СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м. Харків Справа №922/744/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,

за участю представників:

позивача (в режимі відеоконференції) - ОСОБА_1. (адвокат), довіреність №672-Д від 27.12.2024 року, свідоцтво ЛГ№000173 від 28.09.2018 року;

відповідача - ОСОБА_2 (самопредставництво), виписка з ЄДР ЮО ФОП та ГФ, наказ від 27.01.2025 року №7-к/тр, посадова інструкція, протокол загальних зборів учасників ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_3»;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1» (вх.№1475Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 03.06.2025 року у справі №922/744/25,

за позовом Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1», АДРЕСА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_3», АДРЕСА_3,

про стягнення 3227332,43 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державне підприємство ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_3», в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь 3124575,31 грн, з яких: 1770975,98 грн пені та 1353599,33 грн процентів за користування коштами попередньої оплати. Також до стягнення заявлені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 37494,90 грн.

19.03.2025 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій просив збільшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача на свою користь 102757,12 грн, з яких: 57261,60 грн пені за період з 01.03.2025 по 02.03.2025 та 45495,52 грн процентів за користування коштами попередньої оплати за період з 01.03.2025 по 02.03.2025. Отже, ціна позову становить - 3227332,43 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.06.2025 року у справі №922/744/25 (повний текст складено 13.06.2025 року, суддя Жиляєв Є.М.) позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_3» (АДРЕСА_4) на користь Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1» (АДРЕСА_2) - 182823,75 грн пені; 139909,49 грн процентів за користування коштами попередньої оплати та 40522,90 грн судового збору.

У решті позову відмовлено.

Позивач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить:

- рішення Господарського суду Харківської області від 03.06.2025 року у справі №922/744/25 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_3» на користь Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1» 1645413,83 грн пені та 1259185,36 грн процентів за користування коштами попередньої оплати;

- в іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 03.06.2025 року по справі №922/744/25 залишити без змін;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_3» на користь Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1» судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а відповідачем не доведено належними та допустимими доказами обставин, що звільняють його від відповідальності за невчасну поставку товару за державним контрактом.

За твердженням позивача, сторони обопільно погодили підстави та розмір нарахувань за порушення зобов`язань за контрактом, і у разі спору про стягнення суми заздалегідь визначеної санкції, що передбачена сторонами у контракті, достатньо довести лише тільки факт такого порушення умов контракту боржником, тобто релевантну протиправність дій останнього. На думку позивача, ані факту наявності дійсних майнових втрат, ані їх дійсного розміру позивач доводити не зобов`язаний, як і не зобов`язаний доводити наявність причинно-наслідкового зв`язку, адже останній презюмується волею сторін, які встановили санкцію за конкретне визначене порушення у контракті.

Позивач зазначає, що передбачені контрактом проценти не є неустойкою (штрафом, пенею) та не є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання, а є саме процентами за користування попередньою оплатою відповідно до ч. 3 ст. 693 ЦК України та стягуються незалежно від наявності вини боржника, тобто є боргом, а тому зменшення їх розміру на підставі ч. 1 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України неможливе.

Також позивач зазначає, що зменшення судом першої інстанції неустойки (пені) фактично нівелює мету існування неустойки як виду цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язання, що в свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Разом з тим, позивач вважає, що контракти, укладені в умовах правового режиму воєнного стану, повинні враховувати підвищений ризик та відповідальність, пов`язані з недотримання їх умов: штрафні санкції повинні бути максимально суворими, щоб підкреслити важливість безумовного виконання контрактних зобов`язань. На думку позивача, враховуючи критичну номенклатуру товару, яка є предметом державних контрактів на поставку товарів ІНФОРМАЦІЯ_6, суд не повинен зменшувати штрафні санкції, оскільки таке зменшення може негативно вплинути, насамперед, на обороноздатність країни та національну безпеку в цілому.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.06.2025 року відкрито апеляційне провадження за скаргою позивача - Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1» на рішення Господарського суду Харківської області від 03.06.2025 року у справі №922/744/25. Встановлено відповідачу строк протягом якого він має право подати до суду відзив на апеляційну скаргу, а також встановлено учасникам справи строк протягом якого вони мають право подати до суду клопотання, заяви, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі. Справу призначено до розгляду в судове засідання і роз`яснено шляхи реалізації права учасників справи на участь у судовому засіданні, а також шляхи реалізації права учасників справи на подання документів до суду засобами електронного зв`язку через підсистему електронний суд. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/744/25.

02.07.2025 року матеріали справи №922/744/25 на вимогу надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№8864 від 17.07.2025 року), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення норм матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

28.07.2025 року від позивача надійшла заява (вх.№9214), в якій просить розглядати справу без його участі, за наявними в справі матеріалами та зазначає, що апеляційну скаргу підтримує у повному обсязі.

Ухвалою суду від 31.07.2025 року з огляду на приписи ст.216 та ст.270 Господарського процесуального кодексу України відкладено розгляд справи на іншу дату.

22.08.2025 року від відповідача надійшло клопотання (вх.№10064), в якому повідомив, що ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_3» направило на електрону адресу ДП ІНФОРМАЦІЯ_4 «ІНФОРМАЦІЯ_1» пропозицію щодо укладання мирової угоди по справі №922/744/25 та проект мирової угоди. У зв`язку з чим відповідач просить відкласти розгляд справи на іншу дату з огляду на необхідність додаткового часу для мирного врегулювання спору між сторнами.

Крім того відповідач надав додаткові пояснення по справі (вх.№10067 від 25.08.2025 року), які досліджено та долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 25.08.2025 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_3» про відкладення розгляду справи задоволено. Розгляд справи №922/744/25 за апеляційною скаргою позивача - Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1» на рішення Господарського суду Харківської області від 03.06.2025 року відкладено на 18.09.2025.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити. Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши з урахуванням положень ч. 1 ст. 269 ГПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

11.11.2024 року між Державним підприємством ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_3» (виконавець) укладено Державний контракт на виготовлення та поставку (закупівлю) товарів ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі - Контракт), відповідно до умов якого виконавець зобов`язувався виготовити та поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства України, умов і вимог цього Контракту товари ІНФОРМАЦІЯ_6 (далі - Товар), найменування, технічні характеристики, кількість, вартість (ціна) та строки поставки яких зазначені у цьому Контракті та в Специфікації товарів ІНФОРМАЦІЯ_6 (Додаток 1 до Контракту) (далі - Специфікація), для подальшого використання ІНФОРМАЦІЯ_7, а Замовник зобов`язувався прийняти через НОМЕР_1 військове представництво ІНФОРМАЦІЯ_2 та оплатити Товар в строки і на умовах, визначених цим Контрактом.

Відповідно до п. 2.2. Контракту загальна вартість (ціна) Товару за Контрактом становить 171784800,00 грн, ПДВ становить 28630800,00 грн.

Пунктом 2.9. Контракту визначено, що відповідно до вимог абзаців 4, 5 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року №1070 «Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» (із змінами) за рішенням державного замовника розрахунки за товари можуть здійснюватися шляхом проведення попередньої оплати у розмірі до 70 (сімдесяти) відсотків від вартості (ціни) Товару за Контрактом на строк не більше як на 90 днів з дати перерахування коштів на рахунок Виконавця у такому порядку: до 70 (сімдесяти) відсотків від вартості Товару за Контрактом здійснюється Замовником на підставі рахунку, наданого Виконавцем та за умови надання Виконавцем Замовнику чинного на дату подання рахунку обґрунтування необхідності попередньої оплати.

Замовник письмово поінформує Виконавця щодо рішення державного замовника стосовно можливості та порядку здійснення попередньої оплати за цим Контрактом протягом 2 (двох) робочих днів з дати отримання такого рішення.

У разі проведення попередньої оплати Товар поставляється не пізніше строку поставки Товару, зазначеного у Специфікації.

Попередня оплата здійснюється протягом 15 (п`ятнадцяти) банківських днів після прийняття державним замовником рішення щодо здійснення попередньої оплати за умови наявності (надходження) бюджетних асигнувань (коштів) па рахунку Замовника на підставі рахунку на оплату, наданого Виконавцем, шляхом перерахування коштів па рахунок, відкритий на ім`я Виконавця в органі державної казначейської служби, з подальшим використанням зазначених коштів Виконавцем виключно на цілі, визначені цим Контрактом, з наданням відповідних підтвердних документів.

Відповідно до п. 4.1. Контракту виконавець зобов`язаний поставити Товар згідно з умовами цього Контракту не пізніше строку, визначеного в Специфікації.

Пунктом 7.1. Контакту встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим Контрактом сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства та цього Контракту.

Відповідно до пп. 1 п. 7.2 Контракту у разі порушення строків поставки Товару з Виконавця стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості Товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків вказаної вартості.

Пп. 4 п. 7.2 Контракту передбачено, що у разі порушення Виконавцем зобов`язань щодо строків поставки Товару, за умови здійснення Замовником попередньої оплати, Виконавець зобов`язаний сплатити на користь Замовника проценти за користування коштами попередньої оплати (в частині вартості простроченого Товару) у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, від дня порушення строку поставки Товару до дня виконання Виконавцем обов`язку щодо поставки Товару, визначеного згідно з абзацом першим пункту 3.3 цього Контракту.

Пунктом 7.5. Контракту встановлено, що у випадку невиконання або неналежного виконання однією зі Сторін своїх зобов`язань за Контрактом, і які привели до заподіяння збитків іншій Стороні, винна Сторона зобов`язана відшкодувати такі збитки у межах реального збитку понад неустойки, передбачені цим Контрактом і чинним законодавством України. Упущена вигода відшкодуванню не підлягає. Під реальними збитками слід розуміти втрати, які потерпіла Сторона понесла у зв`язку з порушенням іншою Стороною умов цього Контракту, витрати, які Сторона понесла або повинна понести для відновлення свого порушеного права.

Згідно з п.7.12. Контракту продовження строку (терміну) виконання зобов`язань постачання Товару можливе у випадку настання істотної зміни обставин, які впливають на можливість виконання своїх обов`язків за Контрактом у разі, якщо вони змінилися настільки, що якби Сторони могли це передбачити, вони не укладали б цей Контракт, або уклали б його на інших умовах. У разі зміни обставин, якими Сторони керувалися при укладенні Контракту він може бути змінений або розірваний за згодою Сторін. Доказом виникнення істотної зміни обставин, які впливають на можливість виконання своїх обов`язків за Контрактом є документ (висновок) про істотну зміну обставин, що видається Торгово-промисловою палатою України. Сторона, що не може виконувати зобов`язання за Контрактом унаслідок виникнення істотної зміни обставин, повинна у максимально короткий час (не пізніше 5 (п`яти) календарних днів) з моменту їх виникнення повідомити про це в письмовій формі іншу сторону. У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про настання істотної зміни обставин вона позбавляється права посилатися на ці обставини, навіть при наявності відповідного висновку про істотну зміну обставин, що видається Торгово-промисловою палатою України.

Контракт набирає чинності з дати його укладання та діє до 30.04.2025 року, а в частині виконання гарантійних зобов`язань -до повного виконання (п. 11.1. Контракту).

У Додатку №1 до Контракту Специфікації товарів ІНФОРМАЦІЯ_6 сторони визначили найменування товару, його комплектацію із зазначенням креслень, технінчих умов, стандартів, яким повинна відповідати (номер, дата), кодом УКТЗЕД, кількість компл., вартість (ціна) за одиницю (без ПДВ), загальну вартість (ціна) товару без ПДВ та строки поставки Товару.

Так, строк поставки товару (перша партія) за кодом УКТЗЕД у кількості 4000 компл на загальну вартість 57261600,00 грн становить Т0+30 календарних днів, де ТО - дата здійснення попередньої оплати згідно з абз. 2 п. 2.9. Контракту; товару (друга партія) у кількості 4000 компл на загальну вартість 57261600,00 грн становить Т0+60 календарних днів, у кількості 2000 компл на загальну вартість 28630800,00 грн становить Т0+90 календарних днів.

25.11.2024 року сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Контракту, якою погоджено викласти п.2.2. Контракту в наступній редакції: «загальна вартість (ціна) Товару за цим Контрактом становить 143154000,00 грн. Сторони визнають та підтверджують, що згідно з пп. 4. п. 32 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України операції з постачання Товару за цим Контрактом звільняються від оподаткування податком на додану вартість», та викладено специфікацію товарів ІНФОРМАЦІЯ_6 з урахуванням вказаних змін.

Так, зі змісту вказаної Специфікації (Додаток 1 до ДУ №1 від 25.11.2024 року до Контакту) вбачається, що загальна кількість товару, що поставляється за Контрактом становить 10000 комплектів, на загальну вартість 143154000,00 грн.

На виконання умов Контракту позивачем здійснено сплату попередньої оплати за товари ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі 100207800,00 грн (на підставі платіжної інструкції №224 від 28.11.2024 на суму 40083120,00 грн, на підставі платіжної інструкції №225 від 28.11.2024 на суму 40083120,00 грн, на підставі платіжної інструкції №226 від 28.11.2024 на суму 20041560,00 грн).

У відповідності до Додаткової угоди №2 від 19.12.2024 до Контракту сторони визначили, що обсяг фінансування та бюджетні зобов`язання за цим. Контрактом за загальним фондом КПКВК 2101150 у 2024 році становлять 100207800,00 грн.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами у справі, виконавець у відповідності до умов Контракту зобов`язаний поставити першу партію Товару в строк до 29.12.2024 включно, другу партію в строк до 28.01.2025 включно, другу частину другої партії до 28.02.2025 включно.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі товару у загальній кількості 10000,00 комплектів, складені на підставі:

- видаткової накладної від 16.01.2025 року №4 про поставку замовнику товарів в кількості 2938 комплектів на суму 41985195,20 грн,

- видаткової накладної від 16.01.2025 року №7 про поставку замовнику товарів в кількості 1062 комплектів на суму 15176404,80 грн,

- видаткової накладної від 03.02.2025 року №8 про поставку замовнику товарів в кількості 790 комплектів на суму 11309166,00 грн,

- видаткової накладної від 11.02.2025 року №9 про поставку замовнику товарів в кількості 1540 комплектів на суму 22045716,00 грн,

- видаткової накладної від 20.02.2025 року №18 про поставку замовнику товарів в кількості 1670 комплектів на суму 23906718,00 грн,

- видаткової накладної від 03.03.2025 року №20 про поставку замовнику товарів в кількості 2000 комплектів на суму 28630800,00 грн.

09.01.2024 року відповідач звернувся до Харківської торгово-промислової палати з заявою щодо аналізу наявності істотної зміни обставин, яка ускладнює своєчасне виконання зобов`язань за Державним контрактом на виготовлення та поставку (закупівлю) товарів ІНФОРМАЦІЯ_6 від 11.11.2024 року №26/3-654-VDK-24, укладеним з Державним підприємством ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1».

17.01.2025 року Харківською торгово-промисловою палатою надано відповідачу Висновок (Hardship) про істотну зміну обставин, яка ускладнює своєчасне виконання зобов`язань за Державним контрактом на виготовлення та поставку (закупівлю) товарів ІНФОРМАЦІЯ_6 від 11.11.2024 року №26/3-654-VDK-24. Зі змісту вказаного висновку вбачається, що для ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_3» при виконанні своїх зобов`язань за Контрактом відбулась істотна зміна обставин, що знаходилась поза контролем Сторін та яка об`єктивно ускладнює своєчасне виконання зобов`язань за Державним контрактом на виготовлення та поставку (закупівлю) товарів ІНФОРМАЦІЯ_6 від 11 листопада 2024 року №26/3-654-VDK-24, укладеним з Державним підприємством ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1». Також зазначено про те, що згідно зі ст. 652 Цивільного кодексу України ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_3» має право ініціювати внесення змін до Контракту в частині продовження строків поставки Товару.

Листом вих.№АО-201 від 20.01.2025 року ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_3» повідомило про неможливість виконати своєчасну поставку першої партії товару (до 29.12.2024 року) у зв`язку з істотною зміною обставин, які суттєво вплинули на виробничі та логістичні процеси.

Претензією від 22.01.2025 року №11/2-11152 та уточненою претензією від 23.01.2025 року №11/2-1255 позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату пені за порушення строків поставки Товару, а також проценти за користування коштами попередньої оплати.

У відповідь на претензію листом №СК-28/5 від 28.01.2025 року ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_3» звернулося до позивача з проханням розглянути можливість зміни умов поставки та укласти додаткову угоду до Контакту на виготовлення та поставку (закупівлю) товарів ІНФОРМАЦІЯ_6, якою встановити строк поставки загальної кількості товару (10000 комплектів) протягом 90 календарних днів з моменту отримання попередньої оплати, без поділу загальної кількості товару на партії, та не застосовувати до ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_3» штрафні санкції за несвоєчасну поставку першої партії товару за Контрактом.

Листом вих №АО-122 від 12.02.2025 ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_3» звернулося до позивача з проханням здійснити доплату 30% вартості товару першої партії у розмірі 17078480,00 грн, розглянути можливість зміни умов поставки та укласти додаткову угоду до Контакту на виготовлення та поставку (закупівлю) товарів ІНФОРМАЦІЯ_6, якою встановити строк поставки загальної кількості товару (10000 комплектів) протягом 90 календарних днів з моменту отримання попередньої оплати, без поділу загальної кількості товару на партії, та не застосувати до ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_3» штрафні санкції, зазначені в претензії вих.№11/2-1152 від 22.01.2025 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за Контрактом щодо строків поставки товару, у зв`язку з чим заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 1828237,58 грн та 1399094,85 грн процентів за користування коштами попередньої оплати (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

Місцевий господарський суд встановив, що оскільки відповідач прострочив виконання свого зобов`язання щодо своєчасної поставки товару, позовні вимоги про стягнення пені та процентів за користування коштами обґрунтованими та підлягають задоволенню. Водночас, оцінюючи наявні матеріали даної справи, доводи відповідача, беручи до уваги інтереси позивача, враховуючи виконання основного зобов`язання за договором в повному обсязі, відсутність доказів понесення позивачем збитків та інших для нього наслідків порушення зобов`язання відповідачем, незначності прострочення виконання зобов`язання, зважаючи на військову агресію Російської Федерації на території України та суспільну необхідність господарської діяльності відповідача, а також виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, поведінку самого відповідача, яким вживалися заходи щодо належного виконання контракту, з метою забезпечення балансу інтересів сторін, суд першої інстанції вважав за можливе зменшити розмір пені та процентів за користування коштами на підставі ч.3 статті 551 Цивільного кодексу України на 90% на підставі клопотання відповідача.

Надаючи власну правову оцінку обставинам справи, апеляційний господарський суд зазначає таке.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як встановлено судом, спірні правовідносини виникли між сторонами на підставі державного Контракту про поставку (закупівлю) товарів ІНФОРМАЦІЯ_6.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору поставки, який у розумінні статей 11, 509 ЦК України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно з ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як визначено статтею 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, відповідач у відповідності до умов Контракту після отримання попередньої оплати товару від замовника був зобов`язаний поставити першу партію товару, визначену специфікацією, позивачу (замовнику) у строк до 29.12.2024 року включно, другу партію в строк до 28.01.2025 року включно, другу частину другої партії до 28.02.2025 року включно.

Разом з тим, у порушення умов спірного Контракту частину товару відповідачем поставлено, а позивачем прийнято 16.01.2025 року, другу партію було поставлено частинами - 790 од. 03.02.2025 року, 1540 од. 11.02.2025 року та 1670 од. 20.02.2025 року, другу частину другої партії 2000 од.- 03.03.2025 року, що підтверджується наявними у справі актами приймання-передачі товару, тобто з порушенням строків поставки товару.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Положеннями ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Зміст доводів апеляційної скарги зводиться до тверджень щодо помилковості висновку суду першої інстанції, зокрема стосовно зменшення пені, з урахуванням чого суд апеляційної інстанції зважає на таке.

Правовідносини із застосування неустойки (штрафних санкцій) за невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, правила її застосування, умови зменшення її розміру врегульовані положеннями ГК України (які є чинними на час виникнення спірних правовідносин та прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення) та ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення платежу, а день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 року у справі №927/1091/17.

Неустойка має подвійну правову природу - є одночасно способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Водночас застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За частиною другою статті 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Подібні норми також містить частина третя статті 551 ЦК України, яка визначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення частини третьої статті 551 ЦК України надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Тобто зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 ЦК України), господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 26.08.2021 року у справі №911/378/17 (911/2223/20).

Верховний Суд в постанові від 23.02.2023 року у справі №905/1677/16 констатував, що застосоване у ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України словосполучення «суд має право» та «може бути зменшений за рішенням суду» свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення.

Крім того, у вирішенні судом про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суду належить брати також до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання. При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.05.2019 року у справі №910/11733/18 та від 04.06.2019 року у справі №904/3551/18).

