ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2025 р. Справа №914/2450/22(914/2348/24)

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді МАТУЩАКА О.І.

суддів СКРИПЧУК О.С.

КРАВЧУК Н.М.

за участю секретаря судового засідання Ярина ТЕЛИНЬКО

представники сторін від:

позивача Залевська І.В. (адвокатка), Коваль В.В. (ліквідатор);

відповідача Макаров К.І. (адвокат);

від третьої особи 2 Пукас А.В. (адвокатка);

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства Трансоіл Груп (вх.ЗАГС №01-05/1628/25 від 30.05.2025 )

на рішення Господарського суду Львівської області від 08.05.2025 (повне рішення 16.05.2025, суддя Чорній Л.З.)

у справі № 914/2450/22(914/2348/24)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-Україна", м. Львів

до відповідача Приватного підприємства Трансоіл Груп , Київська область, Бучанський район, с.Святопетрівське

за участю третьої особи, яка не заявляє

самостійних вимог щодо предмета

спору на стороні відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю Катма Груп, м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє

самостійних вимог щодо предмета спору на

стороні відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Аліум-Пром", с. Білгородська, Бучанський район, Київська область

про стягнення 10 259 620,00 грн відшкодування вартості майна

у межах справи №914/2450/22

за заявою ініціюючого кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Бел-Петрол Трейдінг", м. Львів

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "БНК-Україна", м. Львів

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

24.09.2024 до Господарського суду Львівської області звернулось ТОВ «БНК-Україна» до відповідача ПП «ТРАНСОІЛ ГРУП», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТОВ «КАТМА ГРУП» та ТОВ «АЛІУМ-ПРОМ» про стягнення 10 259 620,00 грн. вартості безпідставно збереженого майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в лютому 2022 року з території Республіки Білорусь ТОВ «БНК-УКРАЇНА» здійснено ввезення, зокрема, партії дизельного пального масою 186 200 кг (за відправленням № 23157346), яке належала на праві власності позивачу та якою відповідач протиправно розпорядився.

Господарський суд Львівської області рішенням від 08.05.2025 позов задовольнив частково. Стягнув з ПП «ТРАНСОІЛ ГРУП» на користь ТОВ «БНК-УКРАЇНА» 10 243 537,91 грн вартості безпідставного збереженого майна, 15 121,60 грн витрат на проведення експертизи, 122 918,45 грн судового збору. В решті вимог відмовив.

Вказане рішення мотивоване тим, що позивачем доведено, що відповідачем як вантажоодержувачем за відсутності доручення відправника чи власника вантажу здійснено переадресацію вантажу на іншу станцію, ніж вказано у залізничній накладній №23157346 та передано майно (дизельне паливо), яке належить позивачу, а саме: паливо дизельне ДТ-З-К5, сорт F СТБ 1658-2015, у кількості 186 200 кг невстановленим особам. Водночас сторонами не надано доказів передачі - приймання на зберігання 186 200 кг дизельного пального позивача, чим спростовуються доводи ТОВ «АЛІУМ-ПРОМ», що пальне передане на зберігання ТОВ «АЛІУМ-ПРОМ».

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Відповідач подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі покликається на такі обставини:

- судом першої інстанції не встановлено та позивачем не надано доказів отримання саме ПП «ТРАНСОІЛ ГРУП» партії бензину (відправлення №2332825); в матеріалах справи відсутня доказова інформація про те, хто саме отримав партію бензину (№2332825) ТОВ «КАТМА ГРУП», ТОВ «АЛІУМ-ПРОМ» чи ПП «ТРАНСОІЛ ГРУП»;

- матеріали справи не містять доказів фактичної передачі партії дизельного пального (відправлення № 23157346) ПП «ТРАНСОІЛ ГРУП», і відомості про фактичне отримання цього пального апелянтом відсутні;

- суд першої інстанції проігнорував заяви ТОВ «АЛІУМ-ПРОМ» про отримання партії бензину (відправлення №2332825) на відповідальне зберігання за договором № 510/АМ-18 та про згоду на її повернення;

- суд першої інстанції відмовив у залученні АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», що унеможливило з`ясування особи, яка фактично отримала пальне (відправлення № 23157346);

- рішенням суду у справі № 914/2450/22 (914/690/24), що набрало законної сили, встановлено факт отримання ТОВ «АЛІУМ-ПРОМ» пального від ТОВ «БНК-Україна» за договором зберігання № 510/АМ-18. Апелянт зазначає, що ці справи розглядаються одним складом суду в межах однієї справи про банкрутство, і докази не можуть бути прийняті в одному випадку та проігноровані в іншому;

- ПП «ТРАНСОІЛ ГРУП» було залучене ТОВ «АЛІУМ-ПРОМ» до надання послуг як особа, уповноважена на оформлення документів з приймання вантажу через наявність спеціальної ліцензії, а не для фізичного отримання чи розпорядження вантажем;

- переадресація вантажу (відправлення № 23157346) була зумовлена форс-мажорними обставинами бойовими діями та пожежею на нафтобазі;

- рішення суду, на думку апелянта, ґрунтується на помилкових даних висновку експерта від 06.03.2025 № 155-Е щодо ринкової вартості дизельного пального. Експерт, на думку апелянта, не встановив ідентичних умов для визначення вартості та не врахував суттєвих відмінностей у вихідних даних (виробник, дата визначення, транспортні витрати, географічний регіон, спосіб поставки). На думку позивача, існує значна розбіжність між висновком експерта та даними публічного видання «Нафторинок».

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

27.06.2025 представником апелянта в системі «Електронний суд» сформовано клопотання про врахування додаткових відомостей, в яких апелянт покликається на те, що за участю позивача та відповідача розглядається інша судова справа №914/2450/22 (914/1083/24), за аналогічних взаємовідносин, але за іншою поставкою партії пального, посилання на яку неодноразово здійснювалось як позивачем, так і відповідачем. Під час судового розгляду як цієї справи (№914/2450/22(914/2348/24), як і справи №914/2450/22 (914/1083/24), відповідачем неодноразово зверталась увага суду на не дослідження обставин взаємовідносин між позивачем та ТОВ «АЛІУМ-ПРОМ» по договору зберігання № 510/АМ-18; не врахування доказів, що підтверджують отримання останнім вантажу з пальним та інші обставини, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення. Вказані обставини (неврахування доказів та інші обставини), на думку апелянта, обумовили скасування Верховним Судом рішення Господарського суду Львівської області від 07.11.2024 та постанови Західного апеляційного господарського суду від 08.04.2025 у справі №914/2450/22 (914/1083/24) та направлення справи на новий розгляд до Господарського суду Львівської області, про що було винесено відповідну постанову від 18.06.2025 у справі №914/2450/22 (914/1083/24).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВ «АЛІУМ-ПРОМ» сформувало 27.06.2025 в системі «Електронний суд» пояснення, в яких повністю підтримує доводи апеляційної скарги ПП «ТРАНСОІЛ ГРУП» і вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим покликається на такі обставини:

- договір № 24/ТОГ-20 між ТОВ «АЛІУМ-ПРОМ» та ПП «ТРАНСОІЛ-ГРУП» від 01.07.2020 (в редакції додаткової угоди від 03.07.2020), який визначає ПП «ТРАНСОІЛ ГРУП» як «вантажоодержувача» лише для цілей оформлення документів, оскільки мав сертифікат для перевезення небезпечних вантажів;

- умови договору № 24/ТОГ-20, згідно з якими ТОВ «АЛІУМ-ПРОМ» зобов`язувалося забезпечувати подання залізничних цистерн та надавати необхідні документи, а ПП «ТРАНСОІЛ ГРУП» було уповноважене підписувати залізничні накладні від імені та в інтересах ТОВ «АЛІУМ-ПРОМ» для подальшої передачі вантажу;

- суд не дав оцінки наявності договору зберігання № 510/АМ-18 від 28.12.2018 між ТОВ «БНК-Україна» (поклажодавець) та ТОВ «АЛІУМ-ПРОМ» (зберігач), за умовами якого ТОВ «АЛІУМ-ПРОМ» надавало послуги з прийому, зливу, зберіганню та відпуску ПММ;

- саме ТОВ «БНК-Україна» зазначало ПП «ТРАНСОІЛ ГРУП» як «отримувача» в залізничних накладних (графі 4), що відповідало умовам договору № 24/ТОГ-20;

- ТОВ «АЛІУМ-ПРОМ» підтверджує факт отримання через обладнання ТОВ «КАТМА ГРУП» палива дизельного (відправлення № 23157346), що також підтверджується листом №0331-22/03 від 31.03.2022 року;

- ТОВ «АЛІУМ-ПРОМ» отримало пальне від ТОВ «БНК-УКРАЇНА» за рядом залізничних накладних (наприклад, 23327895, 23327909, тощо), що підтверджує сталість господарських взаємовідносин;

- судом проігнороване рішення Господарського суду Львівської області від 22.05.2024 у справі № 914/2450/22(914/690/24), де встановлено укладення договору зберігання № 510/АМ-18 між позивачем та ТОВ «АЛІУМ-ПРОМ;

- Верховний Суд своєю постановою від 18.06.2025 скасував рішення судів попередніх інстанцій в аналогічній справі № 914/2450/22 (914/1083/24) за апеляційною скаргою ПП «ТРАНСОІЛ ГРУП» через недослідження зібраних доказів та неповне з`ясування обставин;

- на підставі вищевикладеного, ТОВ «АЛІУМ-ПРОМ» вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню повністю, і необхідно ухвалити нове рішення про відмову у позовних вимогах ТОВ «БНК-УКРАЇНА».

Також, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВ «АЛІУМ-ПРОМ» сформувало 03.09.2025 в системі «Електронний суд» пояснення, в яких звертає увагу на порушення судом першої інстанції вимог процесуального законодавства, неправильне застосування норм матеріального права, нез`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків рішення суду першої інстанції встановленим обставинам, зокрема покликається на наступне:

- спірний товар (дизельне пальне) був доставлений саме за адресою, на яку його спрямовував позивач на станцію Васильків-1, а кінцевим підсумком на нафтобазу в с. Крячки, що підтверджується транспортними накладними та актами приймання;

- судом першої інстанції не надано оцінку та проігноровано докази, що призвело до стягнення вартості «безпідставно набутого майна, яке неможливо повернути в натурі» з особи, яка не є належним відповідачем у справі;

- суд першої інстанції, в порушення ч. 2 ст. 185 ГПК України, не постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Це обумовило подальше вчинення сторонами процесуальних дій (надання додаткових пояснень та доказів), які мали б здійснюватись до закінчення підготовчого провадження.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВ «КАТМА-ГРУП» правом на надання пояснень щодо доводів апеляційної скарги не скористалась.

Інших клопотань чи заяв, в порядку ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, сторонами подано не було.

02.10.2025 в судове засідання з`явилися представники позивача, відповідача та третьої особи, які навели доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи та оцінка суду.

Місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в лютому 2022 року з території Республіки Білорусь ТОВ «БНК-УКРАЇНА» здійснено ввезення, зокрема, партії дизельного пального масою 186 200 кг (за відправленням № 23157346).

Матеріалами справи підтверджено, що партія дизельного пального масою 186 200 кг придбана ТОВ «БНК-УКРАЇНА» у ЗАТ «Білоруська нафтова компанія» (резидент Республіки Білорусь) на підставі Контракту № 9-4-12/211 від 28.10.2020 року та додаткової угоди № 15-Н/АВ від 25.01.2022 року до Контракту № 9- 4-12/211 від 28.10.2020.

Відповідно до п. 25 накладної УМВС № 23157346 ТОВ «БНК-УКРАЇНА» було зазначено власником вказаної партії дизельного пального.

У залізничній накладній УМВС №23157346 вказано, що одержувачем вказаної партії пального був відповідач.

Місцевим господарським судом встановлено, що 23.02.2022 партія пального у складі вагонів 924870, 74951872, пройшла процедуру розмитнення на території України, що підтверджується митною декларацією форми МД-2 № UA903040/2022/005441 (відмітка станції митного оформлення ПМК 34/903 19.02.2022 ОНП 34/903 від 19.02.2022), а позивачем сплачено митні платежі, зокрема податок на додану вартість та акцизний податок.

Матеріалами справи також підтверджено, що в результаті ввезення партії дизельного пального на митну територію України позивачем зареєстровані перші примірники акцизних накладних: - Акцизна накладна форми «П» № 262 від 19.02.2022 року підписана електронним цифровим підписом ТОВ «БНК-УКРАЇНА» на 62 750,00 кг; - Акцизна накладна форми «П» № 263 від 19.02.2022 року підписана електронним цифровим підписом ТОВ «БНК-УКРАЇНА» на 62 200,00 кг; - Акцизна накладна форми «П» № 267 від 19.02.2022 року підписана електронним цифровим підписом ТОВ «БНК-УКРАЇНА» на 61 250,00 кг. До матеріалів справи долучено копії вказаних акцизних накладних, підписаних ТОВ «БНК-УКРАЇНА» та квитанції про їх реєстрацію.

Видача та реєстрація акцизних накладних позивачем підтверджується також листом ДПС України від 04.07.2023 за № 17790/6/99-00-09-03-02-06 від 04.07.2023, витяг із додатку до якого надано позивачем та досліджено апеляційним судом.

Листом Центру транспортної логістики АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» від 31.07.2023 №ЦТЛ-19/983 ліквідатору надана, зокрема, інформація про переадресування відправлення №23157346. Згідно із отриманою інформацією, за розпорядженням ПП «ТРАНСОІЛ ГРУП» партію пального переадресовано на станцію Переяславська Південно-західної залізниці на під`їзну колію ТОВ «БРСМ-НАФТА» (код власника 3177, код ЄДРПОУ під`їзної колії 32054607).

Тобто судом першої інстанції правильно встановлено, що переадресування відправлення № 23157346 здійснив відповідач.

Так, місцевим господарським судом встановлено, що ліквідатором позивача відправлено запит на ТОВ «БРСМ-НАФТА» з вимогою протягом 3 (трьох) робочих днів надати документи на підставі яких ТОВ «БРСМ-НАФТА» отримало від ПП «ТРАНСОІЛ ГРУП» партію дизельного пального, яка була власністю ТОВ «БНК-УКРАЇНА» та слідувала за відправленням № 23157346 та була злита на нафтобазі, яка розташована за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, с. Переяславське, вул. Шевченка.

У відповідь на вказаний лист ТОВ «БРСМ-НАФТА» повідомило, що не отримувало пальне, яке зазначене у вимозі, однак надало перелік суб`єктів господарювання, які здійснювали господарську діяльність на нафтобазі яка розташована за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, с. Переяславське, вул. Шевченка.

Ліквідатором ТОВ «БНК-УКРАЇНА» надіслано вимоги до вказаних суб`єктів господарювання, зокрема, ТОВ «КАТМА ГРУП». У відповідь на запит ліквідатора, ТОВ «КАТМА-ГРУП» повідомило, що «…в кінці лютого 2022 року, після початку повномасштабної агресії Російської Федерації проти України, ракетними ударами була пошкоджена нафтобаза, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, смт. Глеваха. Враховуючи цей факт, в середині березня 2022 року керівництво ПП «ТРАНСОІЛ ГРУП» та ТОВ «АЛУМ-ПРОМ» звернулося до ТОВ «КАТМА ГРУП» з проханням допомогти перевантажити паливо дизельне…». Також ТОВ «КАТМА-ГРУП» зазначило: «…При цьому, вищезазначеними підприємства були надані В «КАТМА ГРУП» сканкопії товаросупроводжуючих документів, відповідно до змісту яких - вантажоодержувачем палива дизельного є ПП «Трансоіл груп» (Україна, Київська область, Києво-Святошинський район, здійснити таке перевантаження на своїй нафтобазі (знаходиться на праві оренди), що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Переяславське, вул. Шевченка. Для перевантаження палива дизельного із з/д цистерн у автомобільні цистерни, ТОВ «КАТМА ГРУП» на безоплатній основі надало у тимчасове користування ПП « ТОВ «АЛІУМ-ПРОМ» відповідне обладнання нафтобази (враховуючи час - документальне оформлення такого користування не здійснювалося). Як наслідок дизельне пальне із зазначених з/д цистерн по місцю знаходження нафтобази ТОВ «КАТМА ГРУП» було перевантажено у автомобільні цистерни…» Після завантаження дизельного пального в автомобільні цистерни доля дизельного пального позивачу не відома.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять письмових доказів про ТОВ «БНК-УКРАЇНА» адресованих на користь ПП «ТРАНСІОЛ ГРУП» про передачу пального будь-яким особам.

З огляду на це, колегія суддів доходить висновку, що відповідач безпідставно передав партію дизельного пального, яка слідувала за відправленням № 23157346 загальною масою 186 200 кг без згоди власника ТОВ «БНК-УКРАЇНА». Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про подальший рух партії дизельного пального, та доказів того, кому пальне було відпущене чи продане відповідачем.

Місцевим господарським судом встановлено, що ліквідатор ТОВ «БНК-Україна» звертався з вимогою до ПП «ТРАНСОІЛ ГРУП» за вх. №01-27/914/2450/22/274 від 25.08.2023 про сплату 19 114 207,25 грн заборгованості вартості 293,850 тонн бензину та 186,200 тонн дизельного пального, що підтверджується Вимогою про сплату заборгованості вих № 01-27/914/2450/22/274 від 25.08.2023, копія якого додана до матеріалів справи.

У відповіді на вимогу ліквідатора від 20.09.2023 за №23-09-20/1 ПП «ТРАНСОІЛ ГРУП» зазначає, що не здійснювало набуття права власності на майно ТОВ «БНК-Україна» - партію дизельного пального, яка слідувала відправленням №23157346 та партію бензину, яка слідувала відправленням №2332825.

12.01.2024 ліквідатор ТОВ «БНК-Україна» звернувся з повторною вимогою до ПП «ТРАНСОІЛ ГРУП» про сплату 19 114 207,25 грн заборгованості. Вказана вимога залишилася не виконаною ПП «ТРАНСОІЛ ГРУП».

Для відновлення порушених прав, позивач звернувся до суду із позовом, оскільки вважає, що відповідач безпідставно передав партію

Так, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, надалі - ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач був зазначений в залізничній накладній одержувачем товару (дизельного пального), який належить на праві власності позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В частині першій та другій ст. 316 ЦК України, визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п. 5. Порядку ведення Єдиного реєстру акцизних накладних затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2016 р. № 114 акцизна накладна складається в одному примірнику у разі везення/вивезення пального або спирту етилового на митну територію України/за межі митної території України (на підставі даних відповідної митної декларації).

Позивачем долучено до матеріалів справи акцизні накладні форми «П» та квитанції про їх реєстрацію в Єдиному реєстрі акцизних накладних. Про реєстрацію акцизних накладних свідчить наданий позивачем Витяг з Додатку № 1 до листа ДПС України від 04.07.2023 за № 17790/6/99-00-09-03-02-06 від 04.07.2023, згідно якого, акцизні накладні зареєстровані щодо партії товару розмитненого на підставі митної декларації форми МД-2 № UA903040/2022/005441.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що власником партії дизельного палива загальною масою 186 200 кг був саме позивач.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено сторонами, жодних договірних відносин між позивачем та відповідачем не існувало.

В поданій апеляційній скарзі ПП «ТРАНСОІЛ ГРУП» стверджує, що надавав послуги ТОВ «АЛІУМ-ПРОМ» як особа, яка лише уповноважена на оформлювання документів з приймання вантажу через наявність спеціальної ліцензії, але не з фізичного його отримання, розпорядження, чи будь -яке інше.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що листом №09/03-1 від 09.03.2022, адресованим Директору філії ЦТЛ, ПП «ТРАНСОІЛ ГРУП» просило вагони №74941121, 73924870, 74951872 по накладній №23157346, відправлені на адресу ПП «ТРАНСОІЛ ГРУП» переадресувати на станцію Переяславська Півд.-зах. зал. на під`їздну колію ТОВ «БРСМ-НАФТА».

Також, в матеріалах справи наявний наказ №219 від 10.03.2022 на переадресування вантажів на нову адресу.

Як встановлено місцевим господарським судом судом із письмових пояснень третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 - ТОВ «КАТМА ГРУП», дизельне пальне із зазначених залізничних цистерн перевантажено у автомобільні цистерни ПП «ТРАНСОІЛ ГРУП».

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що саме відповідач здійснив розпорядження на переадресацію партії пального та в подальшому отримав пальне, яке належало позивачу.

В той же час, відповідач в поданій апеляційній скарзі стверджує, що 28.12.2018 між ТОВ «БНК-УКРАЇНА» (поклажодавець) та ТОВ «АЛІУМ-ПРОМ» (зберігач) укладено договір зберігання № 510/АМ-18, відповідно з яким, поклажодавець передавав на зберігання нафтопродукти, при цьому, протягом усього періоду дії даного договору, у всіх поставках пального, вантажоотримувачем виступало ПП «ТРАНСОІЛ ГРУП».

Аналогічні доводи наводить ТОВ «АЛІУМ-ПРОМ» в поясненнях поданих під час апеляційного розгляду.

Оцінюючи вказані доводи позивача та третьої особи про отримання пального належного позивачу на зберігання на підставі укладеного 28.12.2018 між ТОВ «БНК-Україна» (поклажодавець) та ТОВ «АЛІУМ-ПРОМ» (зберігач) укладено договору зберігання №510/АМ-18, колегія суддів зазначає таке.

Як визначено в п. 2.4 договору зберігання, прийом (передача) товару на зберігання оформляється актом прийому-передачі товару на зберігання, який складається у день передачі (зливу) товару на зберігання і підписується уповноваженими представниками сторін цього договору. Акти прийому - передачі товару на зберігання складаються на підставі актів приймання ПММ за кількістю та формою 5-НП (з урахуванням особливостей приймання товару за кількістю, визначених в цьому договорі), підписаних представниками сторін.

Згідно п. 2.5 договору зберігання, датою прийняття товару на зберігання є дата підписання сторонами акту прийому-передачі.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд стверджує, що жодним із учасників справи не надано доказів передання на зберігання оспорюваної партії товару, а саме підписаного акту прийому-передачі товару на зберігання. Відтак апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, про те, що сторонами не надано доказів передачі приймання на зберігання 186 200 кг дизельного пального позивача, а тому доводи ТОВ «АЛІУМ-ПРОМ» про отримання вказаного пального в рамках укладеного договору зберігання № 510/АМ-18, апеляційний суд вважає безпідставними.

Відповідно до ч. 4. ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційний суд враховує той факт, що за участю позивача та відповідача розглядається інша судова справа №914/2450/22 (914/1083/24), за аналогічних взаємовідносин, але за іншою поставкою партії пального, посилання на яку неодноразово здійснювалось як позивачем так і відповідачем.

Постановою Верховного Суду від 18.06.2025 у справі №914/2450/22 (914/1083/24), Верховним Судом зроблено висновок, про те, що суди попередніх інстанцій не надали оцінки наявності чи відсутності між позивачем у даній справі та ТОВ «АЛІУМ-ПРОМ» договірних відносин, які полягають в укладенні договору зберігання № 510/АМ-18.

Колегія суддів зазначає, що на відміну від справи №914/2450/22 (914/1083/24), на яку посилається апелянт, у даній справі, яка переглядається апеляційним судом, колегією суддів встановлено факт укладення договору зберігання № 510/АМ-18, однак учасниками справи не підтверджено належними та допустимими доказами факт передання та отримання товару на зберігання.

Відтак, суд апеляційної інстанції встановив, що жодна із сторін у справі не надала доказів передання та/або отримання партії пального на зберігання підставі на підставі договору зберігання № 510/АМ-18.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З наведених норм вбачається, що особа, яка набула майно (кошти) без достатньої правової підстави (або підстава набуття цього майна (коштів) згодом відпала) зобов`язана повернути набуте майно (кошти) потерпілому.

Означене недоговірне зобов`язання виникає в особи безпосередньо з норми ст. 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання виникає в особи з моменту безпідставного отримання нею такого майна (коштів) або з моменту, коли підстава їх отримання відпала (подібний висновок викладено у п.п. 57-60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі №910/910/3831/22 (провадження № 12-45гс23)).

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №320/5877/17, від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19).

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.

Згідно із ч. 2 ст. 1213 ЦК України, у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Підсумовуючи вищевикладене, згідно з встановленими обставинами справи відповідачем як вантажоодержувачем за відсутності доручення відправника чи власника вантажу здійснено переадресацію вантажу на іншу станцію, ніж вказано у залізничній накладній №23157346 та передано майно (дизельне паливо), яке належить позивачу, а саме: паливо дизельне ДТ-З-К5, сорт F СТБ 1658-2015, у кількості 186 200 кг невстановленим особам.

Відтак колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що саме відповідач зобов`язаний здійснити відшкодування його вартості на користь позивача у розмірі 10 243 537,91 грн.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що відповідно до аб. 4 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, заяви (позовні заяви) учасників провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) або інших осіб у спорах, стороною в яких є боржник, розглядаються в межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 ГПК України, підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Відтак доводи третьої особи про те, що суд першої інстанції пропустив передбачені ГПК України стадії дослідження доказів, закриття підготовчого засідання та переходу до розгляду справи по суті, чим порушив норми процесуального права не знайшли свого підтвердження та спростовані вищенаведеними нормами законодавства.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції не вбачає наявність порушень судом першої інстанції норм процесуального права, які могли б слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення з цих підстав.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних та обґрунтованих висновків місцевого господарського суду, то рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 202, 269, 270, 275 - 276, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «ТРАНСОІЛ ГРУП» залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Львівської області від 08.05.2025 у справі № 914/2450/22(914/2348/24) - без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді Н. М. КРАВЧУК

О.С. СКРИПЧУК