ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2025 р. м. Київ Справа № 911/874/25

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

без виклику (повідомлення) сторін

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА»

01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411,

до Фізичної особи-підприємця Сокол Владислави Миколаївни

АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

про стягнення заборгованості

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх.№5108/25 від 12.03.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до Фізичної особи-підприємця Сокол Владислави Миколаївни.

Позовні вимоги обґрунтовані неповним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за кредитним договором №455870-КС-006 від 12.04.2023.

Судом встановлено, що позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, а згідно з пунктом 1 частини 5 цієї статті малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" встановлено, що на 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 гривень.

За позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заявлена до стягнення заборгованість у розмірі 289008,00 грн, отже, дана справа є малозначною в розумінні пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, не відноситься до категорій справ, що не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до частини 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Також у позові заявлено клопотання про витребування доказів: витребувати в Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (адреса для кореспонденції: вул. Набережна Перемоги, 30, місто Дніпро, 49094, ідентифікаційний код юридичної особи 14360570) інформацію, що містить банківську таємницю: 1) підтвердження чи спростування, що держателем банківської карти (особою на чиє ім`я було емітовано банківську карту) № НОМЕР_2 , виданої (емітованої) Акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», є або була Сокол Владислава Миколаївна (якщо банківська карта вже не обслуговується станом на даний момент, то зазначити період часу, коли вона була активна та використовувалась її держателем); 2) прізвище, ім`я, по-батькові отримувача грошових коштів, перерахованих на банківський рахунок, який обслуговується за допомогою банківської карти № НОМЕР_2 , виданої (емітованої) Акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», на яку Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» 12 квітня 2023 року були перераховані грошові кошти в загальному розмірі 75000,00 грн; 3) виписку про рух коштів по банківському рахунку, який обслуговується за допомогою банківської карти № НОМЕР_2 , виданої (емітованої) Акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», за період з 12 квітня 2023 року (видача кредиту) по 18 квітня 2023 року включно.

Зважаючи на те, що вказане клопотання про витребування доказів лише частково обгрунтоване позивачем на відповідність вимогам статті 81 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про його задоволення в частині витребування в Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (адреса для кореспонденції: вул. Набережна Перемоги, 30, місто Дніпро, 49094, ідентифікаційний код юридичної особи 14360570) інформацію, що містить банківську таємницю: 1) підтвердження чи спростування, що держателем банківської карти (особою на чиє ім`я було емітовано банківську карту) № НОМЕР_2 , виданої (емітованої) Акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», є або була ОСОБА_1 (якщо банківська карта вже не обслуговується станом на даний момент, то зазначити період часу, коли вона була активна та використовувалась її держателем), оскільки в цій частині клопотання обгрунтоване, в тому числі тим, що обставини, на підтвердження яких витребовується доказ, підлягають встановленню у справі: про те, що кошти позивачем перераховані саме відповідачу.

Проте, витребування інформації про увесь рух коштів по рахунку відповідача не обгрунтований позивачем, оскільки не стосується правовідносин виключно з відповідачем, більше того, зважаючи на характер спірних правовідносин (кредитні) та з огляду на те, що кожна сторона надає докази на підтвердження своїх вимог і заперечень відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, інформацію про рух коштів між рахунками позивача та відповідача має можливість надати сам позивач, не підлягає також витребуванню інформація: 2) прізвище, ім`я, по-батькові отримувача грошових коштів, перерахованих на банківський рахунок, який обслуговується за допомогою банківської карти № НОМЕР_2 , виданої (емітованої) Акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», на яку Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» 12 квітня 2023 року були перераховані грошові кошти в загальному розмірі 75000,00 грн, з урахуванням висновків суду про витребування відомостей щодо відповідача, така неперсоніфікована вимога не стосується обставин справи, оскільки інформація витребовується щодо осіб, які не є учасниками справи, відтак, належність їм банківських карток не входить до предмета доказування у справі.

