2025 судом проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція прокурора

Шевченківською окружною прокуратурою міста Києва було встановлено, що 22.10.2021 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву та Фізичною особою - підприємцем Устіновим Станіславом Ігоровичем укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності за № 8930, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення загальною площею 63,40 кв. м. Музично-педагогічного корпусу за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49/11.

ФОП Устінов Станіслав Ігорович є суб`єктом господарювання та провадить господарську діяльність, яка відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань полягає у здійсненні діяльності ресторанів, надання послуг мобільного харчування. Серед іншого до видів діяльності відповідача також входять: ремонт і технічне обслуговування інших транспортних засобів, технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, а також допоміжне обслуговування наземного транспорту.

Прокурор зазначає, що спірні орендовані приміщення на час укладення договору оренди від 22.10.2021 №8930 перебували на балансі Національного педагогічного університету імені М.П. Драгоманова, на даний час приміщення перебуває на балансі Українського державного університету імені Михайла Драгоманова і не можуть використовуватися не за призначенням, а можуть бути передані в оренду виключно для діяльності, пов`язаної із навчально-виховним процесом навчального закладу, або з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення органом управління можливості користування державним нерухомим майном відповідно до законодавства.

Однак, всупереч положенням ч.1,4,6 ст.80 Закону України "Про освіту", у п. 7.1 "Цільове призначення Майна" угоди передбачено, що майно може бути використано за будь-яким цільовим призначенням на розсуд орендаря. Жодних умов про можливість використання орендованого майна для навчально-виховного процесу угода не містить.

Тобто, майно закладу освіти передано ФОП Устінову С.І. з порушенням вимог ч.4 ст.80 Закону України "Про освіту" для використання у діяльності, не пов`язаної із навчально-виховним процесом.

Таким чином, на переконання прокурора відповідно до ст.203, 215 ЦК України оспорюваний договір оренди від 22.10.2021 №8930 належить визнати недійсним, та як наслідок, орендар, відповідно до ст.24,25 Законом України "Про оренду державного та комунального майна", ч.1 ст.785, ч.2 ст.795 ЦК України, має повернути балансоутримувачу орендоване майно, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 63,40 кв.м. Музично-педагогічного корпусу за адресою: м.Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49/11.

Позиція позивача

Міністерства освіти і науки України (надалі також -Міністерство) у поясненнях по справі зазначило, що Міністерства як орган управління, на звернення Національного педагогічного університету ім. Драгоманова щодо надання дозволу на укладення договору оренди, надало позитивні висновки з приводу укладання договору оренди державного майна, з метою виробництва та складу що не здійснює продаж товарів підакцизної групи, відповідно до законодавства терміном до 5-ти років і повідомило балансоутримувача про прийняте рішення листом від 03.02.2021 № 1/11-679.

Міністерство зазначило, що статтею 284 ГК України, Законом України "Про оренду державного та комунального майна" та статтею 761 ЦК України визначено обов`язок ефективного використання державного майна, наповнення державного бюджету коштами від оренди та право передачі майна в оренду.

Посилаючись на положення статті 80 Закону України "Про освіту" об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають використанню для провадження видів діяльності, не передбачених спеціальними законами, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу.

Також постановою Кабінету Міністрів України від 27.082010 №769 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" до переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, включено: виготовлення, реалізація та ремонт взуття, швейних і галантерейних виробів, товарів широкого вжитку, власної сувенірної продукції (підпункт 5 пункту 5 Переліку), а також надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у освітній, навчально-виховній, навчальновиробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у закладі освіти (підпункт 2 пункту 8 Переліку).

Позиція відповідачів

Відповідач-1 - Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву (надалі також- РВ ФДМ України по місту Києву), в обґрунтування заперечень на позов зазначив, що положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та Порядок передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 "Деякі питання оренди державного та комунального майна" дозволяє передавати в оренду приміщення закладів освіти за умови, що останні не використовується у діяльності таких закладів протягом трьох років та передача в оренду приміщення не погіршує соціально-побутових умов ociб, які навчаються або працюють у такому закладі.

Відповідач-1 зауважив, що за результатами проведеного 17.07.2023 обстеження об`єкта оренди встановлено, що майно передане в оренду використовується відповідно до умов договору та під час проведення заходу порушень не виявлено.

Також відповідач-1 зазначив, що господарська діяльність Фізичної особи-підприємця Устінова Станіслава Ігоровича та мета договору оренди безпосередньо пов`язана із забезпеченням освітнього процесу.

Відповідач-2 - Фізична особа-підприємець Устінов Станіслав Ігорович, у відзиві проти позову заперечив, посилаючись на таке:

Міністерство листом № 1/11-679 від 03.02.2021, враховуючи пропозиції Комісії з майнових питань підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міністерства освіти і науки (протокол № 2 від 22.01.2021), надало дозвіл на укладення договору оренди державного нерухомого майна - частини приміщення підвалу, Музично-педагогічного корпусу університету загальною площею 63,4 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49/11 з метою виробництва та складу, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи, відповідно до законодавства, терміном до 5 років, за умови забезпечення дотримання санітарногігієнічних та протипожежних норм, а також Порядку передачі в оренду державного і комунального майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483;

у довідці від 13.03.2021 №01-10/294 Університет надав згоду на передачу в тимчасове платне користування (оренду) державного нерухомого майна - нежитлового приміщення загальною площею 63,4 кв. м, розміщеного за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49/11 (частина підвального приміщення Музичнопедагогічного корпусу університету) з метою розміщення виробництва та складу;

фактично майно використовується відповідачем-2 для здійснення діяльності щодо громадського харчування, що повністю відповідає первинній меті його передачі у тимчасове користування;

передача майна в оренду не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються в закладі вищої освіти та осіб, які працюють в закладі вищої освіти;

заклад вищої освіти не забезпечує безпосередньо власними силами обслуговування учасників освітнього процесу послугами з виробництва та реалізації продукції громадського харчування, організації її споживання;

передача майна в оренду забезпечує: його утримання у належному технічному та протипожежному стані; його страхування; надходження грошових коштів до державного бюджету України та до бюджету закладу вищої освіти, які використовуються для фінансування освітнього процесу; передача майна в оренду забезпечує обслуговування учасників освітнього процесу послугами з виробництва та реалізації продукції громадського харчування, організації її споживання у будівлі Музично-педагогічного корпусу за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49/11.

