ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року

м. Київ

Справа № 922/2523/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пєскова В. Г., суддів: Картере В. І., Погребняка В. Я.,

за участю секретаря судового засідання Багнюка І. І.,

представник ТОВ «Амсет» - Васьківський Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Амсет»

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.05.2025,

на ухвалу Господарського суду Харківської області від 27.07.2023 (за результатами розгляду заяви з грошовими вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю «Амсет» до боржника)

та ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.01.2025 (за результатами попереднього засідання в частині грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Амсет»)

у справі № 922/2523/22

за заявою Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут»

до Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод»

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ:

Перед Верховним Судом у цій справі постало питання щодо наявності/відсутності підстав для визнання грошових вимог кредитора до боржника

Обставини справи

1. 23.03.2023 Господарський суд Харківської області відкрив провадження у справі №922/2523/22 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» (далі - ПрАТ «Харківський підшипниковий завод»); увів процедуру розпорядження майном боржника; призначив розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Кошовського Сергія Васильовича.

2. 24.03.2023 здійснено оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство ПрАТ «Харківський підшипниковий завод».

3. Після офіційного оприлюднення цього оголошення до суду надійшла заява від Товариства з обмеженою відповідальністю «Амсет» (далі - ТОВ «Амсет») з грошовими вимогам до боржника на загальну суму 20 000 000,00 грн, що виникла на підставі договору про надання поворотної фінансової допомоги за № ФД-02-2015-122 від 18.05.2015 та додаткових угод до цього договору від 28.12.2016, 02.08.2018 та 28.08.2019, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «РГК Трейдінг» (далі - ТОВ «РГК Трейдінг») та ПрАТ «Харківський підшипниковий завод».

4. У заяві зазначалося, що згідно з пунктом 1.1 статті 1 договору № ФД-02-2015-122 від 18.05.2015 позикодавець надав позичальникові поворотну фінансову допомогу в сумі 20 000 000,00 грн зі строком повернення до 31.12.2016.

5. Надалі, у зв`язку з реорганізацією ТОВ «РГК Трейдінг» та виділом нової юридичної особи ТОВ «Амсет», останнє набуло право власності на активи, в тому числі всі права та обов`язки за договором № ФД-02-2015-122 від 18.05.2015, про що між кредитором та боржником укладено додаткову угоду № 1 від 19.09.2016. З урахуванням додаткових угод № 2 від 28.12.2016, № 3 від 02.08.2018 та № 4 від 28.08.2019 строк повернення позики визначений 01.11.2024.

6. Відповідно до пункту 2.3 договору № ФД-02-2015-122 від 18.05.2015 зобов`язання позикодавця щодо надання фінансової допомоги, передбачене пунктом 2.1 цього договору, вважається виконаним з моменту зарахування суми фінансової допомоги на рахунок позичальника, вказаний в пункті 2.1. договору.

7. Відповідно до пункту 2.1 договору позикодавець зобов`язується не пізніше шестидесяти робочих днів з дня підписання цього договору надати позичальникові грошові кошти в сумі, що зазначена в пункті 1.1 цього договору шляхом перерахування цієї суми коштів на поточний рахунок позичальника в АТ «ОТП Банк».

Короткий зміст ухвал суду першої інстанції

8. 27.07.2023 ухвалою Господарського суду Харківської області у справі №922/2523/22 вимоги кредитора ТОВ «Амсет» в розмірі 20000000,00 грн відхилено в повному обсязі.

9. 28.01.2025 Господарський суд Харківської області постановив ухвалу за результатами попереднього засідання у цій справі №922/2523/22, якою зокрема, визнано вимоги кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів ПрАТ «Харківський підшипниковий завод».

10. Суд першої інстанції, відхиляючи грошові вимоги ТОВ «Амсет», вказав, що це товариство не надало суду доказів перерахування грошових коштів на рахунок ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» (платіжних доручень, банківської виписки, тощо) та не надало будь-яких пояснень з приводу надання поворотної фінансової допомоги боржнику.

Апеляційне провадження та короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

11. ТОВ «Амсет» звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Харківської області від 27.07.2023, постановлену за результатом розгляду кредиторських вимог цього товариства та ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.01.2025, постановлену винесену за результатами попереднього засідання у справі №922/2523/22.

12. На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що через повномасштабне вторгнення Російської Федерації на територію України товариством було переміщено наявні матеріали справ, включаючи документи первинного обліку, що унеможливило вчасне подання до суду доказів розрахунків за договором №ФД-02-2015-122 від 18.05.2015. З метою відновлення документів, товариством надіслано запит до обслуговуючого банку щодо доказів проведення розрахунків за договором №ФД-02-2015-122 від 18.05.2015. 09.08.2023 на адресу товариства надійшли запитувані документи. Таким чином, заявник просив суд прийняти доказ проведених розрахунків за договором №ФД-02-2015-122 від 18.05.2015 - платіжне доручення від 19.05.2015 № 370 на суму 20 000 000,00 грн, виписку за банківського рахунку в АБ «Кліринговий дім» за 19.05.2015.

13. Крім того скаржник просив долучити до матеріалів справи інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо, зокрема, правонаступництва ТОВ «Амсет» прав та зобов`язань ТОВ «РГК Трейдінг», а також розшифровки додатка до передавального акту (розподільчий баланс) на 31.08.2016.

14. 15.05.2025 Східний апеляційний господарський суд ухвалив постанову про залишення ухвали Господарського суду Харківської області від 27.07.2023 та від 28.01.2025 в оскаржуваній частині без змін.

15. Суд апеляційної інстанції врахував, що скаржник не посилався на жодні обставини, які унеможливили подати йому належні докази розрахунків за договором №ФД-02-2015-122 від 18.05.2015. Посилання на агресію з боку Російської Федерації, за висновком суду, наразі не є поважною чи виключною обставиною, оскільки станом на момент подання заяви з кредиторськими вимогами вона вже тривала.

16. За таких обставин, суд апеляційної інстанції не прийняв додані заявником до апеляційної скарги додаткові докази, а саме, доказ проведених розрахунків за договором № ФД-02-2015-122 від 18.05.2015 - платіжне доручення від 19.05.2015 №370 на суму 20 000 000,00 грн, виписку за банківського рахунку АБ «Кліринговий дім» за 19.05.2015.

17. З урахуванням тих обставин, що скаржником до заяви з грошовими вимогами до боржника не долучено доказів в підтвердження здійснення перерахування грошових коштів на рахунок ПрАТ «Харківський підшипниковий завод», взявши до уваги умови договору за яким заявлено вимоги, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанцій про те, що у визнанні вимог скаржника до боржника на загальну суму 20 000 000,00 грн слід відмовити.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

18. У касаційній скарзі ТОВ «Амсет» просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.05.2025, на ухвалу Господарського суду Харківської області від 27.07.2023 (за результатами розгляду заяви з грошовими вимогами ТОВ «Амсет» до боржника) та ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.01.2025 (за результатами попереднього засідання в частині грошових вимог ТОВ «Амсет») у цій справі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зазначену заяву; визнати ТОВ «Амсет» конкурсним кредитором боржника та віднести вказані вимоги до четвертої черги задоволення.

19. ТОВ «Амсет» зазначило, що судом першої інстанції не вжито належних заходів щодо встановлення обставин справи та доказів на їх підтвердження.

20. Скаржник стверджує, що на момент звернення до суду із заявою наявні в його розпорядженні документи не свідчили про наявність спору з приводу заборгованості за договором № ФД-02-2015-122 від 18.05.2015. Крім того, на момент звернення до господарського суду частина первинних документів (в т.ч. щодо здійснення розрахунків за договором) не перебувала в розпорядженні заявника. Зазначена обставина пояснюється евакуацією документів товариства з міста Києва в травні - червні 2022 року через бойові дії в передмістях столиці.