З урахуванням вказаного, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання про витребування доказів в цій частині та витребувати у банку відомості про те, що, в разі того, якщо держателем банківської карти (особою на чиє ім`я було емітовано банківську карту) № НОМЕР_2 , виданої (емітованої) Акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», є або була ОСОБА_1 , надати інформацію про те, чи були зараховані на цю банківську карту грошові кошти, що перераховані Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» у період з 12 квітня 2023 року по 18 квітня 2023 року (із зазначенням дати, розміру та призначення платежу або платежів та дати зарахування цих платежів на банківську карту № НОМЕР_2 ).

Відповідно до частин 5, 6 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше; за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Як встановлено судом вище, предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а позивачем не наведено суду аргументів щодо того, як характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін і яким чином це вплине на повне та всебічне встановлення обставин справи, щоб суд зміг оцінити їх обгрунтованість.

Зважаючи на вказане, ухвалою Господарського суду Київської області від 27.03.2025 прийнято позовну заяву (вх. №5108/25 від 12.03.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до Фізичної особи-підприємця Сокол Владислави Миколаївни про стягнення заборгованості до розгляду та відкрито провадження у справі №911/874/25, розгляд справи №911/874/25 призначено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» про витребування доказів задоволено частково, витребувано в Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" інформацію, що містить банківську таємницю: 1) письмові пояснення про те, чи є або була Сокол Владислава Миколаївна держателем банківської карти (особою на чиє ім`я було емітовано банківську карту) № НОМЕР_2 , виданої (емітованої) Акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»; 2) у разі того, якщо держателем банківської карти (особою на чиє ім`я було емітовано банківську карту) № НОМЕР_2 , виданої (емітованої) Акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», є або була Сокол Владислава Миколаївна, надати інформацію про те чи були зараховані на цю банківську карту грошові кошти, що перераховані Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» у період з 12 квітня 2023 року по 18 квітня 2023 року (із зазначенням дати, розміру та призначення платежу або платежів та дати зарахування цих платежів на банківську карту № НОМЕР_2 ) та якщо банківська карта вже не обслуговується, станом на даний момент, то зазначити період часу, коли вона була активна та використовувалась її держателем; встановлено відповідачу строк для подання відзиву, позивачу - строк для надання відповіді на відзив, відповідачу - строк для надання заперечень на відповідь на відзив.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» надійшла відповідь на запит (вх. № 2799/25 від 22.04.2025).

Відповідач своїм правом на заперечення позову, в порядку статті 165 Господарського процесуального кодексу України, не скористався та не подав до суду у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву.

Судом вчинені всі належні дії для своєчасного повідомлення відповідача про розгляд цієї справи: копія ухвали Господарського суду Київської області від 27.03.2025 направлялась на адресу місця проживання відповідача, яка встановлена судом за відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та була повернута підприємством поштового зв`язку за зворотною адресою без вручення, з відміткою: «за закінченням терміну зберігання» (штрих-кодовий ідентифікатор 646).

Суд наголошує, що Верховний Суд у постановах від 25.04.2018 у справі №800/547/17, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Таким чином, суд здійснив усі заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

З урахуванням належного повідомлення відповідача про розгляд цієї справи, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

У зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписав рішення без його проголошення, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, відповідно до частин 4, 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

За результатом з`ясування всіх фактичних обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічного та повного дослідження матеріалів справи, суд

встановив:

12.04.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» як кредитодавцем (далі - позивач/кредитодавець) та Фізичною особою підприємцем Сокол Владиславою Миколаївною як позичальником (далі -відповідач/позичальник) укладено договір №455870-КС-006 про надання кредиту (електронна форма), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до пункту 1 договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 75000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності (далі кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та правилами про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям.

Тип кредиту: кредит.

Строк кредиту: 24 тижнів.

Процентна ставка: в день 2,00000000, фіксована.

Знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15012667, фіксована.

Комісія за надання кредиту (далі комісія): 11250,00 грн.

Загальний розмір наданого кредиту: 75000,00грн.

Термін дії договору: до 27.09.2023.

Орієнтована вартість наданого кредиту: 195000,00 грн.

Цілі (мета) кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для здійснення підприємницької, господарської діяльності, незалежної професійної діяльності або будь-якої іншої не забороненої законом діяльності. Цей кредит не є споживчим кредитом.

Протягом строку (терміну) кредитування процента ставка за кредитом нараховується за ставкою вказаною у пункті 1 договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в пункті 3 договору і розраховується в порядку описаному нижче (пункт 2 договору).

У разі якщо погашення кредиту здійснюється згідно погодженого сторонами графіку платежів, що наведений в пункту 3 до договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховується відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в пункту 1 договору (пункт 2.1 договору).

Сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в пункті 3 договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), у наслідок чого виникає про строчка по кредиту, то строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в пункту 1 договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в пункті 3 до договору, та до закінчення терміну дії договору.

У випадку не повернення будь-якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань позичальника, в тому числі з врахуванням скасування умови про нарахування процентів за зниженою процентною ставкою, при чому проценти за користування кредитом нараховуються на фактичний залишок суми кредиту. Всі нараховані проценти за користування кредитом мають бути сплачені не пізніше дати кожного із наступних чергових платежів, при цьому сторони погодили, що кредитодавець надає позичальнику оновлений графік платежів шляхом відображення такого графіку в особистому кабінеті позичальника. Скасування умови про нарахування процентів за зниженою процентною ставкою та початок нарахування процентів за стандартною процентною ставкою на умовах, викладених в цьому договорі не є зміною істотних умов цього договору (пункт 2.2. договору).

Відповідно до пункту 3 договору сторони на момент укладення договору встановили графік платежів.

Згідно з пунктом 4 договору у разі прострочення позичальником дати сплати чергового платежу визначеного графіком платежів, кредитодавець має право нараховувати штраф за кожен випадок такого порушення позичальником у розмірі 10 процентів від загальної суми простроченої заборгованості в порядку визначеному розділом 5 правил (пункт 4 договору).

Позичальник підтверджує, що він ознайомлений з договором про надання кредиту та правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, укладає договір (пункт 5 договору).

Підписанням цього договору позичальник підтверджує, що до укладання договору отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачені законодавством України, зокрема передбачену частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (пункт 8 договору).

Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 75000,00 грн (трьома платежами в розмірі 25000,00 грн кожний із платежів) шляхом перерахування на банківську карту позичальника, яку позичальник вказала при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджуються платіжними інструкціями наданими до матеріалів справи.

Також 17.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» як кредитодавцем та Фізичною особою підприємцем Сокол Владиславою Миколаївною як позичальником укладено додаткову угоду №1 до договору №455870-КС-006 про надання кредиту від 12 квітня 2023 року (електронна форма).

Відповідно до пункту 1 якої позичальник підписанням цієї додаткової угоди підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитодавцем за договором станом на 17.08.2023, в розмірі 101730,00 грн, що включає: суму кредиту 75000,00 грн, проценти за користування кредитом 26730,00 грн, комісія за надання кредиту -0 грн.

Враховуючи пункти 3, 8 додаткової угоди, орієнтована загальна вартість наданого кредиту, в частині заборгованості, що вказана в пункті 3 додаткової угоди, становить 299084,92 грн (пункт 4 додаткової угоди).

Відповідно до пункту 5 додаткової угоди сторони домовились встановити проценту ставку за користування кредитом в такому розмірі:

- з 17.08.2023 до 12.10.2023 діє пільгова ставка 0,862595% в день, якщо позичальник протягом вказаного періоду здійснює платежі по графіку платежів вчасно або з максимальною затримкою до трьох днів. У разі, якщо строк прострочення чергового платежу в вказаний вище період становитиме більше трьох днів, то з четвертого дня прострочення платежу і до 12.10.2023 процентна ставка становитиме 1,15012667% в день.

- з 13.10.2023 - 1,15012667% в день.

Сторони домовились внести зміни в пункт 1 договору та викласти «термін дії договору» в новій редакції, а саме: «Термін дії договору: до 06.06.2024» (пункт 6 додаткової угоди).

Сторони домовились внести зміни в пункт 1 договору та викласти «строк кредиту» в новій редакції, а саме: «строк кредиту: 422 днів» (пункт 7 додаткової угоди).

Відповідно до пункту 8 додаткової угоди сторони погодили графік платежів.

Відповідно до пункту 15 додаткової угоди всі інші умови договору, не змінені додатковою угодою, залишаються чинними та сторони підтверджують свої зобов`язання за ними.

Як зазначає позивач, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, лише часткового сплатила кошти всього на суму 198900,00 грн, чим порушила зобов`язання, встановлені договором.

Предметом позову у цій справі виступає майнова вимога позивача до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме: суми прострочених платежів по тілу кредиту та суми прострочених платежів за процентами.

Відповідно до приписів частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За статтями 77, 78 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За результатом дослідження наданих суду доказів, оцінки їх у сукупності відповідно до вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України, аналізу фактичних обставин справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд встановив таке.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно із статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до пункту 5 кредитного договору позичальник підтверджує, що він ознайомлений з договором про надання кредиту та правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, укладає договір.

Підписанням цього Договору позичальник підтверджує, що до укладання договору отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено законодавством України, зокрема передбачену частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» (пункт 8 договору).

Згідно з пунктом 10 кредитного договору, інші умови цього правочину регулюються правилами, які є невід`ємною частиною договору. Усі неврегульовані договором правовідносини сторін регулюються законодавством України. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 Цивільного кодексу України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Згідно з пунктом 2.2. Правил про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», затверджених наказом директора Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» від 22.06.2021 №10-ОД (далі - Правила) заявник перед заповненням Заявки та до укладання договору має самостійно ознайомитись з інформацією, в тому числі необхідною для отримання кредиту та про наявні і можливі схеми кредитування у кредитодавця, що розміщена на сайті за посиланням: /bizpozyka.com/, /tpozyka.com/, /getfin.com.ua/.

Пунктом 3.1. Правил врегульовано укладання електронного договору, а саме:

- після отримання заявником від кредитодавця повідомлення про прийняте рішення щодо можливості надання кредиту в особистому кабінеті заявника розміщається оферта, яка є пропозицією у розумінні частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» та відповідно до частини 5 статті11 Закону України «Про електронну комерцію» включає умови, викладені у цих правилах, які є невід`ємною частиною договору. Після отримання заявником оферти заявнику надсилається одноразовий ідентифікатор (пункт 3.1.1. договору);

- позичальник може відмовитись від укладання договору (акцепту оферти) шляхом вибору відповідних опцій в особистому кабінеті (пункт 3.1.2. договору);

- у випадку відмови від укладання заявником договору чи непідписання його шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, оферта вважається не акцептованою заявником і втрачає силу. При цьому заявник не позбавляється права знову подати заявку на отримання кредиту (пункт 3.1.3. договору);

- відповідь заявника/позичальника, якому адресована пропозиція укласти договір про надання кредиту, про повне та безумовне її прийняття (акцепт) надається шляхом надсилання електронного повідомлення кредитодавцю, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (пункт 3.1.4. договору);

- позичальник отримує підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа у момент укладання договору (пункт 3.1.5. договору);

- договір про надання кредиту (додаткова угода), укладений в порядку визначеному Законом України «Про електронну комерцію», вважається таким, за правовими наслідками прирівнюється до договору (додаткової угоди), укладеного у письмовій формі (пункт 3.1.6. договору);

- укладаючи договір, кредитодавець та позичальник визнають усі документи (в тому числі договір про надання кредиту, додаткову угоду), підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, еквівалентними за значенням (з точки зору правових наслідків) документам у письмовій формі, підписаним власноруч, що повністю відповідає положенням частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони підтверджують, що договір, додаткова угода, укладені в електронній формі, мають таку саму юридичну силу, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі (пункт 3.1.7. договору).

Кредитодавець інформує заявника про прийняте рішення (щодо можливості надання кредиту) через (одним або кількома способами): СМС-повідомлення та/або дзвінок на телефонний номер (вказаний у заявці); розміщення інформації в особистому кабінеті; електронний лист на адресу електронної пошти заявника (вказану в заявці); повідомленням із використанням сучасних сервісів передачі даних (Viber, WhatsApp, Telegram, Faсebook, Faсebook Mеssenger і т.д.), у разі якщо заявником було вказано контактну інформацію, яка дозволяє зв`язатися із заявником шляхом використання відповідних сервісів; шляхом особистого інформування заявника кредитним посередником (пункт 2.23. Правил).

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; 2) електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Згідно з матеріалами справи, договір між сторонами був підписаний позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора, який був надісланий відповідачем на номер телефону, зазначений позивачем при реєстрації на сайті кредитодавця. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 22.11.2021 у справі № 234/7719/20 (провадження № 61-154св21).

Згідно з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із статтею 652 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Абзац другий частини 2 статті 639 Цивільного кодексу України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

В силу частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.04.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» як кредитодавцем (далі - позивач/кредитодавець) та Фізичною особою підприємцем Сокол Владиславою Миколаївною як позичальником (далі- відповідач/позичальник) укладено договір №455870-КС-006 про надання кредиту (електронна форма), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Також 17.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» як кредитодавцем та Фізичною особою підприємцем Сокол Владиславою Миколаївною як позичальником укладено додаткову угоду №1 до договору №455870-КС-006 про надання кредиту від 12 квітня 2023 року (електронна форма).

Укладення сторонами договору про надання кредиту підтверджене належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи.

На виконання вимог ухвали суду від 27.03.2025, Акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» надано суду повідомлення від 10.04.2025 №20.1.0.0.0/7-250407/71998-БТ про те, що емітована карта № НОМЕР_2 належить Сокол Владиславі Миколаївні (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Згідно з платіжними інструкціями №564837729, №564837766, №564837795 Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» перерахувало на вказаний рахунок 75000,00 грн.

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди №1 до договору №455870-КС-006 про надання кредиту від 12 квітня 2023 року позичальник підписанням цієї додаткової угоди підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитодавцем за договором станом на 17.08.2023, в розмірі 101730,00 грн, що включає: суму кредиту 75000,00 грн, проценти за користування кредитом 26730,00 грн, комісія за надання кредиту 0 грн.

Враховуючи пункти 3, 8 додаткової угоди орієнтована загальна вартість наданого кредиту, в частині заборгованості, що вказана в пункті 3 додаткової угоди, становить 299084,92 грн (пункт 4 додаткової угоди).

Відповідачем на виконання умов кредитного договору здійснено лише часткову оплату на суму 198900,00 грн.

Відповідно до додаткової угоди з урахуванням графіку платежів, сум і дат платежів відповідача, відповідач повинна була здійснити останній платіж 06.06.2024.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") Європейський суд з прав людини наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).

Зазначені вище обставини щодо укладення кредитного договору, отримання коштів, розміру заборгованості, відповідачем, в порядку, визначеному статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, не спростовані та не заперечені.

Щодо розміру заборгованості, суд зазначає також таке.

Відповідно до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно з частиною 2 статті 1056-1 Цивільного кодексу України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як встановлено судом вище, позивач виконав умови договору та перерахував відповідачу грошові кошти.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У додатковій угоді до договору визначений графік платежів для погашення заборгованості позичальника, відповідно до якого встановлені періоди користування кредитом, проценти за користування кредитом, розмір періодичних платежів, комісія за надання кредиту та загальний платіж.

Так, згідно з вищевказаним графіком, сторони домовились про те, що повернення кредиту, сплата процентів та комісії відбувається шляхом сплати відповідачем кожні 14 днів, з кінцевою датою повернення 06.06.2024.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи викладене, те, що матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов договору та сплати заборгованості за договором в установлений строк, суд визнає обгрунтованою вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання кредиту №455870-КС-006 від 12.04.2023 в розмірі 298008,00 грн, з яких: 75000,00 грн заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом, 214008,00 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом.

Зважаючи на вказане, позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог, сплачена позивачем сума судового збору підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача у сумі 3468,10 грн.

Оскільки позивачем його витрати на професійну правничу допомогу зазначені суду лише у попередньому (орієнтовному) розмірі, питання їх розподілу не вирішується судом під час ухвалення рішення суду у справі.

Керуючись статтями 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов (вх.№5108/25 від 12.03.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до Фізичної особи-підприємця Сокол Владислави Миколаївни про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сокол Владислави Миколаївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411, ) заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом у розмірі 75000,00 грн (сімдесят п`ять тисяч гривень), заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом у розмірі 214008,00 грн (двісті чотирнадцять тисяч вісім гривень) та 3468,10 грн (три тисячі шістдесят вісім гривень десять копійок) витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 03.10.2025.

Суддя С.О. Саванчук