договорів про надання в оренду майна відповідача-3, а саме: приміщення, для обслуговування учасників освітнього процесу та надання послуг з виробництва та реалізації продукції громадського харчування, організації її споживання відповідачу-2, повністю відповідає нормам чинного законодавства про освіту та про управління державним майном, а тому відповідає вимогам ст.203 ЦК України, яка визначає загальні вимоги чинності правочину та відповідно відсутні підстави недійсності правочину, визначені ст.215 ЦК України;

істотною обставиною для визначення відповідності використання майна нормам закону є його фактичне використання стороною договору оренди, а тому визначення, що майно передається за будь-яким цільовим призначенням не значить, що таке використання обов`язково порушує норми чинного законодавства щодо використання майна закладів освіти;

фактичне використання майна підтверджується Звітом про періодичний комплексний огляд об`єкта оренди від 17.07.2023, складеним робочою групою відповідача-1;

протокол огляду місцевості від 25.04.2025, складений відповідно до ст.237 КПК України не виявляє та не фіксує відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, визначеного ч.1 ст.367 КК України, в тому числі, щодо порядку використання підвального приміщення; в результаті проведення "слідчої дії" прокурор не встановив фактичного використання майна, оскільки не перебував у вказаному приміщенні; дії прокурора містять ознаки позапланового заходу здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності; прокурор порушив принципи державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності та права суб`єкта господарської діяльності, встановлені Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

З огляду на вище наведене, відповідач зазначає, що укладення договору оренди та передача приміщень відповідача-3 в тимчасове користування відповідачу-2 відповідає інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, а тому на переконання відповідача-2 підстави для визнання договору оренди недійсним відсутні.

Відповідач-3 - Український державний університет імені Михайла Драгоманова (надалі також - Університет) у відзиві проти позову заперечив, зазначаючи, що передане в оренду майно фактично використовується для забезпечення харчування студентів, науково-педагогічних працівників та інших працівників університету, іншої діяльності не проводиться.

У листі вих.№02-10/946 від 01.10.2025 щодо позиції Українського державного університету імені Михайла Драгоманова стосовно порядку та умов використання майна, яке передане в тимчасове користування ФОП Устінову С.І., відповідач-3 зазначив:

відповідно до норм чинного законодавства про освіту, організація харчування є одним із додаткових видів діяльності закладу вищої освіти для здійснення освітнього процесу. Наявність пункту харчування є обов`язковою умовою для забезпечення освітньої діяльності закладу вищої освіти та заклад вищої освіти може залучати на договірних умовах інших суб`єктів господарювання, що мають право надавати відповідні послуги;

відповідно до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 8930 від 22.10.2021 нежитлові приміщення загальною площею 63,40 кв.м. Музично-педагогічного корпусу за адресою: м.Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49/11. передане та використовується орендарем - ФОП Устіновим С.І. для надання послуг громадського харчування;

залучення на договірних засадах іншого суб`єкта господарювання, який має право надавати відповідні послуги, обумовлено відсутністю в штатному розписі університету та у відповідному навчальному корпусі підрозділу та штатних одиниць для самостійної організації пункту харчування;

приміщення Університету, передане в тимчасове користування ФОП Устінову С.І. використовується виключно для провадження діяльності, що належить до забезпечення здійснення освітнього процесу, а порядок його використання відповідає Закону України "Про освіту", Ліцензійним умовам провадження освітньої діяльності;

ФОП Устінов С.І. належним чином виконує умови договору оренди майна: вчасно сплачує орендну плату, підтримує приміщення в належному стані, здійснює страхування майна.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Листом №1/11-679 від 03.02.2021 Міністерство освіти і науки України, враховуючи пропозиції Комісії з майнових питань підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міністерства освіти і науки (протокол № 2 від 22.01.2021), надало дозвіл Національному педагогічному університету імені М.П. Драгоманова на укладення договору оренди державного нерухомого майна - частини приміщення підвалу, Музично-педагогічного корпусу університету загальною площею 63,4 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49/11 з метою виробництва та складу, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи, відповідно до законодавства, терміном до 5 років, за умови забезпечення дотримання санітарногігієнічних та протипожежних норм, а також Порядку передачі в оренду державного і комунального майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483.

08.09.2021 Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву на платформі "ProZorro.Продажі" розмістило оголошення "Про передачу в оренду через аукціон такого майна: Нежитлове підвальне приміщення площею 63.4 кв. м, за адресою: місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська 49/11" (інформація про аукціон доступна у публічному доступі за посиланням https://prozorro.sale/auction/LLE001-UA-033).

28.09.2021 було проведено електронний аукціон № LLE001-UA-033, за результатами якого переможцем став ФОП Устінов С.І. (відповідач-2).

