ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2025 р. Cправа № 911/2301/25

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни,

за участю секретаря судового засідання Багулової Є.О., за відсутності сторін

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", 04070, місто Київ, вулиця Андріївська, будинок 4, ідентифікаційний код юридичної особи 14282829

до ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1

про стягнення 24 000,27 гривень

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду Київської області 17.07.2025 надійшла позовна заява № б/н від 16.07.2025 (вх. № 6590) Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором "Кредит "все БІЗНЕС" № станом на 07.05.2025 включно у розмірі 24 000,27 гривень, з яких 16 397,08 гривень простроченої заборгованості за сумою кредиту та 7 603,19 гривень простроченої заборгованості за комісією.

22.07.2025 Господарським судом Київської області постановлено ухвалу у справі № 911/2301/25 про передання позовної заяви Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" до ОСОБА_1 про стягнення 24 000,27 гривень разом з доданими до неї документами за територіальною підсудністю до Господарського суду Вінницької області.

08.08.2025 позовні матеріали у справі №911/2301/25 надійшли до Господарського суду Вінницької області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2025 року справу №911/2301/25 розподілено судді Шамшуріній М.В.

Ухвалою від 12.08.2025 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 911/2301/25, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання у справі призначено на 11.09.2025 о 09:30 год.

Ухвалою від 11.09.2025 судом відкладено судове засідання з розгляду справи № 911/2301/25 по суті на 02.10.25 о 09:30 год.

На визначену судом дату у судове засідання представники сторін не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи сторони повідомлялися завчасно та належним чином ухвалою суду від 11.09.2025, яку було надіслано до Електронного кабінету позивача та за адресою місцезнаходження відповідача згідно відомостей з Єдиного державного демографічого реєстру.

Ухвалу суду, направлена на адресу відповідача повернута до суду органом поштового зв`язку із відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Положеннями частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Направлення судом ухвали рекомендованою кореспонденцією на чинну адресу учасника є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання кореспонденції адресатом перебуває поза межами контролю суду. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 18.03.2021 по справі №911/3142/19 та від 11.07.2024 по справі № 903/237/23.

Судом також здійснено повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про судове засіданні у справі № 911/2301/25, в якій відповідачем є ОСОБА_1 .

Згідно частини 4 статті 122 ГПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Відзиву відповідачем до суду не надано, будь-яких заяв, клопотань не надходило.

За приписами частини 2 статті 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Частиною 1 статті 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Приймаючи до уваги, що відповідно до вимог статті 242 ГПК України сторони було належним чином повідомлено про судові засідання у справі та на засадах відкритості і гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а позивач, відповідач у свою чергу не скористалися наданим їм правом участі у розгляді справи та їх неявка у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Судом прийнято також до уваги заяву представника позивача № б/н від 11.09.2025 про розгляд справи за відсутності представника позивача.

За наслідками розгляду справи, суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення у справі та повідомив час проголошення вступної та резолютивної частин рішення.

З огляду на відсутність сторін, після перерви судом долучено вступну та резолютивну частини рішення без його проголошення до матеріалів справи.

Суть спору:

Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 24 000,27 гривень заборгованості, з яких 16 397,08 гривень простроченої заборгованості за сумою кредиту та 7 603,19 гривень простроченої заборгованості за комісією.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27.04.2023 року між Акціонерним товариством " Перший Український Міжнародний Банк " та фізичною особою - підприємцем Мовчан Вікторією Олегівною було укладено кредитний договір № .

На підставі укладеного кредитного договору позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 100 000,00 гривень.

ФОП Мовчан В.О. виконала свої договірні зобов`язання частково із порушенням строків повернення кредиту та сплати інших платежів.

У зв`язку із порушенням Мовчан В.О. своїх договірних зобов`язань позивачем направлено відповідачу вимогу щодо виконання зобов`язання за кредитним договором № від 27.04.2023 року.

Неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором стало підставою для звернення позивача із позовом до суду про стягнення 24 000,27 гривень заборгованості у примусовому порядку.

Позивач зауважив, що відповідно до інформації з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ФОП Мовчан В.О., припинила свою підприємницьку діяльність, разом з тим статтею 52 ЦК України передбачено, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

На підставі вищевикладеного, Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" звернулося до суду з цим позовом до Мовчан В.О. як до фізичної особи.

Відповідач своїм процесуальним правом надання відзиву на позов не скористався, будь-яких заяв, клопотань або заперечень по суті заявлених вимог за час розгляду справи не заявляв.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

27 квітня 2023 між Акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" (далі - позивач, банк, кредитор) та фізичною особою-підприємцем Мовчан Вікторією Олегівною (далі - відповідач, клієнт, позичальник) за допомогою електронного підпису був укладений кредитний договір «кредит «всеБІЗНЕС» № відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені договором та типовими умовами (далі - кредитний договір, договір) (т. 1 а.с. 10-12).

Згідно з пунктом 1.1.8 договору термін «типові умови» використовується в цьому договорі в наступному значенні: типові умови кредитування в рамках кредитного договору «кредит «всеБІЗНЕС», укладеного в системі інтернет-банкінг ПУМБ Digital Business Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", що розміщується на інтернет сайті банка (за електронною адресою: https://www.pumb.ua/) та є невід`ємною частиною договору.

Зз змістом пунктів 1.1.1., 1.1.3., 1.1.4.2., 1.1.4.3. кредитного договору банк надав фізичній особі - підприємцю Мовчан Вікторії Олегівні кредит в сумі 100 000,00 грн. на строк до 27.04.2025 року, з відсотковою ставкою 0,00001% річних та щомісячною сплатою комісії за обслуговування кредиту у розмір 1,9% за один місяць користування кредитом, з щомісячною сплатою частини кредиту згідно з графіком платежів, визначених п. 1.4 кредитного договору в сумі 6066,67 грн.

Згідно пункту 1.4 кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити плату за кредит в розмірах та строки, зазначені в наведеному графіку платежів.

Договір набуває чинності з моменту його підписання банком та позичальником шляхом накладення КЕП уповноваженого представника банку та КЕП позичальника (з моменту накладення останнього КЕП) та діє до моменту виконання сторонами взятих на себе зобов`язань згідно договору в повному обсязі (пункт 5.4. кредитного договору).

У відповідності до пункту 5.5 кредитного договору до підписання договору позичальник ознайомився з типовими умовами завантаживши їх за посиланням, що доступне під час укладення договору в кабінеті Digital. Сторони домовились, що розміщення типових умов за посиланням в Кабінеті Digital є належним способом надання типових умов позичальнику. Датою надання типових умов позичальнику та датою приєднання позичальника до типових умов є дата підписання договору позичальником. Після підписання договору зі свого боку банк направляє позичальнику підписаний обома сторонами договір на адресу електронної пошти позичальника, зазначену в реквізитах договору.

У матеріалах справи містяться Типові умови кредитування в рамках кредитного договору "Кредит "всеБІЗНЕС", укладеного в системі інтернет-банкінг "ПУМБ DIGITAL BUSINESS" Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", які діють з 08.02.2023 (т. 1 а.с. 16-17(зворот) (далі - Типові умови).

Згідно з пунктом 5.1 Типових умов позичальник зобов`язаний повернути кредит в розмірах і строки, зазначені в договорі.

За умовами пунктів 6.1, 6.2, 6.3 Типових умов за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити Банку відповідну плату в порядку і на умовах, обумовлених нижче, а саме: проценти за користування кредитом; комісійні винагороди, визначені п.1.1.4 договору, а саме:

- комісійну винагороду за надання кредиту: позичальник зобов`язаний сплатити банку комісійну винагороду за надання кредиту, яка розраховується шляхом множення тарифу комісійної винагороди за надання кредиту, зазначеного в п.1.1.4.1 договору, на розмір суми кредиту, визначеної в п.1.1.1 договору. Комісійна винагорода сплачується за рахунок кредитних коштів в день перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника. Даним пунктом Типових умов позичальник уповноважує банк здійснити переказ суми комісійної винагороди за надання кредиту у розмірі, визначеному відповідно до цього пункту Типових умов та п.1.1.4.1 договору, на користь банку.

- комісійну винагороду за обслуговування кредиту: позичальник зобов`язаний щомісячно сплачувати банку комісійну винагороду за обслуговування кредиту. Розмір зазначеної комісійної винагороди розраховується шляхом множення тарифу комісійної винагороди за обслуговування кредиту, зазначеного в п.1.1.4.2 договору, на розмір суми кредиту, визначеної в п.1.1.1 договору.

Комісійна винагорода за обслуговування кредиту сплачується щомісячно згідно графіку платежів, зазначеному в п.1.4 договору, за відповідний розрахунковий період - повний місяць. Під повним місяцем у цьому пункті Типових умов розуміється період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з графіком платежів, зазначеним в п.1.4 договору, під першим повним місяцем розуміється період з дати надання кредиту до дати першого платежу згідно з графіком платежів. У разі дострокового повного погашення заборгованості за кредитом, позичальник зобов`язаний погасити комісійну винагороду за обслуговування кредиту за повний місяць, в якому відбувається дострокове повне погашення заборгованості.

Призупинення або припинення надання кредиту, зменшення розміру суми кредиту з підстав, передбачених договором, не створюють обов`язку банку повернути позичальнику комісійну винагороду за надання кредиту/комісійну винагороду за обслуговування кредиту або їх частину.

За правилами пункту 7.1 Типових умов всі платежі на користь банку за договором повинні виконуватись позичальником в наступній черговості: 1) прострочені проценти за користування кредитом (якщо прострочення буде мати місце); 2) прострочені комісійні винагороди (якщо прострочення буде мати місце); 3) прострочена заборгованість за основною сумою кредиту (якщо прострочення буде мати місце); 4) строкові проценти за користування кредитом; 5) строкові комісійні винагороди; 6) строкова заборгованість за основною сумою кредиту; 7) неустойка (штраф, пеня) за несплату в строк процентів/комісійних винагород/ кредиту (якщо несвоєчасна сплата буде мати місце); 8) повне дострокове/частково дострокове погашення кредиту; 9) інші платежі за договором.

Як вбачається із матеріалів справи, 27.04.2023 позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, перерахувавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 100 000,00 гривень, що підтверджується наявними у матеріалах справи банківською випискою по особовому рахунку відповідача за період з 27.04.2023 по 07.05.2025, платіжними інструкціями № TR.64410527.67522.8810 від 27.04.2023, № TR.64410527.67521.8810 від 27.04.2023 щодо зарахування кредитних коштів, оплати комісії за рахунок кредитних коштів за договором № від 27.04.2023 (т. 1 а.с. 18-22).

Відповідач виконав свої договірні зобов`язання частково, сплативши кошти, які були віднесені позивачем в рахунок погашення заборгованості за кредитом, комісійною винагородою, що підтверджується випискою по особовому рахунку позичальника за період з 27.04.2023 по 07.05.2025 та розрахунком заборгованості за кредитним договором № від 27.04.2023 станом на 07.05.2025 (т. 1 а.с. 9, 19-22).

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору щодо погашення простроченої заборгованості згідно графіку погашення платежів позивач 02.05.2025 надіслав на адресу відповідача вимогу № 226 від 29.04.2025 року про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором (т. 1 а.с. 23-27).

Відповіді на вимогу позивача відповідач не надав, договірні зобов`язання зі сплати кредиту на комісійної винагороди не виконав.

Неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, сплати комісійної винагороди в обумовлений договором строк стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

Судом установлено, що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо фізичної особи - підприємця Мовчан Вікторії Олегівни (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) міститься інформація про припинення суб`єкта господарювання - фізичної особи-підприємця Мовчан Вікторії Олегівни: дата запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем - 25.10.2024; номер запису: 002014961 (т. 1 а.с. 53, 54).

Пунктом 1 частини 1 статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

У позовній заяві позивач зазначив щодо припинення відповідачем статусу фізичної особи - підприємця та у зв`язку з припинення підприємницької діяльності відповідачем просив стягнути заборгованість з Мовчан В.О. без вказівки на статус фізичної особи - підприємця.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин та звернення з позовом до суду) під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно з кредитним договором № від 27.04.2023 року, позикодавцем є АТ "Перший Український Міжнародний Банк". У якості позичальника зазначено ФОП Мовчан Вікторію Олегівну, РНОКПП НОМЕР_1 .

За змістом пункту 1.1.7. кредитного договору сторони передбачили, що цільовим використанням кредиту є придбання основних засобів та/або поповнення оборотного капіталу в межах видів діяльності позичальника.

Отже, відповідачем самостійно визначено себе у якості суб`єкта підприємництва.

Таким чином, спірні правовідносини виникли за кредитним договором для підприємницької діяльності, а не для особистого споживання фізичною особою.

Судом враховано, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

З дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 у справі №916/385/19, від 13.02.2019 у справі №910/8729/18 визначено ознаки спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання та від визначення цих правовідносин як господарських. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 916/1261/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.08.2019 у справі № 646/6644/17 зроблено висновок, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Отже, при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суд повинен виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Враховуючи, що спірні правовідносини за своїм характером та змістом виникли у господарських правовідносинах, суд дійшов висновку про належність спору до юрисдикції господарського суду, який підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства.

Також судом враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), згідно з якою у разі припинення суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи (виключення з відповідного реєстру) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки остання не перестає існувати; фізична особа-підприємець відповідає за її зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Відтак, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 9 жовтня 2019 року у справі № 127/23144/18.

Оскільки спірні правовідносини виникли щодо виконання фізичною особою-підприємцем умов договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою статусу фізичної особи-підприємця не припинилися, суд дійшов висновку про належність спору до юрисдикції господарського суду та розгляд справи у визначеному складі учасників.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 27.04.2023 року у розмірі 24 000,27 гривень, у тому числі 16 397,08 гривень заборгованості за кредитом та 7 603,19 гривень заборгованості за комісією.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір відноситься до кредитних договорів, до регулювання правовідносин якого застосовуються загальні положення про договір глав 52, 53 та положення про позику, кредит визначені параграфами 1, 2 глави 71 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ("Позика"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Положеннями статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Разом з тим відповідно до частини 1 статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Судом встановлено, що відповідач (позичальник) 27.04.2023 року отримав від позивача у строкове платне користування кредитні кошти у розмірі 100 000,00 гривень, які повинен був повернути останньому у строк та на умовах, передбачених договором.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем повернення кредиту, сплата комісійної винагороди здійснювалась несвоєчасно, що підтверджується графіком погашення заборгованості, банківською випискою щодо руху коштів відповідача по рахунку та розрахунком заборгованості за кредитним договором № від 27.04.2023.

Приписами статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно вимог частини 1 статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що датою погашення кредиту за кредитним договором № від 27.04.2023 року є 27.04.2025 року.

02.05.2025 позивач направив на адресу відповідача вимогу № 226 від 29.04.2025 року про погашення простроченої заборгованості згідно графіку погашення платежів за кредитним договором № від 27.04.2023 року.

Доказів виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань матеріали справи не містять.

За умовами договору, графіку платежів відповідач зобов`язався сплачувати щомісяця до 27 числа на користь банку суму кредиту (4 166,67 гривень щомісяця протягом 24 місяців), що загалом складає 100 000,00 гривень.

Відповідачем сплачено грошові кошти, які зараховано позивачем у рахунок погашення кредиту у розмірі 83 602,92 гривень.

Доказів, які б спростовували наявність заборгованості за кредитом у розмірі 16 397,08 гривень відповідач суду не надав. Розмір вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 16 397,08 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення 7 603,19 гривень заборгованості за комісією станом на 07.05.2025 суд зазначає таке.

За умовами пункту 1.1.4.2. кредитного договору тариф комісійної винагороди за один місяць користування кредитом становить 1,9%. Комісійна винагорода розраховується шляхом множення тарифу комісійної винагороди на суму кредиту відповідно до п. 6.3.2. Типових умов та сплачується щомісячно згідно з графіком платежів, наведеного у п. 1.4 кредитного договору.

За умовами пунктів 6.1, 6.3, 6.3.2. Типових умов за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити банку відповідну плату в порядку і на умовах, обумовлених нижче, а саме: комісійні винагороди, визначені п.1.1.4 договору, зокрема комісійну винагороду за обслуговування кредиту: позичальник зобов`язаний щомісячно сплачувати банку комісійну винагороду за обслуговування кредиту. Розмір зазначеної комісійної винагороди розраховується шляхом множення тарифу комісійної винагороди за обслуговування кредиту, зазначеного в п.1.1.4.2 договору, на розмір суми кредиту, визначеної в п.1.1.1 договору.

Комісійна винагорода за обслуговування кредиту сплачується щомісячно згідно графіку платежів, зазначеному в п.1.4 договору, за відповідний розрахунковий період - повний місяць. Під повним місяцем у цьому пункті Типових умов розуміється період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з графіком платежів, зазначеним в п.1.4 договору, під першим повним місяцем розуміється період з дати надання кредиту до дати першого платежу згідно з графіком платежів.

Як вбачається з умов договору про надання кредиту, сторонами у графіку платежів (пункт 1.4. кредитного договору) погоджено зобов`язання відповідача сплачувати щомісяця до 27 числа на користь банку комісійну винагороду за обслуговування кредитом у розмірі 1 900,00 гривень щомісяця протягом 24 місяців, що загалом складає 45 600,00 гривень.

Згідно долучених до матеріалів справи розрахунку та банківскої виписки відповідачем сплачено грошові кошти, які зараховано позивачем у рахунок погашення комісійної винагороди за обслуговування кредиту у розмірі 38 00,61 гривень.

Відповідно до визначеного сторонами у пункті 1.4. кредитного договору графіку платежів комісійну винагороду за обслуговування кредитом у розмірі 1 900,00 гривень погоджено сплачувати щомісяця протягом 24 місяців до 27.04.2025.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок комісії за договором, судом встановлено про нарахування позивачем комісійної винагороди за користування кредитом до 07.05.2025, тобто поза межами строку визначеного сторонами у договорі. Правомірним є нарахування комісійної винагороди до 27.04.2025.

Судом встановлено, що на дату спливу строку кредитування (27.04.2025) згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача по нарахованій комісійній винагороді становила 7 599,39 гривень, отже заборгованість по нарахованій у відповідності до пунктів 1.1.4.2., 1.4. договору у межах строку кредитування комісійній винагороді за користування кредитом становить 7 599,39 гривень.

Доказів сплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, розмір вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростовано.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення комісійної винагороди є обгрунтованими та підлягають задоволенню у сумі 7 599,39 гривень.

Приймаючи до уваги, що комісійна винагорода у сумі 3,80 гривень нарахована позивачем за користування кредитом поза межами строку кредитування, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 3,80 гривень заборгованості за комісійною винагородою є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частини 2 статті 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1-2 статті 86 ГПК України).

Судом враховано, що будь-яких заперечень щодо наявності заборгованості за кредитним договором, доказів, що спростовують її розмір або доказів щодо повної оплати заборгованості відповідачем до суду не надано.

Дослідивши фактичні обставини справи, що входять до предмету доказування у цій справі та стосуються кваліфікації спірних відносин, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано позовних вимог, а судом не виявлено на підставі наявних доказів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині заявлених до стягнення 16 397,08 гривень простроченої заборгованості за сумою кредиту та 7 599,39 гривень простроченої заборгованості за комісією, у задоволенні решти заявлених вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат судом враховано таке.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини 2 статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При зверненні до суду позивачем згідно платіжної інструкції № 6 від 03.07.2025 сплачено судовий збір у сумі 2 422,40 гривень.

В силу приписів пункту 2 частини 1 статті 129 України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені частково, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 421,92 гривень покладаються на відповідача та у сумі 0,48 гривень на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" (04070, місто Київ, вулиця Андріївська, будинок 4, ідентифікаційний код юридичної особи 14282829) 23 996,47 гривень заборгованості за кредитним договором № від 27.04.2023 року, у тому числі 16 397,08 гривень простроченої заборгованості за сумою кредиту, 7 599,39 гривень простроченої заборгованості за комісією та 2 421,92 гривень cудових витрат на сплату судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3,80 гривень простроченої заборгованості за комісією - відмовити.

5. Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 0,48 гривень покласти на позивача.

6. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Примірник судового рішення направити сторонам до електронного кабінету у системі ЄСІТС, у разі відсутності - рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 07 жовтня 2025 р.

Суддя Шамшуріна М.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу до електронного кабінету у системі ЄСІТС;

3 - відповідачу, 22132, Вінницька обл., Хмільницький р-н, с. Пляхова, вул. Молодіжна, буд. 2.