РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.09.2025Справа № 910/7923/25
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кліар Енерджі-Херсон"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

про стягнення 18 835 234,20 грн

При секретарю судового засідання: Габорак О.М.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Ковальчук Юлія Олександрівна - представник за довіреністю №283-Д від 24.06.2025;

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Кліар Енерджі-Херсон" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі - Підприємство, Гарантований покупець) 18 835 234,20 грн, з яких: 15 871 125,06 грн - основна заборгованість за поставлену електричну енергію за "зеленим" тарифом, 2 259 251,24 грн - інфляційні втрати, 704 857,90 грн - 3% річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором №17126/01 від 31.05.2019 у частині своєчасної оплати вартості відпущеної електроенергії за "зеленим" тарифом у періоди: 1) липень 2019 року - листопад 2019 року; 2) жовтень 2021 року, лютий 2022 року - серпень 2022 року; 3) вересень 2022 року, лютий 2023 року - липень 2023 року, вересень 2023 року; 4) січень 2024 року - лютий 2024 року, квітень 2024 року - червень 2024 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 29.07.2025. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

18.07.2025 через загальний відділ діловодства суду від Підприємства надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

Заперечуючи проти задоволення позову, Підприємство зауважило:

- наявність заборгованості ОСП перед Гарантованим покупцем щодо наданої у розрахунковому місяці послуги виключає виникнення зобов`язання Гарантованого покупця з оплати вартості відпущеної продавцями за "зеленим" тарифом електричної енергії попереднього розрахункового місяця в частині, пропорційній до розміру заборгованості НЕК "Укренерго" перед Гарантованим покупцем за послугу у такому місяці, тобто за існуючого алгоритму розрахунків, обов`язок Гарантованого покупця щодо оплати 100% вартості електричної енергії обумовлений 100% оплатою ОСП послуги перед Гарантованим покупцем у відповідному розрахунковому періоді;

- при вирішенні питання щодо розміру коштів, які підлягають сплаті за поставлену електричну енергію за "зеленим" тарифом у період воєнного стану необхідно керуватися нормативно-правовими актами, які встановлюють регуляторні механізми щодо розміру розподілу грошових коштів, зокрема наказами Міністерства енергетики України від 28.03.2022 №140 "Про розрахунки на ринку електричної енергії" (далі - Наказ №140 від 28.03.2022) та від 15.06.2022 №206 "Про розрахунки з виробниками за "зеленим" тарифом" (далі - Наказ №206 від 15.06.2022);

- розмір спірної основної заборгованості має бути зменшений на розмір заборгованості Товариства перед Гарантованим покупцем за врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця у сумі 140 912,10 грн, що виникла на підставі договору про участь у балансуючій групі гарантованого покупця №1647/07/24 від 30.01.2024;

- спірна сума основного боргу є неправильно, оскільки Товариством не враховано сплату 625 435,41 грн до відкриття провадження у справі, у зв`язку з чим наявні правові підстави для відмови у позові у вказаній частині;

- наданий позивачем розрахунок компенсаційних виплат є арифметично неправильним, розрахований методологічно невірно, оскільки позивач застосував сукупний індекс інфляції, заокруглений не до десятих (одного знака після коми), а до "мільйонних" (шести знаків після коми), а також не враховано часткову оплату основного боргу;

- з огляду на правові висновки, викладені у постанові Верховного суду від 15.09.2020 у справі №902/417/18, від 23.05.2024 у справі №910/2440/23, від 12.09.2024 у справі №915/1308/23, від 01.10.2024 у справі №910/18091/23, Гарантований покупець просив суд зменшити заявлені до стягнення розміри 3% річних та інфляційних втрат до мінімально можливого розміру;

- на спірні правовідносини поширюються положення підпункту 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332, а тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% пічних та інфляційних втрат необхідно відмовити;

- у стягнення 3% річних та інфляційних втрат необхідно відмовити на підставі положень пунктів 5.1., 5.2. Договору та статті 617 ЦК України - у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, що підтверджується листом ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

22.07.2025 через систему "Електронний суд" (зареєстровано судом 23.07.2025) Товариство подало відповідь на відзив, в якій не погодилося із запереченнями відповідача через те, що:

- факт наявності боргу НЕК "Укренерго" перед відповідачем не є підставою для невиконання останнім своїх грошових зобов`язань перед позивачем;

- з огляду на правову позицію, викладену у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.06.2024 у справі №910/4439/23, Накази №140 та №206 ніяким чином не обмежують право виробника електричної енергії за "зеленим" тарифом на отримання повної вартості проданої електричної енергії, встановленої укладеним сторонами договором;

- відповідач не звертався до позивача із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог щодо зменшення рівня розрахунків із продавцем за "зеленим" тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення;

- відповідачем не доведено наявності обставин непереобраної сили та підстав для зменшення 3% річних та інфляційних втрат.

- передбачені статтею 625 ЦК України інфляційні втрати та 3% річних, не є штрафними санкціями, а тому положення підпункту 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Також у вказаній заяві по суті спору Товариством викладено клопотання про зменшення розміру позовних вимог лише в частині стягнення основного боргу на суму 625435,41 грн, при цьому заявлені до стягнення розміри 3% річних та інфляційних втрат - залишені без змін.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 5 статті 46 ГПК України визначено, що у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копій такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. Таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

Оскільки зменшення розміру позовних вимог є правом позивача і вищезазначена заява відповідає вимогам статті 42 ГПК України, суд дійшов висновку про прийняття вказаної заяви до розгляду. Таким чином, розгляд справи здійснюватиметься з урахуванням позовних вимог про стягнення 18 209 798,79? грн, з яких: 15 245 689,65? грн - основний борг, 704 857,90 грн - 3% річних, 2 259 251,24 грн - інфляційні втрати.

28.07.2025 через систему "Електронний суд" (зареєстровано судом 29.07.2025) Підприємство подало заперечення на відповідь на відзив, в яких просило відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

29.07.2025 через систему "Електронний суд" Гарантований покупець подав заяву про залучення ПрАТ "НЕК "Укренерго" у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 відмовлено у задоволенні заяви відповідача про залучення третьої особи, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.09.2025.

Судове засідання, призначене на 16.09.2025, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Мудрого С.М. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2025 призначено судове засідання на 29.09.2025.

У судове засідання 29.09.2025 позивач не з`явився, хоча про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

У цьому ж судовому засіданні представниця Відповідача заявила усне клопотання про залишення позову без розгляду.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2025 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

Представниця Підприємства заперечила проти позовних вимог, просила суд відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 29.09.2025 на підставі статті 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги Товариства, з урахуванням заяви останнього про зменшення розміру позовних вимог, частково обґрунтованими.

31.05.2019 між Державним підприємством "Енергоринок" (за текстом договору - ДПЕ) та Товариством (за текстом договору - ВАД) було укладено договір №17126/01, відповідно до пункту 1.1. якого ВАД зобов`язується продавати, а ДПЕ зобов`язується купувати електроенергію, вироблену ВАД, та здійснювати її оплату відповідно до умов Договору.

У спірний період до вказаного правочину вносилися зміни шляхом укладення додаткових угод, зокрема: №143/01 від 30.06.2019, №444/01/20 від 12.03.2020, №1646/07/24 від 30.01.2024.

30.06.2019 між Державним підприємством "Енергоринок" (за текстом договору - ДПЕ), Державним підприємством "Гарантований покупець" (за текстом договору - гарантований покупець) та Товариством (за текстом договору - виробник за "зеленим" тарифом) було укладено Додаткову угоду №143/01, відповідно до пункту 1 якої Сторони дійшли згоди в преамбулі Договору слова "Державне підприємство "Енергоринок" (далі - ДПЕ), що діє на підставі ліцензії на право здійснення підприємницької діяльності з оптового постачання електричної енергії від 18.01.2012 №579645 та має статус платника податку на прибуток на загальних умовах" замінити на слова "державне підприємство "Гарантований покупець" (далі - гарантований покупець), що діє на підставі ліцензії на провадження господарської діяльності зі здійснення функцій гарантованого покупця", а також пункти 1-10 вищевказаного договору замінено статтями 1-8 в новій редакції.

Додатковою угодою №444/01/20 від 12.03.2020 до Договору слова "виробник за "зеленим" тарифом" замінено словами "продавець за "зеленим" тарифом", а також статті 1-7 вищевказаного договору викладено в новій редакції.

Додатковою угодою №1646/07/24 від 30.01.2024 до Договору слова "продавець за "зеленим" тарифом" замінено словами "продавець", а також глави 1-8 вищевказаного договору замінено главами 1-9 у новій редакції.

Згідно пункту 1.1. статті 1 Договору (у редакції додаткової угоди №143/01 від 30.06.2019): виробник за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього Договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою НКРЕКІІ від 26 квітня 2019 року № 641 (далі - Порядок).

Положеннями пункту 1.1. статті 1 Договору (у редакції додаткової угоди №444/01/20 від 12.03.2020) передбачено: продавець за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену продавцем за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього Договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого постановою НКРЕКП від 26 квітня 2019 року № 641 (далі - Порядок), або Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами, а також розрахунків за неї, затвердженого постановою НКРЕКП від 13 грудня 2019 року № 2804 (далі - Порядок продажу електричної енергії споживачами).

Відповідно до пункту 1.1. глави 1 Договору (у редакції додаткової угоди №1646/07/24 від 30.01.2024): продавець зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати електричну енергію в точках комерційного обліку електричної енергії, відпущену генеруючими одиницями продавця, включеними до балансуючої групи гарантованого покупця, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього Договору та чинного законодавства України, у тому числі Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого постановою НКРЕКП від 26 квітня 2019 року № 641 (далі - Порядок).

Пунктом 4.1. договору (у відповідних редакціях додаткових угод) передбачено право виробника за "зеленим" тарифом/продавця за "зеленим"/продавця вимагати від гарантованого покупця повну та своєчасну оплату товарної продукції відповідно до глави 3 цього правочину.

Підпунктами 1, 2 пункту 4.5. договору (у редакції додаткових угод №143/01 від 30.06.2019, №444/01/20 від 12.03.2020) передбачено, що гарантований покупець зобов`язаний купувати у виробника за "зеленим" тарифом/продавця за "зеленим" тарифом вироблену електричну енергію за винятком обсягів електричної енергії, необхідних для власних потреб, а також зобов`язаний у повному обсязі здійснювати своєчасні розрахунки за куплену у продавця за "зеленим" тарифом електричну енергію.

Підпунктами 1, 2 пункту 4.4. договору (у редакції додаткової угоди №1646/07/24 від 30.01.2024) передбачено, що гарантований покупець зобов`язаний здійснювати купівлю та продаж електричної енергії в обсязі, визначеному відповідно до Порядку та своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки за куплену у продавця електричну енергію.

Згідно статті 3 Договору (у редакції додаткової угоди №143/01 від 30.06.2019):

3.1. Обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку.

3.2. Розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок виробника за "зеленим" тарифом, з урахуванням ПДВ.

3.3. Оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у виробників за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі- продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку.

Положеннями статті 3 Договору (у редакції додаткової угоди №444/01/20 від 12.03.2020) передбачено:

3.1. Обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку або глави 5 Порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку або глави 4 Порядку продажу електричної енергії споживачами.

3.2. Розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок продавця за "зеленим" тарифом, з урахуванням ПДВ.

3.3. Оплата товарної продукції (електричної енергії-), купленої гарантованим покупцем у продавців за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі- продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку або глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами.

Відповідно до глави 3 Договору (у редакції додаткової угоди №1646/07/24 від 30.01.2024):

3.1. Обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається на підставі даних комерційного обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до Порядку.

3.2. Розрахунок за куплену гарантованим покупцем електричну енергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок продавця, з урахуванням ПДВ. Гарантований покупець та продавець при виникненні взаємної однорідної заборгованості мають право за взаємною згодою проводити зарахування зустрічних однорідних вимог, що оформлюється Сторонами в установленому законодавством порядку.

3.3. Оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців у розрахунковому місяці, формування актів купівлі-продажу електричної енергії здійснюються відповідно до Порядку.

1.1. У період з липня 2019 року по листопад 2019 року Товариство поставило Підприємству електричну енергію за "зеленим тарифом" на загальну суму 12 013 652, 95 грн, що підтверджується актами купівлі-продажу електроенергії:

- за липень 2019 року від 31.07.2019 на суму 1 623 682, 22 грн;

- за серпень 2019 року від 31.08.2019 на суму 1 854 753, 54 грн;

- за вересень 2019 року від 30.09.2019 на суму 1 820 600, 54 грн;

- за жовтень 2019 року від 31.10.2019 на суму 1 755 377, 78 грн;

- за листопад 2019 року від 30.11.2019 на суму 4 531 245, 47 грн, також актами коригування до актів купівлі-продажу електроенергії:

- за липень 2019 року від 19.09.2023 на суму 81 187, 22 грн;

- за серпень 2019 року від 19.09.2023 на суму 92 735, 90 грн;

- за вересень 2019 року від 19.09.2023 на суму 91 030, 25 грн;

- за жовтень 2019 року від 19.09.2023 на суму 87 768, 07 грн;

- за листопад 2019 року від 19.09.2023 на суму 75 271, 96 грн.

Вказані акти підписані уповноваженими представниками Товариства та Підприємства без жодних претензій та/або зауважень.

Постановою НКРЕКП від 23.08.2019 №1732 (оприлюднено: 27.08.2019) затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Підприємством у липні 2019 року, у розмірі ,07 грн (без ПДВ);

Постановою НКРЕКП від 24.09.2019 №2019 (оприлюднено: 26.09.2019) затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Підприємством у серпні 2019 року, - 987 168 523,80 грн (без ПДВ).

Постановою НКРЕКП від 14.11.2019 №2385 (оприлюднено: 20.11.2019) затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Підприємством у вересні 2019 року, - 700 737 673,64 грн (без ПДВ).

Постановою НКРЕКП від 14.11.2019 №2386 (оприлюднено: 20.11.2019) затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Підприємством у жовтні 2019 року, - 898 462 230,64 грн (без ПДВ).

Постановою НКРЕКП від 24.12.2019 №3110 (оприлюднено: 24.12.2019) затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Підприємством у листопаді 2019 року, - 701723831,62 грн (без ПДВ).

Вищезазначена заборгованість була сплачена Підприємством частково, що підтверджується платіжними документами, копії яких містяться в матеріалах цієї справи, та станом на момент звернення Товариства з даним позовом становила 427 993,40 грн:

- за липень 2019 року від 19.09.2023 на суму 81 187, 22 грн;

- за серпень 2019 року від 19.09.2023 на суму 92 735, 90 грн;

- за вересень 2019 року від 19.09.2023 на суму 91 030, 25 грн;

- за жовтень 2019 року від 19.09.2023 на суму 87 768, 07 грн;

- за листопад 2019 року від 19.09.2023 на суму 75 271, 96 грн.

Інших доказів оплати вартості відпущеної електричної енергії матеріали справи не містять та не були надані відповідачем і розмір основної заборгованості не заперечувався відповідачем.

1.2. У період жовтень 2021 року, лютий 2022 року - серпень 2022 року Товариство поставило Підприємству електричну енергію за "зеленим тарифом" на загальну суму 12 013 652, 95 грн, що підтверджується актами купівлі-продажу електроенергії:

- за жовтень 2021 року від 31.10.2021 на суму 5 846 219, 52 грн;

- за лютий 2022 року від 28.02.2022 на суму 5 497 961, 92 грн;

- за березень 2022 року від 31.03.2022 на суму 3 995 258, 88 грн;

- за квітень 2022 року від 30.04.2022 на суму 3 483 186, 25 грн;

- за травень 2022 року від 31.05.2022 на суму 3 217 111, 93 грн;

- за червень 2022 року від 30.06.2022 на суму 3 113 466, 05 грн;

- за липень 2022 року від 31.07.2022 на суму 2 934 689, 57 грн;

- за серпень 2022 року від 31.08.2022 на суму 2 803 914, 35 грн, а також актами коригування до актів купівлі-продажу електроенергії:

- за липень 2022 року від 16.05.2024 на суму 19 247, 41 грн;

- за серпень 2022 року від 17.05.2024 на суму 18 389, 70 грн.

Вказані акти підписані уповноваженими представниками Товариства та Підприємства без жодних претензій та/або зауважень.

Постановами НКРЕКП: від 09.09.2022 №1117, від 31.05.2022 №557, від 20.09.2022 №1190 та від 14.03.2023 №473, затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії за "зеленим" тарифом", наданої Підприємством в період з жовтня 2021 року по серпень 2022 року.

Так, згідно з вищевказаними постановами НКРЕКП, розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії за "зеленим" тарифом: у жовтні 2021 року складає 2 280 276 616,66 грн (без ПДВ), у листопаді 2021 року - 911 245 991,1 (без ПДВ), у грудні 2021 року - 181 990 876,48 грн (без ПДВ), у січні 2022 року - 664 843 785,62 грн (без ПДВ), у лютому 2022 року - 420 516 248,42 грн (без ПДВ); у березні 2022 року - 27 402 871,09 грн (без ПДВ); у квітні 2022 року - 1 103 193 902,09 грн (без ПДВ); у травні 2022 року - 1 297 969 675,72 грн (без ПДВ); у червні 2022 року - 1 337 753 069,24 грн (без ПДВ), у липні 2022 року - 1 561 428 605,39 грн (без ПДВ); у серпні 2022 року - 1 172 168 724,57 грн (без ПДВ).

Вищезазначена заборгованість була сплачена Підприємством частково, що підтверджується платіжними документами, копії яких містяться в матеріалах цієї справи, та станом на момент звернення Товариства з даним позовом становила 9 204 354,76 грн:

- за жовтень 2021 року від 31.10.2021 у розмірі 206 514, 22 грн;

- за лютий 2022 року від 28.02.2022 у розмірі 400 228, 37 грн;

- за березень 2022 року від 31.03.2022 у розмірі 2 248 866, 00 грн;

- за квітень 2022 року від 30.04.2022 у розмірі 1 763 693, 48 грн;

- за травень 2022 року від 31.05.2022 у розмірі 1 810 859, 79 грн;

- за червень 2022 року від 30.06.2022 у розмірі 1 466 145, 58 грн;

- за липень 2022 року від 31.07.2022 у розмірі 1 016 511, 65 грн;

- за серпень 2022 року від 31.08.2022 у розмірі 291 535, 67 грн.

Інших доказів оплати вартості відпущеної електричної енергії матеріали справи не містять та не були надані відповідачем і розмір основної заборгованості не заперечувався відповідачем.

1.3. У період вересень 2022 року, лютий 2023 року - липень 2023 року, вересень 2023 року Товариство поставило Підприємству електричну енергію за "зеленим тарифом" на загальну суму 41 712 367, 88 грн, що підтверджується актами купівлі-продажу електроенергії:

- за вересень 2022 року від 30.09.2022 на суму 3 354 053, 14 грн;

- за листопад 2022 року від 30.11.2022 на суму 3 486 215, 51 грн;

- за грудень 2022 року від 31.12.2022 на суму 4 055 815, 56 грн;

- за лютий 2023 року від 28.02.2023 на суму 4 107 063, 71 грн;

- за березень 2023 року від 31.03.2023 на суму 4 423 991, 64 грн;

- за квітень 2023 року від 30.04.2023 на суму 4 402 760, 84 грн;

- за травень 2023 року від 31.05.2023 на суму 4 428 031, 12 грн;

- за червень 2023 року від 30.06.2023 на суму 4 322 736, 41 грн;

- за липень 2023 року від 31.07.2023 на суму 4 572 007, 71 грн;

- за вересень 2023 року від 30.09.2023 на суму 4 537 694, 42 грн, а також актом коригування до акту купівлі-продажу електроенергії за вересень 2022 року від 30.04.2024 на суму 21 997, 82 грн.

Вказані акти підписані уповноваженими представниками Товариства та Підприємства без жодних претензій та/або зауважень.

Постановою НКРЕКП від 30.04.2024 № 858 (оприлюднено 01.05.2024) затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Підприємством:

у січні 2023 року - 432 110 619,39 грн (без ПДВ);

у лютому 2023 року - 1 050 577 585,13 грн (без ПДВ);

у липні 2023 року - 2 855 049 206,73 грн (без ПДВ);

у серпні 2023 року - 2 456 080 887,44 грн (без ПДВ);

у вересні 2023 року - 2 501 148 708,30 грн (без ПДВ).

Постановою НКРЕКП від 08.05.2024 №896 (оприлюднено 10.05.2024) затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Підприємством:

у грудні 2022 року - 292 516 262,07 грн (без ПДВ);

у березні 2023 року - 1 388 010 061,65 грн (без ПДВ);

у квітні 2023 року - 1 498 983 583,16 грн (без ПДВ);

у травні 2023 року - 2 817 335 578,28 грн (без ПДВ);

у червні 2023 року - 2 685 053 538,42 грн (без ПДВ);

у листопаді 2023 року - 624 475 530,23 грн (без ПДВ);

у грудні 2023 року - 442 985 759,92 грн (без ПДВ).

Постановою НКРЕКП від 15.05.2024 №946 (оприлюднено 16.05.2024) затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Підприємством:

у вересні 2022 року - 727 557 668,53 грн (без ПДВ);

у жовтні 2022 року - 844 011 507,76 грн (без ПДВ);

у листопаді 2022 року - 327 206 881,45 грн (без ПДВ);

у жовтні 2023 року - 1 620 295 826,61 грн (без ПДВ).

Вищезазначена заборгованість була сплачена Підприємством частково, що підтверджується платіжними документами, копії яких містяться в матеріалах цієї справи, та станом на момент звернення Товариства з даним позовом становила 1 906 106, 51 грн:

- за вересень 2022 року від 30.09.2022 у розмірі 313 545, 64 грн;

- за листопад 2022 року від 30.11.2022 у розмірі 260 345, 53 грн;

- за грудень 2022 року від 31.12.2022 у розмірі 518 466, 12 грн;

- за лютий 2023 року від 28.02.2023 у розмірі 171 461, 31 грн;

- за березень 2023 року від 31.03.2023 у розмірі 115 165, 72 грн;

- за квітень 2023 року від 30.04.2023 у розмірі 193 413, 23 грн;

- за травень 2023 року від 31.05.2023 у розмірі 139 310, 91 грн;

- за червень 2023 року від 30.06.2023 у розмірі 22 947, 09 грн;

- за липень 2023 року від 31.07.2023 у розмірі 27 316, 16 грн;

- за вересень 2023 року від 30.09.2023 у розмірі 144 134, 80 грн.

Інших доказів оплати вартості відпущеної електричної енергії матеріали справи не містять та не були надані відповідачем і розмір основної заборгованості не заперечувався відповідачем.

1.4. У період січень 2024 року - лютий 2024 року, квітень 2024 року - червень 2024 року Товариство поставило Підприємству електричну енергію за "зеленим тарифом" на загальну суму 18 003 340, 20 грн, що підтверджується актами купівлі-продажу електроенергії:

- за січень 2024 року від 25.01.2024 на суму 3 812 275,53 грн;

- за січень 2024 року від 31.01.2024 на суму 284 678,67 грн;

- за січень 2024 року від 06.11.2024 на суму 268 069,95 грн;

- за лютий 2024 року від 14.11.2024 на суму 359 599,57 грн;

- за квітень 2024 року від 30.04.2024 на суму 3 986 902,47 грн;

- за травень 2024 року від 31.05.2024 на суму 4 741 810,23 грн;

- за червень 2024 року від 30.06.2024 на суму 4 550 003,78 грн.

Постановою НКРЕКП від 18.12.2024 №2146 (оприлюднено: 20.12.2024) затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Підприємством: у лютому 2024 року - 1 025 799 469,33 грн (без ПДВ); у березні 2024 року - 2 111 601 633,12 грн (без ПДВ).

Постановою НКРЕКП від 11.02.2025 № 193 (оприлюднено: 13.02.2025) затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Підприємством: у квітні 2024 року - 2 658 031 693,76 грн (без ПДВ); у серпні 2024 року - 2 383 253 647,69 грн (без ПДВ).

Постановою НКРЕКП від 08.04.2025 № 529 (оприлюднено: 10.04.2025) затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Підприємством: у січні 2024 року - 571 431 142,57 грн (без ПДВ); у травні 2024 року - 3 276 775 717,92 грн (без ПДВ); у червні 2024 року - 2 499 986 304,60 грн (без ПДВ); у лютому 2025 року - 539 262 233,70 грн (без ПДВ).

Вищезазначена заборгованість була сплачена Підприємством частково, що підтверджується платіжними документами, копії яких містяться в матеріалах цієї справи, та станом на момент звернення Товариства з даним позовом становила 3 707 234,98? грн, а саме за періодами:

- за січень 2024 року у розмірі 223 005,25 грн;

- за лютий 2024 року у розмірі 138 555,56 грн;

- за квітень 2024 року у розмірі 57 297,53 грн;

- за травень 2024 року у розмірі 1 849 937,26 грн;

- за червень 2024 року у розмірі 1 438 439,38 грн.

Інших доказів оплати вартості відпущеної електричної енергії матеріали справи не містять та не були надані відповідачем і розмір основної заборгованості не заперечувався відповідачем.

У зв`язку з несплатою Підприємством у повному обсязі вартості відпущеної електроенергії у періоди: 1) липень 2019 року - листопад 2019 року; 2) жовтень 2021 року, лютий 2022 року - серпень 2022 року; 3) вересень 2022 року, лютий 2023 року - липень 2023 року, вересень 2023 року; 4) січень 2024 року - лютий 2024 року, квітень 2024 року - червень 2024 року, за договором №17126/01 від 31.05.2019, Товариство звернулося з даним позовом (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) до суду про стягнення з Відповідача 15 245 689,65? грн основного боргу, 704 857,90 грн 3% річних, 2 259 251,24 грн інфляційних втрат.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідності до статті 509 ЦК України, статті 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання договору №17126/01 від 31.05.2019 (з урахуванням внесених змін) суд дійшов висновку про те, що за правовою природою укладений сторонами договір є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, який підпадає під правове регулювання норм §5 глави 54 ЦК України, §3 глави 30 ГК України та Закону України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до частини 1 статті 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Згідно з пунктом 18 частини 1 статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом.

Згідно з частиною 1 статті 71 вказаного Закону України "Про ринок електричної енергії" електрична енергія, вироблена на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (а з використанням гідроенергії - вироблена лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), може бути продана її виробниками за двосторонніми договорами, на ринку "на добу наперед", на внутрішньодобовому ринку та на балансуючому ринку за цінами, що склалися на відповідних ринках, або за "зеленим" тарифом, аукціонною ціною, встановленими (визначеними) відповідно до Закону України "Про альтернативні джерела енергії".

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 71 Закону України "Про ринок електричної енергії" виробники електричної енергії, яким встановлено "зелений" тариф, мають право продати електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до нього гарантованому покупцю відповідно до цього Закону.

За частиною 3 статті 71 вказаного Закону з цією метою виробники, передбачені частиною другою цієї статті, зобов`язані: 1) стати учасником ринку у порядку, визначеному цим Законом; 2) укласти з гарантованим покупцем двосторонній договір за типовою формою договору купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом або за типовою формою договору про купівлю-продаж електричної енергії між гарантованим покупцем та суб`єктом господарювання, який за результатами аукціону набув право на підтримку; 3) увійти на підставі договору до балансуючої групи гарантованого покупця; 4) щодобово подавати гарантованому покупцю погодинні графіки відпуску електричної енергії на наступну добу у порядку та формі, визначених двостороннім договором з гарантованим покупцем.

Отже, укладення Підприємством та Товариством договору №17126/01 від 31.05.2019 (з урахуванням внесених змін) було спрямоване на продаж виробленої останнім електричної енергії та одночасного обов`язку відповідача по здійсненню купівлі всього її обсягу та оплати відповідно до умов цього правочину та законодавства України, у тому числі Порядку від 26.04.2019 №641.

Згідно з частиною 1 статті 276 ГК України загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. У разі якщо енергія виділяється в рахунок замовлення на пріоритетні державні потреби (ліміту), енергопостачальник не має права зменшувати абоненту цей ліміт без його згоди.

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів (частина 7 статті 276 ГК України).

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 30 Закону України "Про ринок електричної енергії" Товариство має право на своєчасне та у повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів на ринку електричної енергії та за допоміжні послуги.

Згідно з пунктом 8 частини 9 статті 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" Підприємство зобов`язане сплачувати своєчасно та повному обсязі за електричну енергію, куплену у виробників, яким встановлено "зелений" тариф, а також у виробників, які за результатами аукціону набули право на підтримку.

Згідно з пунктом 3.1. статті 3 Договору (у редакції додаткової угоди №143/01 від 30.06.2019) обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку.

Положеннями пункту 3.1. статті 3 Договору (у редакції додаткової угоди №444/01/20 від 12.03.2020) передбачено, що обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку або глави 5 Порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку або глави 4 Порядку продажу електричної енергії споживачами.

Відповідно до пункту 3.1. глави 3 Договору (у редакції додаткової угоди №1646/07/24 від 30.01.2024) обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається на підставі даних комерційного обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до Порядку.

Як було раніше встановлено судом, згідно з актами купівлі-продажу електроенергії та актами коригування, які підписані уповноваженими представниками сторін без жодних претензій та/або зауважень, та враховуючи часткову оплату, розмір основної заборгованості відповідача за договором у спірний період, який також не був спростований відповідачем, становив 15 245 689,65 грн.

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Необхідно також зазначити, що за загальним правилом покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Водночас, закон містить застереження, що договором або актом цивільного законодавства може бути встановлений інший строк оплати (частина перша статті 692 ЦК України).

Згідно з пунктом 3.3. статті 3 Договору (у редакції додаткової угоди №143/01 від 30.06.2019) оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у виробників за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі- продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку.

Положеннями пункту 3.3. статті 3 Договору (у редакції додаткової угоди №444/01/20 від 12.03.2020) передбачено, що оплата товарної продукції (електричної енергії-), купленої гарантованим покупцем у продавців за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку або глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами.

Відповідно до пункту 3.3. глави 3 Договору (у редакції додаткової угоди №1646/07/24 від 30.01.2024) оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців у розрахунковому місяці, формування актів купівлі-продажу електричної енергії здійснюються відповідно до Порядку.

У пунктах 3.3. Договору міститься відсильна норма, відповідно до якої вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавця за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до Порядку №641.

Отже, строк остаточного розрахунку за електричну енергію відповідного періоду, сторони, в тому числі керуючись і принципом свободи договору, визначили з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (затвердження вартості послуги Комісією) з посиланням на положення Порядку №641.

Відповідно до пункту 10.4. Порядку №641 (у редакції від 26.04.2019) після отримання від виробника за "зеленим" тарифом акта купівлі-продажу протягом двох робочих днів після затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з виробником за "зеленим" тарифом із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.

Згідно з пунктом 10.4 Порядку №641 (у редакції Постанови НКРЕКП №46 від 15.01.2021) після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.

Водночас, постановою НКРЕКП №178 від 24.01.2024 Порядок №641 був викладений у новій редакції. Зокрема, згідно з пунктом 11.4 Порядку №641 Гарантований покупець забезпечує проведення розрахунку та здійснення оплати за відпущену продавцем за "зеленим" тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію протягом 5 робочих днів з дня оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.

Отже, виходячи із встановлених судом дат оприлюднення рішень Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел у спірні місяці, Відповідач зобов`язаний був провести з Позивачем остаточний розрахунок за поставку електричної енергії: у липні 2019 року - до 29.08.2019, у серпні 2019 року - до 30.09.2019, у вересні 2019 року, жовтні 2019 року - до 22.11.2019, у листопаді 2019 року - до 26.12.2019, у жовтні 2021 року, лютому 2022 року - серпні 2022 року - до 20.03.2023, у січні 2023 року, лютому 2023 року, липні 2023 року, серпні 2023 року, вересні 2023 року - до 08.05.2024, у грудні 2022 року, березні - червні 2023 року - до 17.05.2024, у вересні - листопаді 2022 року - до 23.05.2024, у лютому - березні 2024 року - до 27.12.2024, у квітні та серпні 2024 - до 20.02.2025, у січні 2024, травні 2024 року, червні 2024 року, лютому 2025 року - до 17.04.2025.

Разом із цим, Підприємство наголошувало на тому, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення наказів Міністерства енергетики України від 28.03.2022 "Про розрахунки на ринку електричної енергії" №140 та від 15.06.2022 "Про розрахунок з виробниками за "зеленим тарифом" №206, які в особливий період дії воєнного стану встановлюють інший порядок та спосіб виконання зобов`язань відповідача перед позивачем, ніж встановлений Порядком №641 та договором.

Однак суд не погоджується з такими доводами відповідача, виходячи із нижчезазначеного.

Відповідно до частини восьмої статті 16 Закону України "Про ринок електричної енергії" у разі введення особливого періоду електроенергетичні підприємства діють згідно із Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" і нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі, які регулюють функціонування електроенергетики в умовах особливого періоду.

Центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі є Міністерство енергетики України [пункт 1 Положення про Міністерство енергетики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 №507 (далі - Положення № 507)].

Згідно із статтею 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до приписів частини 2 статті 11 Закону України "Про функціонування паливно енергетичного комплексу в особливий період" забезпечення функціонування паливно-енергетичного комплексу, в особливий період покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у паливно-енергетичному комплексі.

Суд врахував, що згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 та станом на момент розгляду даної справи діє воєнний стан.

У зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, з урахуванням вимог частини 8 статті 16 Закону України "Про ринок електричної енергії", Міністерством енергетики України в межах повноважень, передбачених пунктом 8 Положення №507, видано Накази від 28.03.2022 №140, який був чинний до 05.07.2022 (втратив чинність на підставі наказу від 05.07.2022 №221) та № 206 від 15.06.2022 № 206 (втратив чинність на підставі наказу від 01.04.2024 №136). Накази Міністерства енергетики України від 28.03.2022 №140 та від 15.06.2022 №206 зареєстровані в Міністерстві юстиції України і є нормативно-правовими актами.

Як вбачається із нормативно-правового регулювання, яким керується гарантований покупець при розрахунках, в тому числі, з Позивачем, враховуючи пункт 8 Положення №507, Накази №140 та №206 є обов`язковими для виконання.

Так, Наказом №140 ДП "Гарантований покупець" з дати набрання чинності цим наказом на період дії воєнного стану в Україні з коштів, що наявні на поточному рахунку та надходять від продажу електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, забезпечує перерахування коштів на сплату авансових платежів за придбану електричну енергію, вироблену з альтернативних джерел енергії, виробникам електричної енергії з альтернативних джерел енергії, що мають договірні відносини з ДП "Гарантований покупець", із дотриманням Порядку №641 та з урахуванням таких положень:

- за результатами продажу електричної енергії за перші 10 днів розрахункового місяця розподіл грошових коштів, наявних на поточному рахунку ДП "Гарантований покупець" станом на 10 число розрахункового місяця, для виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії з енергії сонячного випромінювання здійснюється відповідно до таких показників: сума, що дорівнює значенню 15 відсотків від середньозваженого розміру "зеленого" тарифу за 2021 рік (підпункт 1.1.1 Наказу №140);

- у випадку нестачі грошових коштів для забезпечення виплати сум, передбачених підпунктом 1.1.1-1.1.5, наявні грошові кошти розподіляються між виробниками пропорційно до показників, зазначених у підпунктах 1.1.1-1.1.5 (пункт 1.2 Наказу №140);

- за результатами продажу електричної енергії за подальші 10 днів розрахункового місяця, а також за результатами розрахункового місяця, розподіл грошових коштів, наявних на поточному рахунку ДП "Гарантований покупець" станом на 20 число (або на кінець) розрахункового місяця, здійснюється таким чином, щоб за результатами 20 днів розрахункового місяця (або за результатами розрахункового місяця) було збережено показники розрахунків передбачених підпунктами 1.1.1-1.1.5 (пункт 1.3 Наказу №140).

Аналогічний механізм розподілу коштів після втрати чинності Наказу №140 запроваджено Наказом №206 (діяв протягом періоду з 24.06.2022 до 16.04.2024).

Наказом № 206 ДП "Гарантований покупець" на період дії воєнного стану в Україні з коштів, що наявні на поточному рахунку та надходять від продажу електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, забезпечує перерахування коштів на сплату платежів за придбану електричну енергію, вироблену з альтернативних джерел енергії, виробникам електричної енергії з альтернативних джерел енергії, що мають договірні відносини з ДП "Гарантований покупець", із дотриманням вимог Порядку №641 та з урахуванням положень, викладених у пункті 2 наказу:

- установити, що за результатами продажу електричної енергії за перші 10 днів розрахункового місяця розподіл грошових коштів, наявних на поточному рахунку ДП "Гарантований покупець" станом на 10 число розрахункового місяця, для виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії з енергії сонячного випромінювання здійснюється відповідно до таких показників:

- сума, що дорівнює значенню 18 відсотків від середньозваженого розміру "зеленого" тарифу за 2021 рік (підпункт 1 пункту 2);

- у випадку наявності залишку грошових коштів, що залишився на поточному рахунку після виконання підпунктів 1-5 цього пункту 2, цей залишок розподіляється та спрямовується виробникам пропорційно розміру нарахувань для відповідного виробника, здійснених з урахуванням підпунктів 1-5 цього пункту, але не більше вартості товарної продукції розрахункового періоду, розрахованої за "зеленим" тарифом для такого виробника (підпункт 6 пункту 2);

- у випадку нестачі грошових коштів для забезпечення виплати сум, передбачених підпунктами 1-5 цього пункту, наявні грошові кошти розподіляються між виробниками пропорційно до показників, зазначених у підпунктах 1-5 пункту 2 (підпункти 7 пункту 2);

- установити, що за результатами продажу електричної енергії за подальші 10 днів розрахункового місяця, а також за результатами розрахункового місяця, розподіл грошових коштів, наявних на поточному рахунку ДП "Гарантований покупець" станом на 20 число (або на кінець) розрахункового місяця, здійснюється таким чином, щоб за результатами 20 днів розрахункового місяця (або за результатами розрахункового місяця) було збережено показники розрахунків, передбачених підпунктами 1-5 пункту 2 цього наказу.

У випадку наявності залишку грошових коштів, що залишився на поточному рахунку після виконання підпунктів 1-5 пункту 2 цього наказу, цей залишок розподіляється та спрямовується виробникам відповідно до підпункту 6 пункту 2 цього наказу (пункт 3).

Згідно з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі №910/6185/23 та від 11.04.2024 у справі №910/9100/22 в наведених вище Наказах №140, №206:

- мова йде про розподіл грошових коштів на оплату авансових платежів виробникам з альтернативних джерел енергії, що мають договірні відносини з ДП "Гарантований покупець";

- Накази не звільняють ДП "Гарантований покупець" від повної оплати придбаного товару;

- Накази не змінюють обов`язку ДП "Гарантований покупець" здійснити остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення НКРЕКП щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці;

- на час воєнного стану на ДП "Гарантований покупець" було покладено обов`язок пропорційного розрахунку з виробниками електричної енергії з альтернативних джерел з урахуванням коштів, що наявні на його поточному рахунку, та надходять від продажу електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 21.06.2024 у справі № 910/4439/23 погодилась із наведеними висновками суду касаційної інстанції і додатково зазначила, що метою Наказів №140 та №206 визначено забезпечення безпеки постачання електричної енергії споживачам та уникнення ризиків призупинення діяльності виробників електричної енергії з альтернативних джерел енергії в умовах воєнного стану.

Отже, Міністерство енергетики України змінило відсоткове співвідношення розподілу коштів між виробниками за "зеленим" тарифом з метою збереження можливості для всіх виробників здійснювати виробництво електричної енергії з альтернативних джерел. Обов`язок розподілу було покладено на ДП "Гарантований покупець" у залежності від коштів, що наявні на його поточному рахунку, та надходять від продажу електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії.

Між тим Наказ № 206, як і попередній Наказ № 140 ніяким чином не обмежують право виробника електричної енергії за "зеленим" тарифом на отримання повної вартості проданої електричної енергії, встановленої укладеним договором, а також не змінює терміни виникнення та виконання грошових зобов`язань гарантованого покупця щодо проведення остаточних розрахунків за договором та згідно з пунктом 10.4 Порядку №641.

Оскільки положення Наказів №140 та №206 не змінюють порядок та строки розрахунків за придбану електричну енергію за Договором, укладеним з виробником електричної енергії за "зеленим" тарифом на час дії особливого періоду, тому для визначення строку виконання грошового зобов`язання гарантованого покупця у розмірі 100% оплати за поставлену електричну енергію виробника за "зеленим" тарифом у період дії воєнного стану не має значення та не потребує доведення обставина наявності/відсутності на рахунках ДП "Гарантований покупець" коштів, необхідних для розрахунку з виробниками електричної енергії з альтернативних джерел, позаяк визначення строків розрахунків наведено у пункті 10.4 Порядку № 641.

Більше того, Міністерство енергетики наказом №136 від 01.04.2024 скасувало дію Наказу №206, яким встановлювались для ДП "Гарантований покупець" мінімальні відсотки виплат виробникам електроенергії з ВДЕ (відновлювальні джерела електроенергії) вартості отриманої електроенергії.

Отже, наразі відсутні будь-які законодавчі обмеження щодо розміру виплат, які передбачені Порядком №641.

Доводи відповідача, що зобов`язання Гарантованого покупця перед позивачем згідно алгоритму розрахунків, який встановлений п. 11.4. Порядку №461, за спірні розрахункові періоди не виникли, оскільки на даний момент відповідач недоотримує кошти від НЕК "Укренерго" в якості оплати послуги, суд відхиляє з наступних підстав.

Частиною 1 статті 96 ЦК України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, та відповідно до статті 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд відзначає, що правовідносини, які виникають за договором купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом, та правовідносини, які виникають за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, незважаючи на їхню пов`язаність, є самостійним зобов`язаннями, з самостійними предметами та суб`єктами.

Ані Договір, ані Порядок №641 не містять умов та правил, які визначали б стан виконання гарантованим покупцем обов`язків за Договором в залежності від виконання НЕК "Укренерго" обов`язків за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії.

Крім того, як умовами Договору, які погоджені сторонами в добровільному порядку та є обов`язковими для виконання, так і положеннями чинного законодавства не передбачено можливість зміни строку виконання відповідачем зобов`язань по оплаті товару через зміну обставин, зокрема через те, що відповідач не має можливості забезпечити повну оплату електричної енергії за "зеленим" тарифом, оскільки даний момент відповідач недоотримує кошти від НЕК "Укренерго" в якості оплати послуги.

Стосовно посилань відповідача на те, що станом на 07.07.2025 позивач має перед відповідачем заборгованість за послугу з відшкодування частки вартості небалансу електричної енергії балансуючої групи гарантованого покупця в сумі 140 912,10 грн, що є підставою для зменшення суми заборгованості, суд зазначає наступне.

Так, постановою НКРЕКП від 03.04.2024 №652, абзац третій підпункту 13 пункту 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 25.02.2022 № 332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану" викладено у такій редакції: "Гарантований покупець має право зменшити рівень розрахунків із продавцем за "зеленим" тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення".

Судом враховано посилання відповідача на пункт 5 постанови НКРЕКП від 24.01.2024 №178 "Про внесення змін до деяких постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", якою на відповідача покладено обов`язок забезпечити виконання положень глави 16 Порядку №641 у частині врегулювання відносин щодо відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення, які виникли в період з 8 вересня 2022 року по 26 січня 2024 року.

З наведеного вбачається право відповідача припинити свої зобов`язання перед позивачем за спірний період шляхом зарахування зустрічних вимог, що відповідно до частини 2 статті 601 ЦК України може здійснюватися за заявою. Водночас, дані положення не звільняють відповідача від обов`язку здійснити повну оплату придбаної електричної енергії за відповідними договорами.

Однак у матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача з вимогами погасити заборгованість за актами приймання передачі послуги з відшкодування вартості небалансу електричної енергії балансуючої групи на вказану вище суму.

Суд звертає увагу відповідача на те, що норма абзацу 3 підпункту 13 пункту 1 Постанови №332, якою відповідачу надано право зменшити рівень розрахунків із продавцем електричної енергії за "зеленим" тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення, може бути також застосована у позасудовому порядку, зокрема, шляхом укладення відповідного правочину, в результаті якого відбулося б зарахування зустрічних однорідних вимог й у позивача відпали б підстави позову у відповідній частині.

Однак у матеріалах справи відсутні докази внесення змін до спірного договору в частині встановлення порядку проведення відповідних розрахунків за період 2022-2024 років, тоді як саме вищевказаним договором регулюються господарсько-правові відносини його учасників.

Так само, у разі наявності у позивача заборгованості перед відповідачем, останній не був позбавлений права й можливості заявити відповідні вимоги в межах цієї справи шляхом пред`явлення зустрічного позову. Однак, таким процесуальним правом відповідач не скористався.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення або зміни розміру заявлених у цій справі позовних вимог у частині спірної суми основного боргу.

Разом з тим, суд звертає увагу відповідача, що він не позбавлений права в судовому порядку стягнути з позивача 140 912,10 грн в межах іншої судової справи.

Доводи Гарантованого покупця щодо неправильності визначення суми основного боргу у розмірі 625 435,41 грн не беруться судом до уваги, оскільки судом прийнято до розгляду заяву Товариства про зменшення розміру основного боргу на вказану суму.

Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх обов`язків щодо оплати вартості поставленої електричної енергії за "зеленим" тарифом за Договором №17126/01 від 31.05.2019 (з урахуванням внесених змін) у періоди: 1) липень 2019 року - листопад 2019 року; 2) жовтень 2021 року, лютий 2022 року - серпень 2022 року; 3) вересень 2022 року, лютий 2023 року - липень 2023 року, вересень 2023 року; 4) січень 2024 року - лютий 2024 року, квітень 2024 року - червень 2024 року, у розмірі 15 245 689,65 грн, строк оплати яких настав, суд дійшов висновку про наявність у Відповідача основної суми заборгованості у вищезазначеному розмірі, а тому позов в цій частині (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) підлягає задоволенню у повному обсязі.

Також внаслідок несвоєчасної сплати відповідачем коштів за відпущену електроенергію, позивачем нараховано до стягнення 3% річних у загальному розмірі 704 857,90 грн та 2259251,24 грн інфляційних втрат, з яких:

1) 621 104,82 грн 3% річних, нарахованих за період з 21.03.2023 по 19.06.2025 на суму боргу у розмірі 9 204 354,76 грн, та 1 899 156,53 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з квітня 2023 року по травень 2025 року на суму боргу у розмірі 9 204 354,76 грн;

2) 61 318,16 грн 3% річних, нарахованих за період з 24.05.2024 по 19.06.2025 на суму боргу у розмірі 1 906 106,51 грн, та 303 769,99 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з червня 2024 року по травень 2025 року на суму боргу у розмірі 1 906 106,51 грн;

3) 22 434,92 грн 3% річних, нарахованих за період з 18.04.2025 по 19.06.2025 на суму боргу у розмірі 4 332 670,39 грн, та 56 324,72 грн інфляційних втрат, нарахованих за травень 2025 року на суму боргу у розмірі 4 332 670,39 грн.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) статтею 610 ЦК України кваліфікується як порушення зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передумовою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат є несвоєчасне виконання боржником грошового зобов`язання (частина друга статті 625 ЦК України), внаслідок чого у боржника виникає обов`язок сплатити кредитору, зокрема, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц).

Інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання.

Таким чином, зобов`язання зі сплати як 3% річних, як і інфляційних втрат, є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.0.2020 у справі №910/4590/19; пункт 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19).

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі №161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі №711/4010/13, від 23.06.2020 у справі №536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі №712/8916/17, від 22.09.2020 у справі №918/631/19, від 09.11.2021 у справі №320/5115/17).

Дослідивши розрахунки 3% річних, суд вважає їх частково необґрунтованими, оскільки позивачем не було взято до уваги, що постановою НКРЕКП №178 від 24.01.2024 Порядок №641 був викладений у новій редакції, якою збільшено строк оплати за відпущену продавцем за "зеленим" тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію: з 3 банківських днів до 5 банківських днів.

Перевіривши наданий Позивачем розрахунок 3% річних, суд вважає його необґрунтованим в частині третього періоду, оскільки останнім не було враховано часткову сплату Відповідачем основного боргу (25.04.2025 - 45 064,70 грн згідно платіжної інструкції №474 826 від 25.04.2025, 64 196,59 грн згідно платіжної інструкції №475481 від 25.04.2025; 19.05.2025 - 311 716,31 грн згідно платіжної інструкції №479 936 від 19.05.2025; 09.06.2025 - 204 457,81 грн згідно платіжної інструкції №483666 від 09.06.2025), тобто Товариством неправильно визначено базу нарахування.

За розрахунком суду обґрунтований розмір 3% річних, нарахованих за третій період становить 20 927,32 грн, з яких:

2 492,77 грн, нарахованих за період з 18.04.2025 по 24.04.2025 на суму боргу у розмірі 4332670,39 грн;

8 331,11 грн, нарахованих за період з 25.04.2025 по 18.05.2025 на суму боргу у розмірі 4223409,10 грн;

6 751,69 грн, нарахованих за період з 19.05.2025 по 08.06.2025 на суму боргу у розмірі 3911692,79 грн;

3 351,75 грн, нарахованих за період з 09.06.2025 по 19.06.2025 на суму боргу у розмірі 3707234,98 грн.

Таким чином, загальний обґрунтований розмір 3% річних становить 703 350,30 грн.

Перевіривши наданий Позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд вважає його необґрунтованим, оскільки у першому періоді останнім було застосовано сукупний індекс інфляції, заокруглений не до десятих (одного знака після коми), а до "мільйонних" (шести знаків після коми), що суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у справах №905/21/19 та №924/2/21.

За розрахунком суду, обґрунтований розмір інфляційних втрат за перший період становить 1 840 870,95 грн нарахованих за період з квітня 2023 року по травень 2025 року на суму боргу у розмірі 9 204 354,76 грн (9 204 354,76 грн х 1,2 - 9 204 354,76 грн).

У другому періоді заокруглений до десятих сукупний індекс інфляції становить 1,2 (1,15936674).

Розрахований судом показник інфляційних втрат становить 381 221,30 грн (1906106,51 грн х 1,2 - 1 906 106,51 грн).

У той же час, оскільки заявлені до стягнення інфляційні втрати не перевищують розраховану судом суму (Позивачем застосовано менший показник - 1,15936674), а тому у відповідності до статті 14 та частини 2 статті 237 ГПК України позов в цій частині підлягає задоволенню в межах заявленої суми - 303 769,99 грн.

У третьому періоді Товариством неправильно визначено базу нарахування, оскільки не було враховано часткову оплату.

За розрахунком суду, обґрунтований розмір інфляційних втрат за третій період становить 54 904,32 грн, нарахованих за травень 2025 року на суму боргу у розмірі 4 223 409,10 грн (4 332 670,39 грн - 45 064,70 грн - 64 196,59 грн).

Таким чином, загальний обґрунтований розмір інфляційних втрат становить 2 199 545,26 грн.

Також заперечуючи проти стягнення 3% річних та інфляційних втрат, Гарантований покупець посилається на настання форс-мажорних обставин внаслідок ведення воєнного стану, як наслідок, на наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень пунктів 5.1., 5.2. Договору, статті 617 ЦК України та звільнення відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Однак суд зазначені доводи відхиляє з огляду на наступне.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені статтею 617 Цивільного кодексу України, згідно з якою особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили; не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з положеннями статті 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

У Договорі сторонами погоджено, що:

- обставинами непереборної сили є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами Договору, обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись, ворожі атаки, військове ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, що спричиняють неможливість виконання однією зі сторін зобов`язань за договором (пункт 5.1.);

- при настанні обставин непереборної сили сторони звільняються від виконання зобов`язань за цим договором на термін дії обставин непереборної сили і усунення їх наслідків (пункт 5.2.);

- наявність обставин непереборної сили підтверджується відповідним документом Торгово-промислової палати України або її територіальних підрозділів відповідно до законодавства (пункт 5.3.);

- потерпіла сторона негайно надсилає будь-яким доступним засобом зв`язку повідомлення другій стороні про подію, що оголошується обставиною непереборної сили, і якомога швидше подає інформацію про вжиті заходи щодо усунення наслідків цієї події (пункт 5.4.).

Частиною 1 статті 141 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Суд зазначає, що вищенаведені висновки Верховного Суду щодо застосування статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", зокрема щодо підтвердження наявності форс-мажорних обставин, мають загальний характер та підлягають застосуванню у тому числі й щодо спірних правовідносин.

Отже, відповідний сертифікат ТПП України є документом, який підтверджує виникнення форс-мажорних обставин та строк їх дії.

У той же час, матеріали справи не містять ані доказів повідомлення відповідачем позивача про настання обставин непереборної сили та неможливість у зв`язку із цим виконати договірні зобов`язання, ані документально підтвердження належними доказами настання таких обставин (сертифікат Торговельно-промисловою палатою України або її територіальними підрозділами).

Отже, відсутні підстави для звільнення відповідача від відповідальності за порушення грошового зобов`язання та застосування до спірних правовідносин положень пунктів 5.1., 5.2. Договору, статті 617 ЦК України.

Крім цього, суд зауважує, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Як було раніше зазначено, у своєму відзиві Підприємство просило суд зменшити розмір 3% річних та інфляційних втрат.

В обґрунтування вищезазначеного клопотання відповідач вказав, що матеріали справи не містять доказів понесення позивачем збитків, а також доказів, які б свідчили про можливе погіршення фінансового стану чи ускладнення в господарській діяльності останнього. Крім цього, відповідач вказував на скрутне фінансове становище та значну кількість зобов`язань перед іншими юридичними особами, які також мають право на оплату за відпущену електричну енергію за "зеленим тарифом".

Розглянувши зазначене клопотання відповідача, суді дійшов висновку про його необґрунтованість, з огляну на наступне.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Схоже правило міститься в частині третій статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, за змістом зазначених норм Господарського та Цивільного кодексів України суд має право зменшити розмір штрафних санкцій, зокрема, з таких підстав, що: належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік підстав для зменшення розміру штрафних санкцій не є вичерпним, оскільки частина третя статті 551 ЦК України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до усталеної практики право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують як наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, так і заперечення щодо такого зменшення.

У постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду сформувала висновок про те, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, з огляду на принципи розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і відсотків річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери кредитора. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають правове значення, та, зокрема, зазначених критеріїв суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

За обставинами справи №902/417/18 у пункті 5.5 договору сторони дійшли згоди щодо зміни розміру відсоткової ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та 96% річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення 90 календарних днів. За товар вартістю 205 538,92 грн до подання позовної заяви до суду відповідач сплатив 107 157,00 грн. Заборгованість в розмірі 98 381,92 грн відповідач сплатив після відкриття провадження у справі. Водночас на цю заборгованість, яка на момент звернення до суду з позовом ще не була погашена, позивач нарахував 40 306,19 грн пені, 30 830,83 грн штрафу, 110 887,30 грн відсотків річних, а разом 182 024,32 грн, що майже в два рази перевищувало суму основного боргу.

Врахувавши очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у виді штрафу, пені і відсотків річних, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду у справі №902/417/18 вважала справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже вирішено судами попередніх інстанцій стягнути, та відмовити у стягненні відсотків річних.

Крім цього, як було зауважено у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення.

Виключність випадку для зменшення судом розміру процентів річних нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України має бути підтверджена встановленими судами дійсно надзвичайними обставинами.

Судом враховано вищезазначені висновки Великої Палати Верховного Суду, проте звертає увагу, що у даній справі позивач заявив до стягнення з відповідача відсотки річних у розмірі, передбаченому законом (частина 2 статті 625 ЦК України - 3%), а у справі №902/417/18 відсотки були визначені договором у розмірі 40%.

Таким чином у справі, що розглядається, порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності як винятковий випадок для зменшення відсотків річних, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, судом не встановлено та не доведено відповідачем. До того ж, загальний розмір 3 % річних, заявлених до стягнення, не перевищує розмір основного боргу.

Також судом відхиляються доводи відповідача про відсутність заподіяння позивачу збитків внаслідок несвоєчасної оплати заборгованості, оскільки звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Крім цього, Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності врахування принципу добросовісності (пункт 6 статті 3 ЦК України) - стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, від 28.09.2021 у справі №918/1045/20).

Доктрина "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки), в основі якої лежить принцип добросовісності, базується ще на римській максимі - "non concedit contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №910/9351/20, від 09.06.2021 у справі №911/3039/19, від 08.09.2021 у справі №910/10444/20.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заперечення проти позовних вимог та вимога про одночасне звернення відповідача із клопотанням про зменшення компенсаційних нарахувань є проявом суперечливої недобросовісної поведінки та порушення принципу добросовісності.

Також суд звертає увагу відповідача на те, що Велика Палата Верховного Суду не зазначала про можливість зменшення інфляційних втрат. При цьому, законом не передбачено права суду на зменшення інфляційних втрат.

З огляду на викладене, відповідачем не доведено і господарським судом не встановлено підстав для зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, відповідно у задоволенні клопотання відповідача про зменшення компенсаційних виплат необхідно відмовити.

Крім цього, судом відхиляються посилання Гарантованого покупця на положення підпункту 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332, оскільки, передбачені статтею 625 ЦК України інфляційні втрати та 3% річних, не є штрафними санкціями, а тому не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 ГПК України).

Отже, позов Товариства підлягає частковому задоволенню.

При цьому, враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом, інші доводи сторін не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Судовий збір згідно статті 129 ГПК України та з урахуванням положень частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Прийняти до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Кліар Енерджі-Херсон" про зменшення розміру позовних вимог на суму основного боргу у розмірі 625 435,41 грн.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27; ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кліар Енерджі-Херсон" (15300, Чернігівська область, Корюківський район, місто Корюківка, провулок Вокзальний, будинок 6; ідентифікаційний код 42408748) 15 245 689 (п`ятнадцять мільйонів двісті сорок п`ять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять) грн 65 коп. основного боргу, 703 350 (сімсот три тисячі триста п`ятдесят) грн 30 коп. 3% річних, 2 199 545 (два мільйони сто дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот сорок п`ять) грн 26 коп. інфляційних втрат та 217 783 (двісті сімнадцять тисяч сімсот вісімдесят три) грн 02 коп. судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частин 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 09.10.2025.

СуддяСергій МУДРИЙ