ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" вересня 2025 р. Cправа № 902/1054/25

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю секретаря судового засідання Литвиненко О.Р.,

представника позивача - Давидюка В.А.,

у відсутності представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Бетон Сервіс" (вул. Стельмаха Володимира, 32А, м. Рівне, Рівненський район, Рівненська область, 33018)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітапромбуд" (вул. Гонти, буд. 22А, м. Вінниця, Вінницький район, Вінницька область, 21022)

про стягнення 418033,86 грн,

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Господарського суду Вінницької області в підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Бетон Сервіс" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітапромбуд" 418033,86 грн.

Ухвалою суду від 05.08.2025 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/1054/25 в порядку загального позовного провадження та призначено у ній підготовче засідання на 28.08.2025.

За результатами слухання справи 28.08.2025 суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 23.09.2025 о 15:00 год., про що постановлено відповідну ухвалу у протокольній формі та відповідним чином повідомлено відповідача.

На визначений час у судове засідання 23.09.2025 з`явився представник позивача. На підставі відповідних клопотань представнику позивача забезпечено участь у судових засіданнях в суді першої інстанції у справі № 902/1054/25 в режимі відеоконференції як у приміщенні суду, так і за допомогою власних технічних засобів поза межами приміщення суду.

Повідомлений належним чином відповідач (шляхом доставки ухвали від 29.08.2025 до Електронного кабінету ЄСІТС, про що в матеріалах справи міститься відповідна довідка) правом участі у судовому засіданні не скористався.

Представник позивача заявлений позов підтримав у повному обсязі з підстав та обставин, викладених у позовній заяві.

В обґрунтування заявленого позову позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки №БВ 10/11 від 10.11.2023 в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманого Товару, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер Бетон Сервіс" заявлено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітапромбуд" 418033,86 грн, з яких: 240425 грн - основного боргу; 63589,76 грн - інфляційних втрат; 13343,06 грн - 3% річних та 100676,04 грн - пені.

У визначений судом строк відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надійшло.

За приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

10.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер Бетон Сервіс" (Постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вітапромбуд" (Покупець, відповідач) укладено Договір поставки №БВ 10/11 від 10.11.2023 (Договір), відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця бетон товарний, розчини цементні різних марок, фундаментні блоки, пісок та щебінь (Товар), портландцемент різних марок, а Покупець, в свою чергу, зобов`язується оплатити та прийняти товар по кількості та цінам передбачених у видатковій накладній.

Перехід до Покупця права власності та ризиків на товар відбувається в момент його передачі Постачальником Покупцю та підписання видаткових накладних (п. 3.2. Договору).

До умов поставки за Договором включено також час розвантаження автоміксера.

Так, відповідно до п. 3.3. Договору час розвантаження автоміксера становить 1 (одну) годину. За затримку в розвантаженні автоміксера понад одну годину сплачується штраф в розмірі 650 (шістсот п`ятдесят) гривень за кожну годину простою.

Пунктом 5.3.1. Договору визначено, що розрахунки по даному договору за фактично отриманий товар проводяться на протязі 3-х банківських днів з моменту його приймання-передачі.

Згідно із п. 6.2. Договору у випадку порушення Покупцем строків проведення оплати по даному договору, останній сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за кожний день прострочки.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення його печатками Сторін і діє до 31.12.2024 р., але до повного виконання зобов`язань Сторонами відповідно цього Договору. Договір може бути пролонговано, що оформлюється Додатковою угодою. Якщо термін дії Договору сплинув, а сторони продовжують виконувати його умови без підписання Додаткової угоди, що свідчить про їх бажання пролонгувати Договір, він вважається пролонгованим на тих самих умовах строком на календарний рік або до моменту укладання нового договору.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу Товар на загальну суму 296055 грн, що підтверджується обопільно підписаними та скріпленими печатками сторін видатковими, товарно-транспортними накладними, а також актами здачі-приймання робіт (надання послуг) на підтвердження затримки розвантаження автоміксера:

- видаткова накладна № 3222 від 16.07.2024 на суму 30630 грн з ПДВ (ТТН №Р3222 від 16.07.2024);

- видаткова накладна №4734 від 30.09.2024 на суму 44010 грн з ПДВ (ТТН №Р4734 від 30.09.2024);

- видаткова накладна №4735 від 30.09.2024 на суму 44010 грн з ПДВ (ТТН №Р4735 від 30.09.2024);

- видаткова накладна №4737 від 30.09.2024 на суму 44010 грн з ПДВ (ТТН №Р4737 від 30.09.2024);

- видаткова накладна №4783 від 02.10.2024 на суму 44010 грн з ПДВ (ТТН №Р4783 від 02.10.2024);

- видаткова накладна №4781 від 02.10.2024 на суму 44010 грн з ПДВ (ТТН №Р4781 від 02.10.2024);

- видаткова накладна №4777 від 02.10.2024 на суму 44010 грн з ПДВ (ТТН №Р4777 від 02.10.2024);

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №4758 від 30.09.2024 на суму 520 грн з ПДВ;

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №4800 від 02.10.2024 на суму 845 грн з ПДВ.

Як стверджує позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітапромбуд" здійснило часткову оплату за Договором в розмірі 55630 грн.

Обопільно підписаним та скріпленим печатками сторін Актом звірки взаємних розрахунків за Договором за період 01.01.2024 - 25.02.2025 підтверджується, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 25.02.2025 склала 240425 грн.

Крім того, до позову додано копію гарантійного листа за підписом директора Бегейло В.Я. та відтиском печатки Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітапромбуд", у якому гарантовано Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтер Бетон Сервіс" повернення коштів за бетон та його доставку в місто Ладижин в двотижневий термін після надання послуги.

Несплата відповідачем решти вартості поставленого Товару слугувала підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Бетон Сервіс" із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітапромбуд" 240425 грн - основного боргу. Поряд з цим позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 63589,76 грн - інфляційних втрат; 13343,06 грн - 3% річних та 100676,04 грн - пені, нарахованих внаслідок прострочення виконання зобов`язання.

Слід зазначити, що до подання позову Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер Бетон Сервіс" зверталося до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітапромбуд" із претензією №1 про погашення заборгованості від 17.06.2025. Реагування відповідача на таку претензію матеріали справи не містять.

З огляду на встановлені обставини, суд враховує таке.

За своєю правовою природою правовідносини між позивачем та відповідачем в межах даного спору врегульовано положеннями глави 54 Цивільного кодексу України (ЦК України), враховуючи укладений між сторонами Договір поставки №БВ 10/11 від 10.11.2023.

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Факт поставки відповідачу Товару за Договором підтверджено належними первинними документами - видатковими накладними.

Обов`язок відповідача оплатити вартість поставленого Товару в силу п. 5.3.1. Договору виник за спливом 3-х банківських днів з моменту його приймання-передачі.

Доказів погашення заборгованості в сумі 240425 грн на дату прийняття рішення матеріали справи не містять. Поряд з цим суд враховує позицію, викладену у постанові КГС ВС від 08.06.2022 у справі №913/618/21, що доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач.

Окрім того, суд враховує правову позицію, наведену у постановах Верховного Суду від 26.10.2018 у справі №922/4099/17, від 09.11.2018 у справі №911/3685/17, від 30.01.2019 у справі №905/2324/17, від 08.05.2019 у справі №910/9078/18, від 21.05.2019 у справі №904/6726/17, від 05.06.2019 у справі №905/1562/18, від 10.06.2019 у справі №911/935/18 та від 11.06.2019 у справі №904/2394/18, згідно з якою, з урахуванням конкретних обставин справи, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Водночас здійснені відповідачем часткові проплати відображено в обопільно підписаному та скріпленому печатками сторін Акті звірки взаємних розрахунків за Договором за період 01.01.2024 - 25.02.2025.

Суд враховує, що Договір поставки №БВ 10/11 від 10.11.2023 не підписано зі сторони відповідача. Водночас Верховний Суд у постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 дійшов висновку, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Таке рішення ґрунтується на ст. 642 ЦК України: якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

В даному ж спірному випадку відповідачем засвідчено прийняття пропозиції укласти Договір за фактом підписання відповідних видаткових накладних, сформованих з посиланням на Договір №БВ 10/11 від 10.11.2023, за фактом здійснених часткових проплат, які підтверджено обопільно підписаним та скріпленим печатками сторін Актом звірки взаємних розрахунків за Договором за період 01.01.2024 - 25.02.2025.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо стягнення 240425 грн основного боргу у повному обсязі.

Окрім основного боргу, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітапромбуд" 63589,76 грн - інфляційних втрат; 13343,06 грн - 3% річних та 100676,04 грн - пені, нарахованих внаслідок прострочення виконання зобов`язання.

Як встановлено фактичними обставинами справи, відповідач є боржником, що прострочив, позаяк не здійснив остаточний розрахунок за отриманий Товар за спливом 3 (трьох) банківських днів за кожною видатковою накладною.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно із п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до п. 6.2. Договору сторони дійшли згоди, що у випадку порушення Покупцем строків проведення оплати по даному договору, останній сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за кожний день прострочки.

Здійснивши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" перерахунок 3% річних, інфляційних втрат (за період прострочення з 04.10.2024 до 28.07.2025) та пені (за період прострочення з 04.10.2024 до 04.04.2025) на відповідні суми за накладними з урахуванням здійснених проплат) судом встановлено, що розрахунок позивача перевищує розрахунок суду. Так, обґрунтованість нарахування 3% річних підтверджується в сумі 6127,57 грн, інфляційних втрат в сумі 29375,67 грн та пені в сумі 35558,14 грн. При цьому в силу приписів ч.6 ст. 232 ГК України (чинного на момент звернення позивача із позовом до суду) період нарахування пені не повинен перевищувати 6 місяців, водночас у договорі відсутні положення щодо не врахування таких обмежень. Тому суд самостійно здійснив розрахунок пені, обмежившись шестимісячним строком.

Отже, позивачем заявлено безпідставно 7215,49 грн - 3% річних; 34214,09 грн - інфляційних втрат та 65117,9 грн - пені, тому у стягненні вказаних сум слід відмовити. Поряд з цим такі складові заборгованості підлягають задоволенню у встановлених судом сумах.

Статтею 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 вказаної статті).

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, скористатись іншими процесуальними правами.

Згідно із ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості відповідача перед позивачем слідує з умов укладеного між сторонами Договору, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не подав до суду відзиву, доказів в спростування позовних вимог чи доказів погашення заборгованості.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з урахуванням мотивів щодо безпідставного нарахування 7215,49 грн - 3% річних; 34214,09 грн - інфляційних втрат та 65117,9 грн - пені.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи, що позов задоволено частково, витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 3737,84 грн покладаються на відповідача та такі витрати в розмірі 1278,57 грн залишаються за позивачем. При обчисленні ставки судового збору відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" застосовано коефіцієнт 0,8, оскільки позовну заяву подано в електронній формі в підсистемі ЄСІТС "Електронний суд".

Керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітапромбуд" (вул. Гонти, буд. 22А, м. Вінниця, Вінницький район, Вінницька область, 21022, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Бетон Сервіс" (вул. Стельмаха Володимира, 32А, м. Рівне, Рівненський район, Рівненська область, 33018, ) 240425 грн - основного боргу; 6127,57 грн - 3% річних; 29375,67 грн - інфляційних втрат; 35558,14 грн - пені та 3737,84 грн - витрат на сплату судового збору.

3. У стягненні з відповідача 7215,49 грн - 3% річних; 34214,09 грн - інфляційних втрат та 65117,9 грн - пені відмовити, у зв`язку з чим витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1278,57 грн залишити за позивачем.

4. Згідно із приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи до Електронних кабінетів ЄСІТС.

Повне рішення складено 02 жовтня 2025 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи.