РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2025Справа № 910/4607/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроімпорт Азот" м. Полтави

до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" м. Києва

про визнання права власності,

Суддя Паламар П.І.

Секретар судового засідання Григоряк М.С.

Представники:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ :

у квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроімпорт Азот" звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що між ним і відповідачем був укладений договір фінансового лізингу № POAGFLOWWYPS6-1 від 8 жовтня 2021 р., згідно з яким відповідач (далі-банк) зобов`язався набути у власність і передати йому (лізингоодержувачеві) в користування предмет лізингу автомобіль марки Volkswagen модель Touareg серійний номер НОМЕР_1 , рік виробництва 2021, загальною вартістю 1970000 грн. з урахуванням ПДВ, а він в свою чергу - прийняти та відповідно до графіку платежів сплачувати лізингові платежі в розмірі та порядку визначеними цим договором.

У зв`язку з повним виконанням ним умов вищевказаного договору між ними був укладений договір № POAGFLOWWYPS6-1 від 30 вересня 2024 р., згідно з яким відповідач зобов`язався передати йому у власність вказаний автомобіль, а він у свою чергу - прийняти його на умовах, визначених цим договором.

15 жовтня 2024 р. для перереєстрації транспортного засобу він звернувся до Територіального сервісного центру МВС із відповідною заявою додавши пакет документів, на яку отримав відмову з посиланням на те, що в Єдиному реєстрі боржників міститься запис про боржника - АТ КБ "ПриватБанк".

Посилаючись на неможливість зареєструвати автомобіль за собою через включення банку до реєстру боржників, а відсутність документа, який засвідчує його право власності, порушує його право розпоряджатися майном, позивач на підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 328, 392 ЦК України просив задовольнити позов, визнавши за ним право власності на вищевказаний транспортний засіб.

Також просив покласти на відповідача понесені ним по справі судові витрати.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення повідомлений у встановленому порядку, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення повідомлений у встановленому порядку. У відзиві на позовну заяву проти позову заперечував посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог. Вказував, що оскільки позивач з 30 вересня 2024 р. вже є власником транспортного засобу, то позивачем визначено неефективний спосіб захисту. Також зазначав, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки він не порушував прав позивача, не відмовляв останньому у реєстрації транспортного засобу, натомість, порушення права власності позивача було спричинено діями центру МВС.

Суд вважає можливим розглянути справу відповідно до вимог ст. 202 ГПК України у відсутності представників сторін за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір фінансового лізингу - це договір, за яким надаються послуги з фінансового лізингу.

Згідно з ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що 8 жовтня 2021 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № POAGFLOWWYPS6-1, згідно з яким відповідач (далі-банк) зобов`язався набути у власність і передати позивачу (лізингоодержувачеві) в користування предмет лізингу автомобіль марки Volkswagen модель Touareg серійний номер НОМЕР_1 , рік виробництва 2021, загальною вартістю 1970000 грн. з урахуванням ПДВ, а позивач в свою чергу - прийняти та відповідно до графіку платежів сплачувати лізингові платежі в розмірі та порядку визначеними цим договором.

Згідно умов п.п. 1.2., 2.1. договору строк лізингу - 36 місяців, що обчислюється з дати підписання сторонами акту прийому-передачі майна, та який не може бути меншим одного року з моменту передачі майна лізингоодержувачу.

Загальна вартість майна за договором становить 1970000 грн. з урахуванням ПДВ.

Відповідно п.п. 4.1, 4.3. договору протягом усього строку договору майно є власністю банка. Майно переходить у майно переходить у власність лізингоодержувача після сплати банку всієї суми лізингових та інших платежів за цим договором, але не раніше одного року з моменту передачі майна лізингоодержувачу.

Цей договір є належною і достатньою підставою для переходу майна у власність лізингоодержувача після сплати банку всієї суми лізингових та інших платежів за цим договором. Укладення додаткових договорів тощо для переходу майна у власність лізингоодержувача не вимагається.

Відповідно до п. 11.1 договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами всіх зобов`язань за ним.

30 вересня 2024 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу купівлі-продажу предмету лізингу № POAGFLOWWYPS6-1, згідно якого у зв`язку з повним розрахунком між покупцем і продавцем за предмет лізингу до дати укладення цього договору шляхом виплати покупцем усієї вартості предмету лізингу за договором лізингу, відповідач (продавець) зобов`язується передати у власність позивачу (покупцю) автомобіль марки Volkswagen модель Touareg серійний номер НОМЕР_1 , рік виробництва 2021, реєстраційний номер НОМЕР_2 , а позивач у свою чергу - прийняти його на умовах, визначених цим договором.

Вказані обставини підтверджуються, наявними у справі копіями вищевказаних договорів.

Наявним у матеріалах справи актом звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу від 20 вересня 2024 р. стверджується факт сплати відповідачем всіх платежів за договором фінансового лізингу та передачі позивачем відповідачу автомобіля Volkswagen модель Touareg серійний номер НОМЕР_1 разом з відповідними документами у власність.

Також встановлено, що для перереєстрації транспортного засобу позивач 15 жовтня 2024 р. звернувся до Територіального сервісного центру МВС із заявою додавши відповідний пакет документів, на яку отримав відмову з посиланням на те, що в Єдиному реєстрі боржників міститься запис про боржника - АТ КБ "ПриватБанк".

Ці обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи вищевказаними копіями заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроімпорт Азот" від 15 жовтня 2024 р., листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківський, Полтавській та Сумській областях № 31/32/5341/П-2491-2259-2024 від 31 жовтня 2024 р.

Заявлені вимоги стосуються визнання за позивачем права власності на автомобіль марки Volkswagen модель Touareg серійний номер НОМЕР_1 , рік виробництва 2021.

Правове регулювання спірних правовідносин, здійснюється на підставі положень ЦК України, Закону України "Про фінансовий лізинг" (далі-Закон), Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів № 1388 від 7 вересня 1998 р. (далі - Порядок).

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

За змістом наведеної норми позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Право власності може захищатися пред`явленням позову про визнання цього права. Такий позов може бути пред`явлений до будь-якої особи, яка словами чи діями заявила про свої претензії на річ, яка перебуває у власності іншої особи. Позивач, пред`являючи такий позов, повинен надати докази вчинення відповідачем дій або ухилення від вчинення необхідних дій, які можуть розцінюватися як невизнання чи оспорювання права власності.

Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Застосування позову про визнання права власності можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов`язальних відносинах.

Відповідно до абзацу другого ч. 2 ст. 7 Закону якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше.

Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 р. у справі № 761/22937/18.

Згідно зі ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до 1-4 абзаців п. 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

У той же час, відповідно до ч. 5 ст. 34 Закону України "Про дорожній рух", у разі звернення особи, яка внесена до Єдиного реєстру боржників, для здійснення перереєстрації, зняття з обліку транспортного засобу з метою його відчуження територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України зобов`язані відмовити у вчиненні реєстраційної дії, про що не пізніше наступного робочого дня повідомити зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця із зазначенням відомостей про такий транспортний засіб.

За обставинами справи транспортний засіб був переданий відповідачем позивачу.

Відмова ж у реєстрації автомобіля за позивачем через наявність запису в Єдиному реєстрі боржників про власника АТ КБ "ПриватБанк" свідчить про порушення його прав на вільне володіння майном.

Доводи відповідача про те, що він не порушував прав позивача, не відмовляв останньому у реєстрації транспортного засобу, натомість, порушення права власності позивача було спричинено діями центру МВС є необґрунтованими з одягу на наступне.

Сервісний центр діяв у даному випадку як особа, покликана на виконання функцій держави стосовно контролю за дотриманням закону, а не як особа приватного права, що порушила права позивача.

При цьому сервісні центри МВС наділені повноваженнями проводити лише реєстраційні дії щодо обліку транспортних засобів та не є органами, що визнають право власності, а тому не можуть здійснювати операції на підставі документів, що не передбачені Порядком.

Сервісний центр МВС діяв відповідно до приписів п. 15 Порядку, тому доводи відповідача про те, що АТ КБ "Приватбанк" є неналежним відповідачем у справі є безпідставними, тоді як саме перебування банку в реєстрі боржників стало підставою для відмови в реєстрації права власності на автомобіль за позивачем.

При цьому суд враховує, що згідно з п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

За інформацію з Єдиного реєстру боржників, відповідно до якої станом на час розгляду справи щодо АТ КБ "Приватбанк" в реєстрі боржників містяться записи по виконавчих провадженнях, де банк виступає боржником.

Таким чином, оскільки наявність інформації про банк у реєстрі боржників стала підставою для відмови у реєстрації автомобіля за позивачем, відповідачем фактично здійснюються перешкоди у розпорядженні правом власності позивача.

Відповідно до абз. 3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо інше не встановлено законом, у випадку, якщо відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна, то зареєстроване обтяження не зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна.

Таким чином, наявне у відповідача обтяження не повинне становити перешкод у здійсненні права власності позивачем.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Цими ж положеннями передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Для того щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду № 910/7164/19 від 28 травня 2020 р.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту про визнання права власності є ефективним способом відновлення прав та інтересів позивача.

За таких обставин вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроімпорт Азот" про визнання права власності на автомобіль Volkswagen модель Touareg серійний номер НОМЕР_1 відповідно до вимог ст.ст. 321, 392 ЦК України підлягають задоволенню.

Оскільки позов задоволено, понесені по справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроімпорт Азот" м. Полтави задовольнити.

Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроімпорт Азот" (36000, м. Полтава, вул. Половка, 66А, код 38612935) право власності на транспортний засіб автомобіль марки Volkswagen Touareg, VIN НОМЕР_1 , рік виробництва 2021.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код 14360570) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроімпорт Азот" (36000, м. Полтава, вул. Половка, 66А, код 38612935) 23640 грн. витрат по оплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Повне судове рішення складене 30 вересня 2025 р.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар