ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"16" червня 2025 р. м. Київ Справа № 903/268/25
Господарський суд Київської області у складі судді Христенко О.О., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Луцька Аграрна Компанія б/н від 05.06.2025 (вх. № суду 5129) про розподіл та стягнення судових витрат у справі №903/268/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Кліф ЛТД, Київська область, с. Новосілки
до Товариства з обмеженою відповідальністю Луцька Аграрна Компанія, Волинська область, с. Радомишль
про стягнення 170 696,00 грн
представники учасників справи не з`явились
обставини справи:
Рішенням Господарського суду Київської області від 04.06.2025 у справі №903/268/25 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма Кліф ЛТД в задоволені позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю Луцька Аграрна Компанія про стягнення 170 696,00 грн.

05.06.2025 через систему Електронний суд від Товариства з обмеженою відповідальністю Луцька Аграрна Компанія надійшла заява б/н від 05.06.2025 (вх. № суду 5129) про розподіл та стягнення судових витрат, в якій відповідач просить суд стягнути з позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12 000,00 грн. Також у своїй заяві відповідач просив суд здійснювати її розгляд за відсутності його повноважного представника.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 2 ст. 221 ГПК України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Судом встановлено, що заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №903/268/25 було подано у строки встановлені ч. 8 ст. 129 ГПК України, а тому ухвалою суду від 09.06.2025 її прийнято до розгляду та призначено її розгляд в судовому засіданні на 16.06.2025.

16.06.2025 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Кліф ЛТД» надійшли заперечення (вх. № 8262/25), в яких позивач просить суд залишити без розгляду заяву відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Так, зокрема, позивач стверджує про те, що відповідачем не було заявлено до закінчення судових дебатів про стягнення з позивача понесених судових витрат, а до заяви взагалі не додані договір про надання правничої допомоги та рахунків, а лише довіреність, виписка з ЄДР, додаткова угода та акт здачі приймання-передачі.

Окремо, позивач зазначав про те, що характер та обсяг виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критеріям співмірності, реальності таких витрат, розумності їх розміру, а заявлена сума є значно завищеною.

Зважаючи на те, що неявка представників учасників справи у судове засідання не перешкоджає вирішенню питання щодо розподілу судових витрат, суд здійснив її розгляд за наявними матеріалами справи.

Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом частини другої статті 126 ГПК України до витрат на професійну правничу допомогу належать розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.

Відповідно до статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру чи погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність як форма винагороди адвоката, але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Отже, судом встановлено, що 21.12.2022 між Адвокатом Чуб Михайлом Володимировичем (адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Луцька аграрна компанія» (клієнт) укладений Договір про надання правової допомоги, за умовами п. 1.1 якого адвокат приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу, обумовлену сторонами, проте яка не є виключною.

У пунктах 3.1, 3.3, 3.5 договору визначено, що гонорар винагорода адвоката за надання правової допомоги щодо захисту прав, свобод та інтересів клієнта, здійснення захисту, представництва клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах та в порядку, що визначені договором. Розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами цим договором або окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору.

Факт надання послуг підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

Оплата за даним договором здійснюється в порядку передбаченим цим договором, але не пізніше 10 днів з моменту підписання сторонами акту про надання юридичної допомоги.

Умовами п. 4.1 договору визначено, що даний договір укладений на строк до 31.12.2027 та набирає чинності з моменту його підписання.

07.04.2025 між Адвокатом Чуб Михайлом Володимировичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Луцька аграрна компанія» підписана Додаткова угода до Договору про надання правової допомоги від 21.12.2022, за якою сторони погодили затвердити розмір орієнтовного гонорару за надану правову допомогу щодо захисту прав та законних інтересів клієнта в Господарському суді Київської області у справі № 903/268/25 в сумі 40 000,00 грн, зокрема за надані адвокатом послуги з: аналізу судової практики, формування правової позиції, підготовки та подачі до Господарського суду Київської області відзиву на позовну заяву, копіювання матеріалів: підготовки та подачі до суду заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву (за необхідності); участь в судових засіданнях; складання та подання пояснень, клопотань/заяв з процесуальних питань (за необхідності), та іншої правової допомоги, пов`язаної з розглядом справи.

05.06.2025 між Адвокатом Чуб Михайлом Володимировичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Луцька аграрна компанія» підписаний Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 903/268/25, відповідно до якого адвокатом були надані, а клієнтом прийняті послуги з надання правничої допомоги у справі № 903/268/25, в сумі 12 000,00 грн., зокрема: аналіз судової практики, формування правової позиції, підготовка та подача до Господарського суд Київської області відзиву на позовну заяву - 6 000,00 грн; участь в судовому засіданні 04.06.2025 - 6 000,00 грн).

Досліджуючи подані документи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наданих ТОВ «Луцька Аграрна Компанія» доказів достатньо для встановлення факту надання адвокатом Чуб М.В. професійної правничої допомоги відповідачу в цій справі, а отже такі підлягають розподілу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 18.01.2024 у справі №9901/459/21 зазначила, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Тобто, норми, якими встановлено, що суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони та суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку, викладеному у вищевказаній постанові.

При цьому, у постанові від 05.10.2021 у справі №907/746/17 колегія суддів Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Суд звертає увагу на те, що надані відповідачем документи на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію, зокрема, пропорційності, співмірності та розумної необхідності таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, а також у постанові Верховного Суду від 25.08.2022 у справі № 911/3323/14.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом. Вирішення питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова КЦС ВС від 23.10.2024 у справі №753/25081/21).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих у підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Стосовно того, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, вже висловлювалася Велика Палата Верховного Суду (пункт 21 додаткової постанови від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 підтримала цей висновок.

Щодо заперечень позивача, суд вважає їх нікчемними з огляду на наступне.

Як визначено у ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що 24.04.2025 відповідачем через канцелярію господарського суду була надана заява від 17.04.2025 (вх. № 2860/25), в якій відповідач на підставі ч. 8 ст. 129 ГПК України зробив відповідну заяву та повідомив суд про надання доказів понесення ним судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі.

У відзиві на позовну заяву від 17.04.2025 (вх. № 2861/25 від 24.04.2025), відповідачем був наведений попередні (орієнтовний) розрахунок судових витрат.

Окремо, до відзиву на позовну заяву від 17.04.2025 (вх. № 2861/25 від 24.04.2025), відповідачем був наданий Договір про надання правової допомоги від 21.12.2022.

Таким чином, суд відзначає про дотримання відповідачем строків, визначених у ч. 8 ст. 129 ГПК України, а подані докази достатніми для встановлення факту надання адвокатом професійної правничої допомоги.

Разом з цим, за змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Зокрема, зазначене спростовує заперечення позивача щодо ненадання відповідачем рахунків щодо оплати витрати на правничу допомогу.

Так, розглянувши заяву відповідача (вх. № суду 5129 від 05.06.2025), враховуючи рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду відповідачем заяв та матеріалів, їх значення для справи, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої фактичності та неминучості) та розумності їх розміру, суд зауважує, що витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн не відповідають принципам розумності в цих правовідносинах, не є обґрунтованими та пропорційними до предмета спірних правовідносин.

На думку суду, розумним, співмірним та справедливим у цьому випадку буде зменшення заявленої суми компенсації витрат та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Згідно із частиною третьою статті 221 ГПК України у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

На підстави викладеного та керуючись ст. ст. 73-74, 86, 123, 126, 129, 130, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Луцька Аграрна Компанія від (вх. № суду 5129 від 05.06.2025) про розподіл та стягнення судових витрат задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Кліф ЛТД» (03027, Київська область, Фастівський район, с. Новосілки, вул. Озерна, 20-Г, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька Аграрна Компанія» (45664, Волинська область, Луцький район, с. Радомишль, вул. Лесі Українки, 35-е, ) 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні заяви відмовити.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту додаткового рішення відповідно до ст.ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Додаткове рішення підписано - 06.10.2025.

Суддя О.О. Христенко