22.10.2021 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (відповідачем-1, орендодавцем) та Фізичною особою-підприємцем Устіновим Станіславом Ігоровичем (відповідачем-2, орендарем) та Національним педагогічним університетом імені М.П. Драгоманова (відповідачем-3, балансоутримувачем) за результатами проведеного електронного аукціону LLE001-UA-033 було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 8930 (далі - договір оренди).

Відповідно до п.п. 1.1 - 1.2 розділу ІІ договору оренди ("Незмінювані умови договору") орендодавець і балансоутримувач передають, а орендар приймає у строкове платне користування майно - державне нерухоме майно нежитлові приміщення загальною площею 63,40 кв.м. Музично-педагогічного корпусу за адресою: м.Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49/11.

Пунктом 2.1. розділу ІІ договору оренди ("Незмінювані умови договору") орендар вступає у строкове платне користування майном у день підписання акту приймання-передачі майна.

Відповідно до п.7 розділу І договору оренди ("Змінювані умови договору оренди") майно передається в оренду для використання орендарем за будь-яким цільовим призначенням на розсуд орендаря, якщо майно не використовується у діяльності закладу протягом більш як три роки.

22.10.2021 між РВ ФДМ України по місту Києву (орендодавець) та ФОП Устінов Станіслав Ігорович (орендар) підписано акт приймання-передачі вказаного орендованого майна.

Строк дії договору оренди від 22.10.2021 № 8930 становить 5 років з дати набрання чинності, вказаним договором (п.12.1. розділу І договору оренди ("Змінювані умови договору оренди")).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно власником нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49, зареєстровано об`єкт нерухомого майна - навчальний корпус, А, загальною площею 3183,8 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) є держава в особі Міністерства освіти і науки України. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 63829560 від 09.06.2022 на підставі наказу Міністерства освіти і науки України №1037 від 24.08.2023 зареєстровано речове право на вказаний об`єкт нерухомого майна (право господарського відання) за Українським державним університетом імені Михайла Драгоманова.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.08.2022 №758-р "Деякі питання утворення та реорганізації закладу вищої освіти" та наказу Міністерства освіти і науки України від 25.10.2023 № 949 "Про деякі питання утворення та реорганізації закладу вищої освіти" утворено Український державний університет імені Михайла Драгоманова з віднесенням його до сфери управління Міністерства освіти і науки; реорганізовано Національний педагогічний університет імені М.П. Драгоманова () шляхом приєднання їх до Українського державного університету імені Михайла Драгоманова.

Згідно із наказом Міністерства освіти і науки України від 24.08.2023 №1037 навчальний корпус літ.А зальною площею 3183,80 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49 закріплено на праві господарського відання за Українським державним університетом імені Михайла Драгоманова.

Актом від 30.11.2023 про заміну сторони у договорі оренди нерухомого майна, що належить до державної власності замінено балансоутримувача Національний педагогічний університет імені М.П. Драгоманова на Український державний університет імені Михайла Драгоманова.

Згідно із доданої до позову копії Звіту про періодичний комплексний огляд об`єкта оренди від 17.07.2023 представниками РВ ФДМ України по місту Києву, а саме Відділом контролю за виконанням договірних відносин та використання державного майна було проведено огляд об`єкта оренди державного нерухомого майна, загальною площею 63,4 кв.м. підвального приміщення музично-педагогічного корпусу за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49/11 та знаходиться на балансі Українського державного університету імені Михайла Драгоманова. За результатами огляду майно використовується відповідно до договору та порушень не виявлено.

ФОП Устінов Станіслав Ігоровичу здійснює такі види діяльності: 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний вид діяльності), 46.18 Діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами, 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення, 86.22 Спеціалізована медична практика, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 47.74, Роздрібна торгівля медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах, 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах, 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами, 56.30 Обслуговування напоями, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет, 33.17 Ремонт і технічне обслуговування інших транспортних засобів, 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту.

Прокурор надав у матеріали справи протокол огляду місцевості від 25.04.2025 (дозвіл на розголошення досудового розслідування в частині в порядку ч.1 ст.222 КПК України). Згідно із протоколу огляду місцевості від 25.04.2025 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000057 від 13.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, прокурор оглянув південно-західну частину будівлі Музично-педагогічного корпусу Українського державного університету імені Михайла Драгоманова за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49, в якій розмішені нежитлові підвальні приміщення загальною площею 63,4 кв.м., що перебувають на балансі Українського державного університету імені Михайла Драгоманова. Проведеним оглядом встановлено:

за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49, розміщена 4-ох поверхова будівля Музично-педагогічного корпусу Українського державного університету імені Михайла Драгоманова, загальною площею 3183,8 кв.м., що перебуває на балансі Українського державного університету імені Михайла Драгоманова;

доступ у внутрішній двір Музично-педагогічного корпусу Українського державного університету імені Михайла Драгоманова з вул. Бульварно-Кудрявської обмежений капітальним парканом сірого кольору, приблизною висотою 1,8 метрів, посередині якого розташовані металеві суцільні ворота темно-сірого кольору;

шляхом огляду двору, через паркан встановлено, що у південно-західній частині будівлі за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49, наявна вхідна група, обшита пластиком світло-сірого кольору, яка відповідно до плану на громадський будинок музично-педагогічного корпусу за адресою: м.Київ, вул. Бульварно-Кудрявська (Воровського), 49;

використовується, як вхід до нежитлових підвальних приміщень загальною площею 63,4 кв.м., які відповідно до договору від 22.10.2021 року №8930 укладеного між РВ ФДМ України по місту Києву та ФОП Устіновим С.І. передані останньому в оренду для використання за будь-яким цільовим призначенням на розсуд орендаря.

Відповідно до листа РВ ФДМ України по місту Києву вих.№930-02-06-2174 від 11.05.2025, наданого на запит Шевченківської окружної прокуратури, об`єкт оренди використовується орендарем як об`єкт громадського харчування без здійснення продажу товарів підакцизної групи.

Як зазначає прокурор, договором оренди нерухомого майна визначено, що майно може бути використане орендарем за будь-яким цільовим призначенням на розсуд орендодавця, що є порушенням вимог частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту". Тобто, майно закладу освіти передано відповідачу для використання у діяльності, не пов`язаної із навчально-виховним процесом. За таких обставин, відповідно до ст.203, 215 ЦК України оспорюваний договір оренди на переконання прокурора належить визнати недійсним.

Також прокурор вказує, що у разі визнання судом оспорюваного договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 22.10.2021 №8930 недійсним, орендар має повернути балансоутримувачу орендоване майно, а тому просить суд зобов`язати Фізичну особу-підприємця Устінова Станіслава Ігоровича повернути Українському державному університету імені Михайла Драгоманова за актом повернення з оренди орендованого нерухомого майна, майно що належить до державної власності, а саме: нежитлові підвальні приміщення загальною площею 63,4 кв.м. Музично-педагогічного корпусу за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49/11.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Щодо наявності підстав для звернення прокурора із цим позовом до суду, то необхідно зазначити таке.

Питання щодо представництва прокурором інтересів громадянина або держави в господарському суді, а також особливості здійснення ним окремих форм представництва таких інтересів врегульовані положеннями Конституції України, Закону України "Про прокуратуру" та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Абзацом 1 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" визначений вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді. Так, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Конституційний Суд України зазначив, що поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (абзац другий частини п`ятої Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99).

Отже, вирішення питання про орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, полягає у встановленні органу, який, використовуючи на підставі норм законодавства надані йому повноваження, зобов`язаний з метою захисту інтересів держави вчиняти юридичні дії, що впливають на права та обов`язки суб`єктів спірних правовідносин, зобов`язуючи їх припинити порушення інтересів держави та усунути наслідки цих порушень (зокрема, звертатись до суду з відповідним позовом).

Відповідно до абзаців 1-3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Згідно з частинами 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Прокурор у позові зазначав про те, що Міністерство освіти і науки України мало б здійснювати захист інтересів держави, однак, як орган, уповноважений державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, такого захисту не здійснює.

Суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації конституційного права людини на освіту, прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у реалізації цього права, а також компетенція державних органів та органів місцевого самоврядування у сфері освіти визначено положеннями Закону України "Про освіту".

Під системою освіти Закон України "Про освіту" розуміє сукупність складників освіти, рівнів і ступенів освіти, кваліфікацій, освітніх програм, стандартів освіти, ліцензійних умов, закладів освіти та інших суб`єктів освітньої діяльності, учасників освітнього процесу, органів управління у сфері освіти, а також нормативно-правових актів, що регулюють відносини між ними.

Відповідно до п.1.4. Статуту Українського державного університету імені Михайла Драгоманова, затвердженого Міністерством освіти і науки України та погодженого Конференцією трудового колективу університету від 31.05.2023 Університет є багатогалузевим закладом вищої освіти, що провадить інноваційну освітню діяльність за різними ступенями вищої освіти (у тому числі доктора філософії), проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і наукововиробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурнопросвітницьку діяльність.

Згідно із п.1.5 Статуту від 31.05.2023 Університет є юридичною особою публічного права, утворений у формі державної установи, працює на засадах неприбутковості.

Пунктом 1.7 Статуту від 31.05.2023 визначено основну мету діяльності Університету - провадження наукової діяльності шляхом проведення наукових досліджень і забезпечення творчої діяльності учасників освітнього процесу, підготовки наукових кадрів вищої кваліфікації і використання отриманих результатів в освітньому процесі, а також здійснення іншої діяльності, визначеної цим Статутом і не забороненої законодавством України.

Згідно із п.3.1 Статуту від 31.05.2023, Міністерство освіти і науки України реалізує права та обов`язки уповноваженого Кабінетом Міністрів України органу стосовно Університету як центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, у підпорядкуванні та сфері управління якого перебуває Університет.

Отже, Університет є державним навчальним закладом, який підпорядкований Міністерству.

Відповідно до п.8.1.,8.2. Статуту матеріально-технічна база Університету включає будівлі, споруди, землю комунікації, обладнання, транспортні засоби та інші матеріальні цінності. Відповідно до законодавства та з урахуванням організаційно-правової форми Університету з метою забезпечення його статутної діяльності Міністерством освіти і науки України закріплюються на основі права господарського відання будівлі, споруди, майнові комплекси, комунікації, службове житло.

Відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкт оренди: нежитлові підвальні приміщення загальною площею 63,4 кв.м. Музично-педагогічного корпусу за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49/11 належить до державної форми власності, уповноваженим органом управління є Міністерство освіти і науки України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" під управлінням об`єктами державної власності розуміється здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" визначено, що суб`єктами управління об`єктами державної власності, поміж інших, є міністерства та Фонд державного майна України.

Згідно із п.30 ч.1 ст.6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань надають орендодавцям об`єктів державної власності згоду на оренду державного майна і пропозиції щодо умов договору оренди, які мають забезпечувати ефективне використання орендованого майна та здійснення на орендованих підприємствах технічної політики в контексті завдань галузі.

Відповідно до Положення про Міністерство освіти і науки України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 630, Міністерство освіти і науки України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

За змістом підпункту 89 пункту 4 Положення Міністерство здійснює управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління.

Отже, Міністерство освіти і науки України є центральним органом виконавчої влади та у нього наявні правомочності на управління об`єктами державної власності, які належать до сфери його управління.

Враховуючи, що спірне приміщення є державною власністю, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження ним здійснюється уповноваженим державним органом - Міністерством освіти і науки України, саме до компетенції Міністерства віднесені повноваження щодо захисту порушених інтересів держави у разі укладення незаконних договорів щодо зазначеного майна.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 сформульовано висновок щодо застосування приписів статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, якщо:

- орган є учасником спірних відносин і сам не порушує інтересів держави, але інший учасник порушує (або учасники порушують) такі інтереси;

- орган не є учасником спірних відносин, але наділений повноваженнями (компетенцією) здійснювати захист інтересів держави, якщо учасники спірних відносин порушують інтереси держави; Прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач, якщо:

- відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах;

- орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави.

Встановлена статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 912/2385/18 зазначила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2023 у справі №607/15052/16).

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Сам факт не звернення до суду уповноваженого суб`єкта з позовом свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження щодо повернення майна, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини (правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №903/129/18).

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 698/119/18, від 28.09.2022 у справі №483/448/20, від 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц).

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Шевченківською окружною прокуратурою на адресу Міністерства освіти і науки України з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді скеровано запити від 28.04.2025 за № 41-3707 вих-25 та від 01.05.2025 за № 41-3895ВИХ-25 про надання інформації щодо законності укладення договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 8930 від 22.10.2021, чи вбачає Міністерство порушення вимог чинного законодавства при використанні спірного приміщення не за цільовим призначенням, чи вживало Міністерство або має намір вживати заходів на їх усунення, якщо ні - вказати причини.

Листом від 05.05.2025 № 1/9113-25 Міністерство освіти і науки України повідомило прокуратуру про те, що не вбачає підстав для визнання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 22.10.2021 № 8930 недійсним, разом з тим, у разі виявлення ознак можливого вчинення протиправних дій посадовими особами Міністерство просить вжити заходів спрямованих на захист інтересів держави та недопущення втрати державного майна.

На підставі ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" Шевченківською окружною прокуратурою міста Києва повідомлено Міністерство освіти і науки України про звернення до суду з даним позовом листом від 12.05.2025 за № 41-4211вих-25.

Отже, прокурор у порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", повідомив Міністерство освіти і науки України про порушення інтересів держави та дав можливість Міністерству відреагувати. Однак, уповноважений орган не вжив належних заходів у розумний строк, внаслідок чого інтереси держави залишаються незахищеними.

За наведених обставин, прокурор дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" для представництва інтересів держави в суді.

Оскільки компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження прокурором підстав для представництва інтересів держави в суді.

Щодо позовних вимог прокурора про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 8930 від 22.10.2021 та зобов`язання відповідача повернути з оренди орендоване нерухоме майно, що належить до державної власності.

Положенням частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України є визнання правочину недійсним, а загальні вимоги щодо недійсності правочину визначено статтею 215 цього Кодексу.

Згідно частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен установити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення), і настання відповідних наслідків та у разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Звертаючись із позовом про визнання недійсним правочину, позивач згідно з вимогами статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення. Без доведення позивачем обставин недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину конкретних вимог законодавства суд не має підстав для задоволення відповідного позову. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 910/7975/21, від 01.10.2024 у справі № 910/20103/23, від 15.10.2024 у справі № 917/531/19, від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22, від 04.06.2024 у справі № 910/11425/21.

Отже, для визнання недійсним у судовому порядку правочину необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію (висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.08.2024 у справі №917/1024/22, від 20.02.2024 у справі №903/1037/22, від 19.03.2024 у справі № 910/4293/22).

Суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації конституційного права людини на освіту, прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у реалізації цього права, а також визначає компетенцію державних органів та органів місцевого самоврядування у сфері освіти регулюються Законом України "Про освіту".

За змістом частини першої статті 79 Закону України "Про освіту" (тут і надалі у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору оренди) джерелами фінансування суб`єктів освітньої діяльності відповідно до законодавства можуть, зокрема, бути: доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Відповідно до ч.1 ст.80 Закону України "Про освіту" до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать, зокрема, нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо. Майно закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених законодавством.

Частиною четвертою статті 80 Закону України "Про освіту" передбачено, що об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню для провадження видів діяльності, не передбачених спеціальними законами, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення уповноваженим органом управління можливості користування державним або комунальним нерухомим майном відповідно до законодавства.

Чинна на момент укладення договору оренди редакція Закону України "Про освіту" імперативно забороняла використання майна державних та комунальних закладів освіти не за освітнім призначенням. Надання в оренду майна закладів освіти, як виняток, передбачалося лише з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу.

Частина 4 статті 80 Закону України "Про освіту" допускає можливість надання в оренду майна державних і комунальних закладів освіти з метою надання послуг, пов`язаних із обслуговуванням учасників освітнього процесу.

Крім того, відповідно до пункту 29 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483 (далі - Порядок № 483) не можуть бути використані за будь-яким цільовим призначенням такі об`єкти оренди, як майно закладів освіти. Такі об`єкти оренди можуть використовуватися лише для розміщення відповідних закладів або лише із збереженням профілю діяльності за конкретним цільовим призначенням, встановленим рішенням відповідного представницького органу місцевого самоврядування, крім випадків, що передбачають використання частини такого майна з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо такими закладами, пов`язаних із забезпеченням чи обслуговуванням діяльності таких закладів, їх працівників та відвідувачів. Зазначені об`єкти можуть також використовуватися для проведення науково-практичних, культурних, мистецьких, громадських, суспільних та політичних заходів.

Тобто, наведені положення законодавства передбачають можливість надання в оренду майна державних і комунальних закладів освіти з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладом освіти, а саме: або/та пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу; або/та пов`язаних з обслуговуванням учасників освітнього процесу.

Також згідно із п.29 Порядку № 483 обмеження щодо використання майна закладів охорони здоров`я, освіти, соціально-культурного призначення (майна закладів культури, об`єктів спортивної інфраструктури) не поширюються на оренду будівель, споруд, окремих приміщень та їх частин, іншого нерухомого майна, що перебуває в аварійному стані або не використовується у діяльності таких закладів та об`єктів протягом трьох років (для об`єктів площею менш як 500 кв. метрів) або п`яти років (для об`єктів площею, що становить 500 і більше кв. метрів), за умови, що це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у такому закладі або об`єкті, крім закладів фізичної культури і спорту, баз олімпійської та паралімпійської підготовки, фізкультурно-оздоровчих і спортивних споруд, лікувальних (лікувально-фізкультурних) і лікувально-профілактичних закладів.

Відповідно до п.17 ч.1 ст.1 Закону України "Про освіту" освітня діяльність - діяльність суб`єкта освітньої діяльності, спрямована на організацію, забезпечення та реалізацію освітнього процесу у формальній та/або неформальній освіті. Таким чином, забезпечення освітнього процесу є частиною освітньої діяльності.

Разом з тим існують послуги, пов`язані з забезпеченням освітнього процесу або з обслуговуванням учасників освітнього процесу, які можуть або не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти.

Підпунктами 2,5 пункту 8 Переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 (надалі - Перелік №796) передбачено, що навчальні заклади мають право надавати інші послуги: надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується в навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі; послуги з виробництва та реалізація продукції громадського харчування, організація її споживання.

Водночас в п.26 Ліцензійних умов провадження освітньої діяльності, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 №1187 встановлено, що медичне обслуговування, організація харчування та прання, ведення бухгалтерського обліку і діловодства, інші додаткові для здійснення освітнього процесу види діяльності ліцензіатів, передбачені законодавством, можуть забезпечуватися та здійснюватися шляхом залучення ліцензіатами на договірних умовах інших суб`єктів господарювання, що мають право надавати відповідні послуги.

Отже, Закон України "Про освіту" дозволяє надання об`єктів та майна державних і комунальних закладів освіти з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, та які пов`язані із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу.

Закон України "Про освіту" (в редакції, чинній на момент укладення договору) не містить переліку послуг, які можуть надаватися в орендованих приміщеннях закладів освіти, проте, враховуючи загальну спрямованість положень цього Закону, такі послуги повинні мати пов`язаність з навчально-виховним процесом чи його учасниками. Звідси, питання про те, чи пов`язані послуги, які надаються в орендованих приміщеннях з обслуговуванням учасників освітнього процесу суди мають вирішувати виходячи із конкретних обставин справи, однак з обов`язковим урахуванням того, що надання в оренду майна закладів освіти, в тому числі, і для обслуговування учасників освітнього процесу можливе виключно у випадку, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі. Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 18.10.2023 у справі №927/66/23, від 23.11.2021 у справі №909/1374/19.

Підсумовуючи вищевикладене, можна дійти висновку, що положення Закону України "Про освіту", Порядку № 483 та Переліку №796 дозволяють надання об`єктів та майна державних і комунальних закладів освіти з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, та які пов`язані із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, зокрема, надання послуг з виробництва та реалізації продукції громадського харчування, організації її споживання, що може здійснюватися із залученням інших суб`єктів господарювання. Надання в оренду майна закладів освіти, яке використовується для обслуговування учасників освітнього процесу можливе лише у випадку, якщо це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Судом встановлено, що листом №1/11-679 від 03.02.2021 Міністерство освіти і науки України надало дозвіл Університету на укладення договору оренди державного нерухомого майна - частини приміщення підвалу, Музично-педагогічного корпусу університету загальною площею 63,4 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49/11 з метою виробництва та складу, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи, відповідно до законодавства, терміном до 5 років, за умови забезпечення дотримання санітарногігієнічних та протипожежних норм, а також Порядку передачі в оренду державного і комунального майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483.

У Звіті про періодичний комплексний огляд об`єкта оренди від 17.07.2023 представниками РВ ФДМ України по місту Києву зазначено, що об`єкта оренди державного нерухомого майна, загальною площею 63,4 кв.м. підвального приміщення музично-педагогічного корпусу за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49/11 використовується відповідно до договору та в ході огляду об`єкта порушень не виявлено.

Основним видом діяльності ФОП Устінова Станіслава Ігоровича є 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, а тому наявні підстави для залучення закладом освіти відповідача-2 на договірних умовах до надання послуг з організації харчування учасникам освітнього процесу.

У листі РВ ФДМ України по місту Києву вих.№930-02-06-2174 від 11.05.2025 зазначив, що об`єкт оренди використовується орендарем як об`єкт громадського харчування без здійснення продажу товарів підакцизної групи.

Також у листі вих.№02-10/946 від 01.10.2025 Український державний університет імені Михайла Драгоманова стосовно порядку та умов використання майна, яке передане в тимчасове користування ФОП Устінову С.І., зазначив, що відповідно до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 8930 від 22.10.2021 нежитлові приміщення загальною площею 63,40 кв.м. Музично-педагогічного корпусу за адресою: м.Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49/11. передане та використовується орендарем - ФОП Устіновим С.І. для надання послуг громадського харчування; залучення на договірних засадах іншого суб`єкта господарювання, який має право надавати відповідні послуги, обумовлено відсутністю в штатному розписі університету та у відповідному навчальному корпусі підрозділу та штатних одиниць для самостійної організації пункту харчування; приміщення Університету, передане в тимчасове користування ФОП Устінову С.І. використовується виключно для провадження діяльності, що належить до забезпечення здійснення освітнього процесу, а порядок його використання відповідає Закону України "Про освіту", Ліцензійним умовам провадження освітньої діяльності.

Тобто, мета передачі спірного приміщення не передбачала продаж товарів підакцизної групи, натомість передбачала організацію харчування для забезпечення освітньої діяльності закладу вищої освіти.

Приміщення, яке передано в оренду ФОП Устінову С.І. є нежитловим, знаходиться у підвалі Музично-педагогічного корпусу Університету і наразі використовується для розміщення пункту харчування.

Здійснення орендарем в орендованому приміщенні діяльності з надання послуг, які пов`язані із забезпеченням освітнього процесу або обслуговування учасників освітнього процесу, однак не можуть бути забезпечені безпосередньо Університетом, за висновками суду відповідає вимогам ст.80 Закону України "Про освіту", а також положенням Порядку №483 та Переліку №796.

Окрім того, за користування орендованим майном ФОП Устінов С.І. сплачує щомісячно орендну плату (сторонами у справі підтверджено належне виконання орендарем договору), яка відповідно до розділу 8 Статуту Університету є джерелом фінансування закладу, а тому перебування вказаного об`єкта в оренді забезпечує ефективне та раціональне використання майна державного майна.

Докази на підтвердження того, що надання відповідачем-2 послуг з харчування в Музично-педагогічному корпусі Університету погіршує соціально-побутові умови студентів або працівників навчального закладу, негативно впливає на освітній процес чи перешкоджає учасникам освітнього процесу, прокурором не надано.

Суд враховує, що загальними засадами цивільного законодавства, відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно із ч.5 ст.12 Цивільного кодексу України якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Отже, однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), а отже, і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Разом з тим положення частини п`ятої статті 12 ЦК України свідчить, що згідно з наведеною нормою добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

У контексті наведеного, суд зазначає, що відповідач-2, отримавши право користування приміщенням закладу освіти, з дотриманням принципу добросовісності, використовує зазначене приміщення для провадження діяльності, що належить до забезпечення здійснення освітнього процесу, а саме: для надання послуг громадського харчування.

У свою чергу прокурором не доведено того, що відповідач-2 діяв недобросовісно та використовував спірне приміщення всупереч визначеній меті користування, тобто не для надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладом освіти, пов`язаних із забезпеченням чи обслуговуванням діяльності такого закладу, його працівників та відвідувачів.

Щодо наданого прокурором протоколу огляду місцевості від 25.04.2025, то суд зазначає, що огляд є слідчою (розшуковою) дією, яка проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних (ст.237 КПК України). У той же час, виходячи із норм господарського процесуального кодексу та кримінального процесуального закону протокол огляду місцевості, складений у межах кримінального провадження, є процесуальним документом досудового розслідування, який не відображає з якою метою фактично використовувалося спірне приміщення, не підтверджує факту використання орендованого приміщення з порушенням вимог ч.4 ст.80 Закону України "Про освіту" та відповідно не має обов`язкової юридичної сили у цьому спорі.

Отже, зважаючи на викладене та наведені положення законодавства, суд вважає, що використання спірного приміщення для надання послуг з виробництва та реалізації продукції громадського харчування, організації її споживання має на меті обслуговування учасників освітнього процесу та спрямоване на покращення умов для навчання студентів, що відповідає положенням частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту", а тому у наведеному випадку відсутні правові підстави вважати, що оспорюваний договір оренди укладено з порушенням вимог закону, що є обов`язковою умовою для визнання його недійсним у розумінні положень статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Такий висновок повністю узгоджується із висновками Верховного Суду, які викладені у постановах від 18.10.2023 у справі №927/66/23, від 23.11.2021 у справі №909/1374/19.

У зв`язку з тим, що суд відмовив у задоволенні позовної вимоги про визнання спірного договору недійсним, похідна позовна вимога про зобов`язання відповідача повернути спірного приміщення балансоутримувачу також задоволенню не підлягає.

Водночас, проаналізувавши висновки, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, Об`єднаної Палати Верховного Суду у постанові від 15.06.2018 у справі №906/164/17, а також висновки Верховного Суду, викладені у справах №906/1551/20, №917/782/20, №909/597/21, №917/1090/21, №902/51/21, №910/14998/22, №927/400/23, №923/1030/21, на які прокурор посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду щодо критеріїв подібності правовідносин, викладених у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, суд вважає, що правовідносини у зазначених справах не є подібними із правовідносинами, у справі, яка розглядається судом. Суд зазначає, що у наведених прокурором справах договори були визнані недійсними з огляду на те, що майно передавалося в оренду з іншою метою, ніж надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу. Разом з тим, рішення суду ухвалено з урахуванням правових позицій у постановах Верховного Суду щодо можливості надання в оренду майна державних і комунальних закладів освіти з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу на підставі частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту", зокрема у постановах по справі №917/1090/21, №902/51/21, №910/14998/22, №927/400/23, №923/1030/21.

Крім того, за встановлених судом обставин щодо використання орендованого приміщення виключно для організації харчування з метою забезпечення освітньої діяльності закладу вищої освіти, рішення у цій справі не суперечить висновкам Верховного Суду, згідно із якими, саме по собі невикористання навчальним закладом спірних приміщень не надає права передачі цих приміщень в оренду з іншою метою, ніж пов`язаною з освітньою діяльністю самого навчального закладу, зокрема, у постановах по справах №№906/164/17, 906/165/17, 913/152/18, 906/1551/20, 917/782/20, 905/1266/17, 902/653/17 (на які посилається прокурор).

Також не є застосовними висновки Верховного Суду, викладені у справі №914/3310/23, у якій предметом спору було визнання недійсним договору оренди майна, яке передано з метою створення виробництва високотехнологічної кераміки, а отже така мета не може підпадати під використання орендованих приміщень за освітнім призначенням або в цілях, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу, а тому правовідносини у справі №914/3310/23 є неподібними із справою, що розглядається.

Оскільки використання спірного приміщення для надання послуг з виробництва та реалізації продукції громадського харчування, організації її споживання має на меті обслуговування учасників освітнього процесу та пов`язане із забезпеченням освітнього процесу, що відповідає вимогам частини 4 статті 80 Закону України "Про освіту", суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 8930 від 22.10.2021.

Згідно із ч. 1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як передбачено ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.3 ст.13, ст.74 ГПК України).

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У цій справі суд дійшов висновку, що сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

ВИСНОВКИ СУДУ

З урахуванням встановлених обставин, відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оскільки відсутні правові підстави для визнання спірного договору недійсним, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва до Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву, Фізичної особи-підприємця Устінова Станіслава Ігоровича, Українського державного університету імені Михайла Драгоманова про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 8930 від 22.10.2021 та зобов`язання Фізичну особу-підприємця Устінова Станіслава Ігоровича повернути Українському державному університету імені Михайла Драгоманова за актом повернення з оренди орендованого нерухомого майна, майно що належить до державної власності, а саме: нежитлові підвальні приміщення загальною площею 63,4 кв.м. Музично-педагогічного корпусу за адресою: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 49/11.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно із ч.1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат та пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідач-2 у відзив на позов зазначив, що поніс витрати на правову допомогу у сумі 105000,00 грн. У подальшому, під час підготовчого провадження заявив про відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 105000,00 грн та надав докази на підтвердження таких витрат.

Частиною 2 статті 126 ГПК України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу відповідач надав у матеріали справи копії: договору №12/06 про надання правової допомоги від 12.06.2025, укладеного з Адвокатським об`єднанням "Летрадо"; платіжної інструкції №1915 від 13.06.2025.

Відповідно до п. 3.1.1. договору, за надання правової допомоги клієнт (відповідач 2) сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар за представництво інтересів у Господарському суді міста Києва в справі № 910/6765/25, що включає підготовку та подання процесуальних документів по справі, участь у судових засіданнях в суді першої інстанції в розмірі 105 000,00 грн.

Вартість витрат на правову допомогу на суму 105000,00 грн адвоката сплачена відповідачем-2 згідно із платіжною інструкцією №1915 від 13.06.2025.

Виходячи з аналізу положень ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою (такий правовий висновок викладено в пункті 6.5 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (постанова Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18).

За приписами ч.6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката прокурором не надано.

При цьому під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу (постанова КГС ВС від 11.08.2025 у справ №910/9025/24, від 06.08.2025 у справі № 909/459/24).

Згідно із ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Судом враховано, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст. 126, 129 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, нормами процесуального законодавства передбачені такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункти 33-34; 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19.

Дослідивши надані позивачем докази, якими підтверджуються витрати на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку , що заявлений відповідачем-2розмір витрат на правову допомогу в сумі 105000,00 грн не є пропорційним до предмета спору.

З огляду на складність справи, характер спірних правовідносин, обсяг матеріалів у справі, кількість поданих відповідачем-2 процесуальних документів та їх зміст, зважаючи на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи, враховуючи, що представництво інтересів відповідача-2 здійснював адвокат Кузик І.С. на підставі договору від 03.07.2025, у той час як оплата витрат на правову допомогу сплачена за договором №12/06 від 12.06.2025, суд вважає за необхідне обмежити розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на правову допомогу до 25000,00 грн.

Водночас суд зазначає, що розмір гонорару за надання правової допомоги є фіксованим, а тому відсутня необхідність у цьому випадку наявності детального опису робіт, виконаних адвокатом. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 13.03.2024 по справі №910/15787/21. Також подання до суду підготовлених адвокатським об`єднанням (адвокатом) документів безпосередньо відповідачем-2 не нівелює факту надання останньому правової допомоги та понесених ним витрат на оплату наданої правової допомоги за договором №12/06 про надання правової допомоги від 12.06.2025.

Суд також враховує, що положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв; скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями ст. 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених відповідачем-2 на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи, через призму критеріїв, встановлених частиною п`ятою статті 129 ГПК України, керуючись статтями 2, 123, 126, 129 ГПК України, враховуючи обсяг виконаних робіт, з урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, беручи до уваги наведенні вище критерії, суд дійшов висновку, що заявлені відповідачем-2 до відшкодування витрати на правову допомогу є обґрунтованими у сумі 25000,00 грн.

За приписами ч.4 ст.129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи (у цьому випадку - витрати на правову допомогу) у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Отже, в силу приписів ч.4 ст.129 ГПК України, витрати відповідача на правову допомогу у сумі 25000,00 грн покладаються на прокуратуру.

За приписами ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається на прокурора.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Клопотання Фізичної особи-підприємця Устінова Станіслава Ігоровича про відшкодування судових витрат - задовольнити частково.

Стягнути з Шевченківської окружної прокуратури міста Києва (04053, Київ, вул. Січових Стрільців, будинок 89, ідентифікаційний код ) на користь Фізичної особи-підприємця Устінова Станіслава Ігоровича ( АДРЕСА_1 , РНКПП НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу у сумі 25000,00 грн.

В іншій частині клопотання про відшкодування судових витрат - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 14.10.2025.

Суддя С.О. Турчин