21. На переконання скаржника, поведінка учасників справи надавала суду першої інстанції достатні підстави для використання механізмів, передбачених частиною четвертою статті 74 ГПК України, проте, судами попередніх інстанцій не враховано правовий висновок Верховного Суду у справі № 908/1932/18.

Б. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу

22. Відзиви на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшли.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

23. Відповідно до вимог статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

24. За змістом статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України, зокрема до грошових зобов`язань належать зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

25. Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство (після відкриття провадження) та порядок розгляду судом відповідних заяв визначені, зокрема статтями 45, 46, 47 КУзПБ.

26. В силу вказаних вище норм, під час розгляду заявлених до боржника кредиторських вимог, суд має з`ясовувати правову природу таких вимог, надати правову оцінку доказам поданим заявником на підтвердження його вимог до боржника, аргументам та запереченням боржника чи інших кредиторів щодо задоволення таких вимог, перевірити дійсність заявлених вимог, з урахуванням чого встановити наявність підстав для їх визнання чи відхилення (повністю або частково).

27. Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником; надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України).

28. Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог (постанови Верховного Суду від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18; від 13.09.2022 у справі № 904/6251/20).

29. Заявник самостійно визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство.

30. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17.

31. Поряд з цим, у питанні порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство та ролі й обов`язків суду на цій стадії колегія суддів враховує усталені правові висновки Верховного Суду, що полягають у наступному.

32. Заявлені до боржника грошові вимоги конкурсних кредиторів можуть підтверджуватися первинними документами, що підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору. Отже, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18 від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 12.10.2021 у справі № 01/1494 (14- 01/1494)).

33. Використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника. Суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами з застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення обґрунтованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанова Верховного Суду від 07.08.2019 у справі № 922/1014/18).

34. Предметом касаційного перегляду є правомірність відхилення судами першої та апеляційної інстанції грошових вимог товариства за договором про поворотну фінансову допомогу.

35. Суд першої інстанції відхилив грошові вимоги кредитора з підстав ненадання ТОВ «Амсет» доказів перерахування грошових коштів на рахунок боржника (платіжних доручень, банківської виписки, тощо) та будь-яких пояснень з приводу надання поворотної фінансової допомоги боржнику.

36. Суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками суду першої інстанції; при цьому не прийняв подані до суду апеляційної інстанції докази, оскільки дійшов висновку про неповажність наведених кредитором причин їх неподання до суду першої інстанції.

37. У своїй касаційній скарзі ТОВ «Амсет» зазначає, що суд першої інстанції застосував частину четверту статті 74 ГПК України без врахування правового висновку Верховного Суду у справі № 908/1932/18.

38. За змістом пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

39. Для касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення з наведеної підстави наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

40. Суд звертає увагу, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні правовідносини.

41. Верховний Суд неодноразово наголошував, що підставою для касаційного оскарження судових рішень за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України є неврахування висновку саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

42. Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

43. На переконання скаржника, поведінка учасників справи надавала суду першої інстанції достатні підстави для використання механізмів, передбачених частиною четвертою статті 74 ГПК України, проте, судами попередніх інстанцій не враховано правовий висновок Верховного Суду у справі № 908/1932/18.

44. Частина перша статті 74 ГПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

45. Згідно з частиною четвертою зазначеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

46. У постанові від 04.07.2019 у справі № 908/1932/18 Верховний Суд зазначив, що обов`язок доказування, зокрема подання доказів, покладено на сторони та інших учасників справи. Однак зазначене не позбавляє суд права витребувати у сторони докази у передбаченому статтею випадку. За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору.

47. Такі висновки Верховний Суд сформував у справі № 908/1932/18, в якій розглядався спір про стягнення попередньої оплати та неустойки за укладеним сторонами договором купівлі-продажу. Суд першої та апеляційної інстанцій відмовили у позові з підстав недоведеності факту перерахування відповідачу попередньої оплати за поставку товару. При цьому суди не взяли до уваги копію платіжного доручення від, долученого до позовної заяви як доказ перерахування попередньої оплати, оскільки названий документ не мав необхідних реквізитів.

48. Разом з тим Верховний Суд скасував ці судові рішення, зазначивши що у випадку коли у суду під час розгляду справи за позовними вимогами про стягнення оплати за укладеним договором купівлі-продажу виникають сумніви щодо підтвердження оплати за долученою до матеріалів справи копією платіжного доручення (оскільки вона не містить підпису відповідальної особи та відбитку штампа банку), суд має право витребувати у сторони копію платіжного доручення, засвідчену підписом сторони та відбитком штампу банку, та в разі необхідності інші докази, а не вважати цей факт доведеним.

49. Тобто у справі № 908/1932/18 її учасник подав до суду першої інстанції копію платіжного доручення, щодо достовірності якої у судів виникли сумніви.

50. Натомість у справі, яка переглядається, заявник жодних доказів на підтвердження факту перерахування боржнику коштів до суду першої інстанції не подав.

51. ТОВ «Амсет» подало такі докази лише до суду апеляційної інстанції.

52. Тож висновки у справі № 908/1932/18 зроблені Верховним Судом за інших фактичних обставин та не можуть бути застосовані у цій справі.

53. Колегія суддів зауважує, що в силу положень статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

54. Метою апеляційного перегляду справи є перевірка правильності й законності рішення суду першої інстанції, а способом досягнення цієї мети - розгляд справи повторно. Близька за змістом правова позиція міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 904/3526/20, від 09.02.2022 у справі № 17/169-07.

55. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суд апеляційної інстанції повинен у мотивувальній частині постанови навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

56. Так, суд апеляційної інстанції не прийняв додані до апеляційної скарги докази, оскільки врахував, що скаржник не посилався на жодні обставини, які унеможливили подати йому належні докази розрахунків за договором №ФД-02-2015-122 від 18.05.2015. Посилання на агресію з боку Російської Федерації, за висновком суду, наразі не є поважною чи виключною обставиною, оскільки станом на момент подання заяви з кредиторськими вимогами вона вже тривала.

57. Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом апеляційної інстанції доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (подібні за змістом висновки щодо застосування статті 269 ГПК України викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 13.01.2021 у справі № 10/Б-921/1442/2013).

58. Суд касаційної інстанції погоджується з судом апеляційної інстанції про те, що наведені скаржником обставини не свідчать про винятковість випадку, коли можливе прийняття судом апеляційної інстанції доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку.

59. З урахуванням тих обставин, що скаржником до заяви з грошовими вимогами до боржника не долучено доказів здійснення перерахування грошових коштів на рахунок боржника, касаційний суд погоджується з висновками судів попередніх про відмову у визнанні грошових вимог до боржника.

60. Водночас посилання ТОВ «Амсет» на евакуацією документів товариства з міста Києва в травні - червні 2022 року через бойові дії в передмістях столиці колегія суддів оцінює критично, оскільки такі обставини жодним чином не пояснюють неможливості подання доказів до суду першої інстанції у 2023 році.

61. Інших доводів, окрім як неправильного застосування судами попередніх інстанцій частини четвертої статті 74 ГПК України, касаційна скарга не містить.

62. Відповідно до частини першої статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

63. При цьому за приписами частини четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

64. Верховний Суд наголошує, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).

65. З урахуванням викладеного вище, наведена скаржником підстава касаційного оскарження не підтвердилася під час касаційного провадження.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

66. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

67. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

68. Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а прийняті у справі постанова суду апеляційної інстанції та ухвали суду першої інстанції в оскаржуваній частині - залишенню без змін.

В. Розподіл судових витрат

69. Оскільки суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись статями 300, 301, 308, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Амсет» залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.05.2025, на ухвалу Господарського суду Харківської області від 27.07.2023 (за результатами розгляду заяви з грошовими вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю «Амсет» до боржника) та ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.01.2025 (за результатами попереднього засідання в частині грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Амсет») залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Пєсков

Судді В. Картере

В. Погребняк