ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"07" жовтня 2025 р. Справа № 911/2468/24 (911/2106/25)

Господарський суд Київської області у складі судді Гребенюк Т.Д., за участю секретаря судового засідання Шульги Т.С., розглянувши заяву

ліквідатора Косякевича Сергія Олексійовича

до ОСОБА_1

про покладення на керівника боржника солідарної відповідальності

у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсервісдорбуд"

Учасники справи:

Представник ОСОБА_1 - Кучер В.М.;

Арбітражний керуючий - Косякевич С.О.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа про банкрутство ТОВ "Укрсервісдорбуд" на стадії ліквідаційної процедури, яка відкрита Постановою від 18.02.2025.

27.06.2025 до Суду від арбітражного керуючого надійшла заява про покладення на керівника боржника солідарної відповідальності, у якій він просить суд:

1. Визнати керівника ТОВ "Укрсервісдорбуд" ОСОБА_1 таким, що допустив порушення приписів ч. б ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства.

2. Покласти на ОСОБА_1 солідарну відповідальність за вимогами у справі № 911/2468/24 про банкрутство ТОВ "Укрсервісдорбуд", в порядку та з підстав, передбачених ч. 6 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства.

3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Укрсервісдорбуд" 12145125,75 грн.

Вимоги ліквідатора обґрунтовані таким. Станом на 31.12.2021 р. та 31.12.2022 р. підприємство має поточну неплатоспроможність та зобов`язання перед кредиторами строк виконання яких настав, що підтверджується заявами з грошовими вимогами п`яти кредиторів. Існування боргу станом на дату, коли боржник мав ознаки неплатоспроможності (31.12.2022) підтверджується документами, наявними в матеріалах справи про банкрутство №911/2468/24, а саме заявами із кредиторськими вимогами кредиторів у справі.

Відтак, ОСОБА_1 , за твердженням ліквідатора, найпізніше в період з 31.12.2022 по 31.01.2023 (один місяць з виникнення неплатоспроможності) був зобов`язаний звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. За відсутності відповідного звернення керівник юридичної особи має нести юридичну відповідальність у розмірі наявних грошових вимог кредиторів.

Заперечення ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що відповідно до даних балансу банкрута за 2022 рік дебіторська заборгованість банкрута на початок звітного періоду складала більше 23 млн. грн., на кінець звітного періоду більше 17 млн. грн. Тобто, станом 31.12.2022 року розмір дебіторської заборгованості боржника був більшим, ніж сумарний розмір його зобов?язань перед всіма кредиторами.

За таких обставин, необґрунтованим є твердження про те, що станом на 31.12.2022 наявні об?єктивні факти виникнення загрози нормальної господарської діяльності.

Ухвалою від 30.06.2025 заяву ліквідатора про покладення на керівника боржника солідарної відповідальності прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

27.08.2025 від ОСОБА_1 надійшов відзив.

У судовому засіданні взяв у участь представник ОСОБА_1 та арбітражний керуючий.

Ліквідатор підтримав заяву, проти задоволення якої заперечив представник ОСОБА_1 .

У судовому засіданні 07.10.2025 було оголошено вступну та резолютивну частину ухвали суду.

Розглянувши заяву та заслухавши пояснення сторін, Суд зазначає наступне.

ТОВ «Укрсервісдорбуд» створено 27.04.2021; керівником та засновником товариства згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо банкрута є ОСОБА_1 /т.1 ас. 33, 116/. У відзиві та у судових засіданнях представник ОСОБА_1 не спростовував доводів ліквідатора про перебування ОСОБА_1 на посаді директора, зокрема, і протягом 2021 - 2022 років та січня місяця 2023 року.

Саме керівника боржника закон визначає суб`єктом правопорушення, а отже - і солідарної відповідальності.

Відповідно до ч. 6 ст. 34 КУзПБ, (в редакції станом на 31.12.2022 - оскільки саме з цією датою заявник пов`язує виникнення обов`язку боржника звернутися до суду), боржник зобов`язаний у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі у разі, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами (загроза неплатоспроможності), та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Якщо керівник боржника допустив порушення цих вимог, він несе солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів. Питання порушення керівником боржника зазначених вимог підлягає розгляду господарським судом під час здійснення провадження у справі. У разі виявлення такого порушення про це зазначається в ухвалі господарського суду, що є підставою для подальшого звернення кредиторів своїх вимог до зазначеної особи.

Суд, враховуючи відповідні висновки Верховного Суду, зазначає, що солідарна відповідальність полягає у залученні третіх осіб - керівника боржника (органів управління боржника), який (які) не звернувся (звернулися) до господарського суду про відкриття провадження у справі про банкрутство в місячний термін у разі наявності загрози неплатоспроможності юридичної особи, щодо якої в подальшому відкрито та здійснюється провадження у справі про банкрутство, до солідарного обов`язку з виконання грошових зобов`язань боржника. Тобто солідарна відповідальність є правовим механізмом захисту та відновлення прав кредиторів (які були необізнані з вини боржника про стан його неплатоспроможності як під час вступу з ним у господарські відносини, так й після цього, під час погіршення платоспроможності боржника до стану загрози неплатоспроможності) за рахунок особистого майна керівника (органів управління) боржника, тобто майна, відмінного від майна боржника.

Застосуванням "солідарної відповідальності" законодавець стимулює виконання боржником обов`язку з подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство за наявності відповідних умов (загрози неплатоспроможності), тоді як для кредитора подання такої заяви є правом, обумовленим лише наявністю у нього незадоволених / невиконаних боржником зобов`язань за вимогами кредитора (стаття 1, частини перша, друга статті 34, частина шоста статті 39 КУзПБ).

Суд зазначає, що у справі про банкрутство солідарна відповідальність покладається за таке порушення (неподання боржником, який перебував у стані загрози неплатоспроможності, заяви про відкриття справи про банкрутство), наслідком якого є такі негативні наслідки, як неможливість виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами у разі задоволення вимог одного або кількох кредиторів боржника.

У зв`язку із цим Суд виснує, що солідарна відповідальність має деліктну природу, що узгоджується із частиною першою статті 1166 ЦК України, якою встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Звертаючись з заявою про покладення на ОСОБА_1 солідарної відповідальності, кредитором по суті ставиться питання про відшкодування збитків на користь самого боржника, а його кредитори мають похідний інтерес у стягненні збитків з винних осіб на користь боржника, оскільки збільшення майнової сфери боржника підвищує їх можливість більш повно задовольнити свої вимоги (з дотриманням принципів черговості та пропорційності задоволення вимог в межах однієї черги), тоді як кредитори боржника не є кредиторами щодо винних осіб.

За змістом положень частини шостої статті 34 КУзПБ порушення, яке є умовою покладення солідарної відповідальності, є допущене керівником боржника порушення місячного строку звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у разі загрози неплатоспроможності боржника та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За висновком Суду, виходячи з системного аналізу положень КУзПБ, про загрозу неплатоспроможності боржника можна стверджувати, коли вартість майна юридичної особи боржника є недостатньою для задоволення вимог кредиторів.

Тому для покладення солідарної відповідальності на керівника боржника істотне значення має встановлення моменту виникнення в нього обов`язку звернутися до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.

Про такий момент має свідчити наявність об`єктивних юридичних фактів, що підтверджують виникнення загрози неплатоспроможності і вочевидь свідчать про неможливість продовження нормальної господарської діяльності без негативних наслідків для боржника та його кредиторів.

У ч.6 ст. 34 КУзПБ визначено, що загроза неплатоспроможності настає у разі, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами.

Тому для покладення солідарної відповідальності у справі про банкрутство слід встановити момент, коли задоволення нею вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами.

Отже, загроза неплатоспроможності боржника розкривається законодавцем через його фінансово-економічний стан, основним визначальним критерієм якого є нездатність боржника відповісти за своїми зобов`язаннями належним йому майном (активами) і тим самим виконати грошові зобов`язання в повному обсязі перед всіма кредиторами.

Верховний Суд звертав увагу, що фінансово-економічний стан, що визначається на підставі відповідних показників матеріального, фінансового стану боржника та стану його господарської діяльності (з контрагентами тощо) як загроза неплатоспроможності, має бути не умовно-тимчасовим, а стабільно-незворотним для боржника і наслідки такого стану мають безпосередньо впливати на стан розрахунків з кредиторами.

Саме така стійкість та незворотність стану фінансово-господарської діяльності боржника, зокрема в частині розрахунків з кредиторами, і відрізняє загрозу неплатоспроможності боржника від іншого його стану фінансово-господарської діяльності, що має тимчасовий характер, і передбачає реальну (обґрунтовану матеріально-фінансовими показниками) можливість боржника у межах звичайної господарської діяльності у розумні строки змінити та відновити свої фінансові й економічні показники, що нададуть можливість боржнику в межах звичайного режиму господарської діяльності виконувати свої зобов`язання перед контрагентами та задовольняти грошові вимоги кредиторів.

При цьому доцільно враховувати реальні (доведені належними доказами) майбутні зміни вартості та/або складу активів, з використанням яких можуть бути задоволені вимоги кредиторів, що відбудуться (повинні відбутись) протягом відповідного місяця, тому що керівник має право посилатись на реальні очікування зміни складу та вартості активів, фінансового стану підприємства з огляду на його господарську діяльність.

Основним способом встановлення відмінностей між наведеними двома станами боржника є проведення аналізу фінансово-господарської діяльності (звітності) боржника, із встановленням / визначенням за результатами цього аналізу реальних наслідків та перспектив для боржника виконати свої зобов`язання перед його кредиторами, а для кредиторів - отримати від боржника задоволення своїх вимог у разі, якщо боржник НЕ звернеться із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Таким чином, якщо: - звернення або незвернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство жодним чином не впливає і не змінює стану та порядку розрахунків з кредиторами, не призводить до порушення їхніх прав на задоволення вимог до боржника (інших негативних наслідків для кредиторів: простій, збитки, штрафні санкції внаслідок невиконання боржником зобов`язання перед кредиторами); - внаслідок неподання боржником відповідної заяви не змінились / не погіршились його розрахункові можливості (можливості відповідати за зобов`язаннями, зокрема і належними йому активами: майном, коштами, правом вимоги до третіх осіб тощо), - Суд зазначає про очевидну відсутність загрози неплатоспроможності боржника.

Наведене вище та положення ст. 34 КУзПБ свідчать, що умовами для встановлення щодо боржника такого складного за своїм змістом юридичного факту, як загроза неплатоспроможності боржника, є одночасна (зокрема, протягом місячного періоду, визначеного частиною шостою статті 34 КУзПБ) наявність таких юридичних фактів:

1) існування у боржника щонайменше перед двома кредиторами зобов`язань, строк виконання яких настав та визначається за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо);

2) розмір всіх активів боржника є меншим, ніж сумарний розмір зобов`язань перед всіма кредиторами боржника, строк виконання яких настав за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо), тобто такий майновий стан боржника за всіма його показниками (основними фондами, дебіторською заборгованістю, строк виконання зобов`язань щодо якої настав, тощо), який за оцінкою сукупної вартості всіх активів боржника очевидно не здатний забезпечити задоволення вимог виконання зобов`язань перед всіма кредиторами, строк виконання яких настав, ні у добровільному, ні у передбаченому законом примусовому порядку. При цьому зобов`язання, що підтверджують виникнення загрози неплатоспроможності, мають бути реальними та документально підтвердженими.

Щодо розміру всіх активів боржника та сумарного розміру зобов`язань перед всіма кредиторами боржника.

Загроза неплатоспроможності характеризує такий майновий стан боржника за всіма його показниками (основними фондами, дебіторською заборгованістю, строк виконання зобов`язань щодо якої настав, тощо), який за оцінкою сукупної вартості всіх активів боржника очевидно не здатний забезпечити задоволення вимог/виконання зобов`язань перед всіма кредиторами, строк виконання яких настав, ні у добровільному, ні у передбаченому законом примусовому порядку. При цьому зобов`язання, що підтверджують виникнення загрози неплатоспроможності, мають бути реальними та документально підтвердженими.

Стаття 1 КУзПБ в чинній редакції визначає, що загроза неплатоспроможності - це такий фінансово-господарський стан боржника, що характеризується наявністю обставин, які підтверджують, що боржник протягом наступних 12 місяців не зможе виконати свої грошові зобов`язання у строк, передбачений для їх виконання, чи здійснювати платежі за звичайними господарськими операціями.

Ліквідатор вказує, що обов`язок керівника боржника звернутися до суду з заявою виник з 31.12.2022 року - з виникненням загрози неплатоспроможності (арк. 12 заяви).

Судом з`ясовано, що згідно балансу боржника на 31.12.2021 /т.1 ас.228/ на кінець звітного періоду:

1. Активи складають 38850,6 тис.грн., з яких:

- запаси 8753,7 тис.грн.;

- дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги 23357,7 тис.грн.;

- інша поточна дебіторська заборгованість 5530,5 тис.грн.;

2. Поточні зобов`язання - 38555,2 тис.грн. з яких:

- поточна кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги 31736 тис.грн.;

- інші поточні зобов`язання 6607,8 тис.грн.

3. Фінансовий результат до оподаткування склав за звітний період 295,4 тис.грн.

Судом з`ясовано, що згідно балансу боржника на 31.12.2022 /т.1 ас.224/ на кінець звітного періоду:

1. Активи складають 34948 тис.грн., з яких:

- запаси: 8103 тис.грн.;

- дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги 17920,2 тис.грн.;

- інша поточна дебіторська заборгованість 7654,9 тис.грн.

2. Поточні зобов`язання - 34727 тис.грн., з яких:

- поточна кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги 27902,8 тис.грн.;

- інші поточні зобов`язання 6595,4 тис.грн.

3. Фінансовий результат до оподаткування склав за звітний період (21,2) тис.грн.

Таким чином, на момент виникнення загрози неплатоспроможності - 31.12.2022 згідно фінансової звітності - балансу на 31.12.2024 (акр.с.224, т. 1 справи №911/2468/24) активи складали 34948 тис.грн., поточні зобов`язання - 34727 тис.грн.

Інших доказів, які б свідчили про такий фінансовий стан боржника, який за оцінкою сукупної вартості всіх його активів очевидно не здатний забезпечити виконання зобов`язань перед всіма кредиторами станом на 31.12.2022 року матеріали справи не містять.

Суд критично оцінює твердження ліквідатора, що фінансова звітність може містити неправдиві відомості щодо наявності активів у боржника, адже за результатами інвентаризації жодних активів у боржника виявлено не було, натомість судом визнано вимоги кредиторів на суму 12145125,75грн. З приводу таких тверджень Суд зазначає, що, по-перше, інвентаризація мала місце у кінці 2024 року, тоді як виходячи з положень ст. 34 КУзПБ та обґрунтування заяви, до предмету доказування входять обставини наявності активів станом на 31.12.2024 року; по-друге, згідно фінансової звітності поточні зобов`язання боржника, відображені у фінансовій звітності - 34727 тис.грн. значно перевищують суму визнаних вимог кредиторів -12145тис.грн.; по-третє, будь-яких доказів викривлення фінансової звітності матеріали справи не містять.

Стаття 12 ЦК України визначає презумпцію добросовісності та розумності у поведінці особи. Так, за приписами ч. 5 вказаної статті, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Суд зазначає, що покладення солідарної відповідальності і є тими правовими наслідками, які настають у випадку недобросовісного або нерозумного здійснення здійснення Бобинцем О.І. своїх повноважень як директора боржника.

Суд виснує, що матеріали справи не містять доказів, які б спростовували вказану законодавчу презумпцію. Навпаки, наявна у справі фінансова звітність свідчить, що станом на 31.12.2022 року розмір активів перевищував розмір поточних зобов`язань боржника.

Звіт за результатами аналізу фінансово-господарської діяльності неплатоспроможного підприємства «ТОВ «Укрсервісдорбуд» від 06.01.2025 (арк.с. 187-200, т. 1 справи №911/2468/24), складений незалежним аудитором, також не містить інформації, що станом на 31.12.2022 року зобов`язання товариства перевищували активи або що боржник протягом наступних 12 місяців не зможе виконати свої грошові зобов`язання у строк, передбачений для їх виконання, чи здійснювати платежі за звичайними господарськими операціями.

Навпаки, аудитор зазначає, що:

«Підприємство протягом всього періоду, що аналізується, як станом на 31.12.2021 р., так і станом на 31.12.2022 р., мало від`ємне значення поточної платоспроможності при наявності простроченої кредиторської заборгованості. В складі кредиторської заборгованості наявна прострочена заборгованість перед ТОВ «Автодоркомплект» в сумі 6628039,40 грн., яка виникла в листопаді 2021 р. Тобто станом на 31.12.2021 р. та 31.12.2022 р. підприємство має поточну неплатоспроможність.

Показники, які характеризують платоспроможність розраховані за даними фінансової звітності і не враховують якість активів. Коефіцієнти вказують на те, що станом на 31.12.2022р. коефіцієнт покриття має мінімальне нормативне значення (1,0), а коефіцієнт забезпечення власними засобами має значення значно нижче нормативного та підприємство отримало збиток.

Основною статтею оборотних активів є дебіторська заборгованість (73,2%) та запаси (23,2%) в складі оборотних активів. В зв`язку з відсутністю актів звірки з дебіторами немає можливості встановити якість дебіторської заборгованості та можливість її стягнення. Ця невизначеність може призвести до зміни значення коефіцієнту покриття. Розпорядником майна була проведена інвентаризація майна підприємства станом на 20.12.2024 р. Відповідно до протоколу засідання інвентаризаційної комісії від 20.12.2024 р. активи підприємства, в тому числі запаси, відсутні. Вказані обставини вказують на те, що фактичне значення коефіцієнта покриття менше одиниці.

У разі зменшення значення коефіцієнта покриття можна говорити. що підприємство має ознаки надкритичної неплатоспроможності, що відповідають фінансовому стану потенційного банкрутства, а саме: на початку і наприкінці періоду присутні ознаки поточної неплатоспроможності, а коефіцієнт покриття і коефіцієнт забезпечення власними засобами наприкінці періоду менші за їхні нормативні значення - 1,0 та 0,1 відповідно.».

Суд зауважує, що коефіцієнт покриття як фінансовий показник здатності компанії погасити свої короткострокові зобов`язання за рахунок своїх оборотних активів був встановлений аудитором як такий, що дорівнює - 1,0, тобто має мінімальне нормативне значення.

Так, згідно Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених Наказом Міністерства економіки 19.01.2006 №14, ознаки критичної неплатоспроможності, що відповідають фінансовому стану потенційного банкрутства, мають місце в разі,коли на початку і наприкінці звітного кварталу присутні ознаки поточної неплатоспроможності, а коефіцієнт покриття і коефіцієнт забезпечення власними засобами наприкінці звітного кварталу менші за їхні нормативні значення - 1,0 та 0,1 відповідно. Якщо за підсумками року коефіцієнт покриття менший за 1,0 і підприємство не отримало прибутку, такий його фінансовий стан характеризується ознаками надкритичної неплатоспроможності. У такому разі задоволення визнаних судом вимог кредиторів можливе шляхом застосування ліквідаційної процедури.

Таким чином, Звіт за результатами аналізу фінансово-господарської діяльності неплатоспроможного підприємства «ТОВ «Укрсервісдорбуд» від 06.01.2025 також не містить висновків щодо нездатності товариства станом на 31.12.2022 року виконати свої зобов`язання, строк виконання яких настав бза рахунок наявних активів.

Підсумовуючи викладене, Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що розмір всіх активів боржника станом на 31.12.2022 року є меншим, ніж сумарний розмір зобов`язань перед всіма кредиторами боржника, строк виконання яких настав.

За тими доказами, які містяться в матеріалах справи - фінансова звітність за 2021-2022 роки (арк.с. 223-228, т.1 справи №911/2468/24), майновий стан боржника за всіма його показниками за оцінкою сукупної вартості всіх активів боржника не можна охарактеризувати як такий, що очевидно не здатний забезпечити задоволення вимог виконання зобов`язань перед всіма кредиторами, строк виконання яких настав, ні у добровільному, ні у передбаченому законом примусовому порядку, оскільки активи боржника складали 34948 тис.грн. та перевищували поточні зобов`язання - 34727 тис.грн.

За наведених обставин, не можна виснувати про доведеність факту загрози неплатоспроможності боржника та відповідно - про виникнення обов`язку керівника боржника у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство і як наслідок - покладення на керівника боржника солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів.

Щодо існування у боржника станом на 31.12.2022 року щонайменше перед двома кредиторами зобов`язань, строк виконання яких настав, то вказаний факт не заперечується представником ОСОБА_1. як особи, питання про притягнення якої до солідарної відповідальності порушується ліквідатором. Разом з тим, враховуючи наведені вище висновки Суду про перевищення станом на 31.12.2022 року розміру всіх активів боржника над сумарним розміром зобов`язань перед всіма кредиторами боржника, Суд констатує, що встановлення факту наявності принаймні двох кредиторів на цю ж дату, строк виконання зобов`язань перед якими настав, не має значення для розгляду заяви про покладення солідарної відповідальності та перебуває поза предметом доказування, адже положення ст. 34 КУзПБ свідчать, що умовами для встановлення щодо боржника такого складного за своїм змістом юридичного факту, як загроза неплатоспроможності боржника, є одночасна (зокрема, протягом місячного періоду, визначеного частиною шостою статті 34 КУзПБ) наявність таких юридичних фактів:

1) існування у боржника щонайменше перед двома кредиторами зобов`язань, строк виконання яких настав;

2) розмір всіх активів боржника є меншим, ніж сумарний розмір зобов`язань перед всіма кредиторами боржника, строк виконання яких настав.

Тобто, за умов відсутності / недоведеності одного з фактів, одночасна наявність яких необхідна аби мати відповідні правові наслідки, встановлення іншого факту втрачає свій сенс і суперечить принципу процесуальної економії.

Недоведеність юридичного факту загрози неплатоспроможності боржника, унеможливлюють покладення солідарної відповідальності на керівників боржника, а відтак Суд відмовляє у задоволенні заяви повністю.

Відмовляючи у задоволенні заяви з наведених підстав, Суд вважає за необхідне зазначити також наступне.

Відповідно до ст. 92 Конституції України, засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами.

За змістом ст. 34 КУзПБ, солідарна відповідальність має деліктну природу і полягає в обов`язку відшкодувати незадоволені вимоги кредиторів; в той же час така відповідальність настає за не звернення до суду з заявою про відкриття провадження у справі у разі, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами (загроза неплатоспроможності), та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За наведеного законодавчого підходу підставою солідарної відповідальності є як сам факт завдання шкоди кредиторам внаслідок невиконання зобов`язань перед ними, так і факт не звернення з заявою про відкриття провадження у справі у випадку загрози неплатоспроможності, що можна розглядати як складний юридичний склад, який лежить в основі покладення солідарної відповідальності.

В аспекті спірних правовідносин, Суд зазначає, що заявником не доведено причинно-наслідковий зв`язок між не зверненням з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство як елементом такого складного юридичного складу та шкодою, яка, можливо, завдана кредиторам.

Розширене тлумачення ст. 34 КУзПБ, на думку Суду, суперечить ст. 92 Конституції України.

Керуючись ст. 92 Конституції України, ст.ст. 1, 34 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ліквідатора Косякевича Сергія Олексійовича до ОСОБА_1 про покладення на керівника боржника солідарної відповідальності у справі про банкрутствоТовариства з обмеженою відповідальністю "Укрсервісдорбуд" - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 255-257 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Повний текст ухвали складено 14.10.2025 року.

Суддя Т.Д. Гребенюк