РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.09.2025Справа № 910/5788/25

За позовом Антимонопольного комітету України;

до Державного підприємства "Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки";

про стягнення 318 000,00 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Секретар судового засідання Григоренко С.В.

Представники:

Від позивача: Бабченко Ю. О., в порядку самопредставництва;

Від відповідача: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Антимонопольний комітет України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом, у якому просить суд стягнути з Державного підприємства "Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки" штраф у розмірі 159 000,00 грн та пеню у розмірі 159 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем не виконано рішення Антимонопольного комітету України від 26.10.2023 № 302-р у встановлений законодавством строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 вирішено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 910/5788/25, справу розглядати за правилами загального позовного провадження, а підготовче засідання призначити на 10.06.2025.

09.06.2025 Державне підприємство "Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки" подало до господарського суду відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позовних вимог.

У підготовчому засіданні 10.06.2025 судом прийнято відзив Державного підприємства "Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки" на позовну заяву та долучено його до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/5788/25 до судового розгляду по суті.

Від Державного підприємства "Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки" 05.09.2025 до господарського суду надійшло клопотання, в якому заявник, зокрема, просить, у разі задоволення позову, зменшити розмір пені на 50 %.

30.09.2025 Державне підприємство "Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки" подало до господарського суду клопотання про розгляд справи без участі його представника та, у разі задоволення позову, зменшити розмір пені на 50 %.

Під час розгляду спору по суті у судовому засіданні 30.09.2024 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

У судове засідання 30.09.2025 представник відповідача не з`явився, просив проводити судове засідання без його участі.

Згідно з частинами 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Судом, враховано, що в силу вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням пункту 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З огляду на наведене та з урахуванням того, що неявка представників відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

30.09.2024 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Антимонопольний комітет України (далі - Комітет, позивач) розглянувши матеріали справи № 130-26.13/92-21 про порушення Державним підприємством "Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки" (далі - ДП "Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки", відповідач) законодавства про захист економічної конкуренції, прийняв рішення від 26.10.2023 № 302-р (далі - рішення № 302-р), яким:

- визнано, що ДП "Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки" протягом 02.01.2020 - 19.07.2021 займало монопольне становище на ринку надання послуги формування й пересилання Укртрансбезпеці електронної заявки на замовлення бланків дозволів суб`єкта господарювання через електронний кабінет перевізника в межах території України із часткою 100 відсотків;

- визнано дії ДП "Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки", які полягають у встановленні економічно необґрунтованих цін послуги формування й пересилання Укртрансбезпеці електронної заявки на замовлення бланків дозволів суб`єкта господарювання через електронний кабінет перевізника, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 13 та п. 2 ч. 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку надання послуги формування й пересилання Укртрансбезпеці електронної заявки на замовлення бланків дозволів суб`єкта господарювання через електронний кабінет перевізника в межах території України шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

За зазначене порушення, на відповідача накладено штраф у розмірі 159 000,00 грн.

Копія рішення № 302-р була надана Комітетом разом із супровідним листом від 07.11.2023 № 130-26.13/05-11809е та отримана відповідачем 11.01.2024, що підтверджується відповідною розпискою.

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. Цей строк не може бути відновлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Комітету повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Враховуючи викладене вище, строк сплати штрафу, накладеного рішенням № 302-р, закінчився 11.03.2024.

Відповідач оскаржив рішення № 302-р до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2024 відкрито провадження у справі № 910/2684/24 за позовом ДП "Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки" до Комітету про визнання недійсним рішення № 302-р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.06.2024 у справі № 910/2684/24 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

В свою чергу ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.07.2024 у справі № 910/2684/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП "Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки" на вказане рішення.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2024 у справі № 910/2684/24 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.

За змістом ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, рішення № 302-р є законним та відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та ст. 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч. 8 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", протягом п`яти днів з дня сплати штрафу, суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати де комітету документи, що підтверджують сплату штрафу.

Позивач зазначає, що станом на день подання позовної заяви не отримав інформації та копій платіжних документів, що підтверджують сплату штрафу відповідно до рішення від № 302-р.

Станом на день розгляду спору штраф відповідачем не сплачений, доказів протилежного суду не надано.

Таким чином, відповідач, всупереч вимогам ч. 2 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", ухилився від виплати у встановлений Законом термін накладеного на нього позивачем штрафу.

Враховуюче викладене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 159 000,00 грн, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу.

В свою чергу, абзацом 3 ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Комітету про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду. Отже, тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи в суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснюються.

Таку правову позицію викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.06.2022 у справі № 917/530/21, від 11.06.2019 у справі № 910/9272/18, від 22.01.2019 у справі № 915/304/18, від 19.03.2019 у справі № 904/3536/18 та від 27.11.2018 у справі № 910/4081/18.

Нарахування та стягнення пені, передбаченої ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", має обов`язковий характер та не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування і в зв`язку з цим не підпадає під ознаки адміністративно-господарських санкцій.

Таку ж правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.02.2018 у справі № 914/607/17.

У п. 20.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" роз`яснено, що абз. 3 - 5 ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Комітету про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду. Отже, тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи в суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснюються.

Пунктом 22 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" зазначено, що нарахування та стягнення пені, передбаченої ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", має обов`язковий характер, не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що нарахування пені за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням № 302-р, зупинялось з 22.03.2024 до 10.06.2024 та з 15.07.2024 до 02.10.2024.

Позивач нараховує відповідачеві пеню у розмірі 159 000,00 грн за наступними періодами:

- з 12.03.2024 (наступний день після двомісячного строку для сплати штрафу, накладеного рішенням № 302-р) по 21.03.2024 включно (день, який передував винесенню ухвали судом першої інстанції про відкриття провадження у справі № 910/2684/24);

- з 11.06.2024 (наступний день після прийняття судом першої інстанції рішення у справі № 910/2684/24) по 14.07.2024 включно (день, який передував винесенню ухвали судом апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження у справі № 910/2684/24);

- з 03.10.2024 (наступний день після прийняття судом апеляційної інстанції постанови у справі № 910/2684/24) по 31.12.2024 включно (день, до якого розраховано пеню).

Отже, загальна кількість днів прострочення сплати штрафу становить 134 дня.

Розмір пені за один день прострочення сплати штрафів становить:

159 000,00 х 1,5 % = 2 385,00 грн, де 159 000,00 грн - розмір штрафу, накладеного рішенням №302-р, 1,5 % - відсоток від суми штрафу відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

За 134 дня прострочення сплати штрафу сума пені становить: 2 385,00 х 134 = 319 590,00 грн.

У свою чергу, за приписами ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Отже, розмір пені становить 159 000,00 грн.

Станом на день розгляду спору штраф та пеня не сплачені, доказів на підтвердження їх оплати відповідачем не надано.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення пені у розмірі 159 000,00 грн є обґрунтованими, такими, що підтверджуються матеріалами справи, та підлягають задоволенню.

В свою чергу, відповідачем було заявлено вимогу про зменшення пені на 50 %, з приводу чого суд вказує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що цим Законом регулюються відносини органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю із суб`єктами господарювання; суб`єктів господарювання з іншими суб`єктами господарювання, із споживачами, іншими юридичними та фізичними особами у зв`язку з економічною конкуренцією.

Правовідносини, що склалися між сторонами у справі виникли не з актів цивільного законодавства, а в результаті порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій.

Пеня, нарахована позивачем, є видом відповідальності за несплату штрафу у строк встановлений ч. 3 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Закон, на підставі приписів якого нараховано штраф та пеню, визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.

У даному випадку, накладений на відповідача штраф є видом відповідальності за вчинення правопорушення, а нарахована пеня - способом забезпечення сплати цього штрафу.

Відносини, пов`язані з притягненням до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, шляхом накладення штрафів та їх стягнення у судовому порядку органами Комітету, не є господарськими (або цивільними) відносинами, оскільки в даному випадку орган Комітету не виступає як суб`єкт господарсько-правових (або цивільно-правових) відносин, а реалізує повноваження, встановлені законодавством про захист економічної конкуренції.

При застосуванні приписів ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (щодо стягнення з суб`єктів господарювання штрафу та пені у зв`язку з порушенням ними законодавства про захист економічної конкуренції) необхідно враховувати, що названий Закон не містить норм, які надавали б господарському суду право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваних штрафу та/або пені (у разі їх правомірного нарахування).

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №910/20661/16, від 22.01.2019 у справі № 915/304/18, від 16.06.2022 у справі №917/530/21 тощо.

Накладений на відповідача штраф є видом відповідальності за вчинення правопорушення, а нарахована пеня - способом забезпечення сплати цього штрафу.

Нарахування пені в даному випадку не є видом відповідальності за вчинене порушення антиконкурентного законодавства; вказані нарахування застосовані Комітетом на підставі Закону України "Про захист економічної конкуренції" та не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошового зобов`язання або зобов`язання щодо сплати податків і зборів, а тому не належать до цивільних правовідносин.

Водночас нарахування та стягнення пені, передбаченої ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", має обов`язковий характер, не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування.

Тобто, виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що в даному випадку, на відміну від норм цивільного законодавства, приписами Закону України "Про захист економічної конкуренції" можливість зменшення розміру пені, заявленої до стягнення не передбачено, оскільки такий вид нарахування пені є видом відповідальності за несплату штрафу у строк, встановлений ч. 3 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як вказано в статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено що, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

В статті 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача у зв`язку з задоволенням позову.

Керуючись ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки" (01135, м. Київ, пр-т. Берестейський, буд. 14, ідентифікаційний код юридичної особи 34963949) штраф у розмірі 159 000 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч) грн 00 коп. та пеню у розмірі 159 000 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч) грн 00 коп. і зарахувати зазначені суми в дохід загального фонду Державного бюджету України, отримувач: ГУК у м. Києві/ Соломян.р-н., код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (IBAN): UA0026010, код класифікації доходів бюджету: 21081100.

3. Стягнути з Державного підприємства "Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки" (01135, м. Київ, пр-т. Берестейський, буд. 14, ідентифікаційний код юридичної особи 34963949) на користь Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, 45, ідентифікаційний код 00032767) судовий збір у розмірі 3 816 (три тисячі вісімсот шістнадцять) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07.10.2025.

Суддя О.В. Мандриченко