Отже, для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Водночас закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №902/417/18.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 року у справі №911/2269/22 зазначила, що розмір неустойки у зобов`язальних правовідносинах, право вимоги щодо якої набуде кредитор, обумовлений умовами для її застосування: характером неустойки (договірний або встановлений законом); підставами для її застосування (зазначення в договорі або в законі обставин, за яких її буде застосовано); складом неустойки (пеня, штраф), відповідно, розміром кожної із цих складових; умовами сплати неустойки внаслідок порушення зобов`язання, зокрема, у разі заподіяння збитків. Отже, у правовідносинах, хоча і подібних між собою (тотожних) або навіть за участі одних і тих самих сторін, за відмінності, зокрема, в умовах договору, хоча би одного із наведених чинників, якими обумовлюється застосування неустойки за порушення зобов`язання, різниця у розмірі неустойки в кожних конкретних правовідносинах закладається вже на етапі формулювання умов виконання зобов`язання та виникнення зобов`язання.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №911/2269/22 також звернула увагу на те, що категорії «значно» та «надмірно», які використовуються у статті 551 ЦК України та у статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку з урахуванням того, що правила наведених статей спрямовані на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. А тому, як зауважила об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 %, тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто в межах судового розсуду. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

Слід враховувати і те, що питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст та умови конкретних правовідносин, наявність/відсутність наданих сторонами доказів у сукупності, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення такої дії.

Відповідно до ч.1 ст.652 Цивільного кодексу України в разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Вказане положення чинного законодавства знайшло своє відображення у п. 7.12. Контракту, яким продовження строку (терміну) виконання зобов`язань постачання Товару можливе у випадку настання істотної зміни обставин, які впливають на можливість виконання своїх обов`язків за Контрактом у разі, якщо вони змінилися настільки, що якби Сторони могли це передбачити, вони не укладали 6 цей Контракт, або уклали б його на інших умовах. У разі зміни обставин, якими Сторони керувалися при укладенні Контракту він може бути змінений або розірваний за згодою Сторін.

Апеляційний господарський суд погоджується із судом першої інстанції, що при вирішенні питання про зменшення пені, слід враховувати:

1) ступінь виконання зобов`язання боржником (постачальником) - в повному обсязі, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі, підписаними уповноваженими представниками сторін без зауважень та заперечень щодо кількості, якості та строків поставки товару;

2) матеріали справи не місять доказів понесення позивачем реальних збитків або негативних наслідків, які йому було завдані;

3) причини неналежного виконання зобов`язання: існування об`єктивних обставин, які ускладнювали вчасне здійснення поставки, як на момент укладення договору, так і в період виконання постачальником обов`язків, як то тривання воєнного стану та постійні ракетні та артилерійські обстріли ворожими військами міста Харкова та Харківської області, а також існування суб`єктивних обставин, що заважали поставити одразу однією великою партією товар, зокрема, затримка поставки товару польським контрагентом відповідача; невідповідність термінів виробництва та поставки Товару, встановлених у Контракті, реальним термінам, заявленим Підприємством;

4) тривалість прострочення виконання зобов`язання - порушення строків поставки товару постачальником є незначним;

5) поведінка боржника та поведінку кредитора: постачальник і замовник були обізнані про виникнення обставин, які могли ускладнити та ускладнювали вчасне здійснення поставки; боржник не ухилявся від виконання своїх зобов`язань щодо поставки товару, зобов`язання з поставки товару виконані ним у обсязі, які були обумовлені відповідно до умов договору;

6) додатковим важливим фактором, який істотно вплинув на своєчасність виконання підприємством відповідача Контракту, є та обставина, що тривалість повного циклу серійного виробництва партії 4000 штук Товару складає 30 робочих днів та не включає в себе час, необхідний на подальші дії з приймання-передачі тощо, а лише включає час виробничого процесу з виготовлення Товару. Встановлення у Специфікації до Контракту поставки першої партії товару 30 календарних днів, значною мірою (майже на третину) скоротило час, необхідній для виробництва та поставки товару та ускладнило своєчасне виконання поставки першої партії в повному обсязі.

При цьому колегія суддів також зважає на той факт, що поставка товару за договором залежала від поставки ІНФОРМАЦІЯ_9 від контрагентів (з огляду на те, що товар виробляється з ІНФОРМАЦІЯ_9 закордонного виробництва).

Так, факт затримки ІНФОРМАЦІЯ_9 підтверджується листом компанії ІНФОРМАЦІЯ_8 від 08.01.2025 року №WF 0108/2025-0324 до ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_3», згідно з яким, поставку ІНФОРМАЦІЯ_9 в Україну планувалось здійснити з ІНФОРМАЦІЯ_10 орієнтовно на 10.12.2024 року, проте, через необхідність отримання додаткового дозвільного документу під час перебування вантажу на митному кордоні в Болгарії, що зайняло би близько 5-6 тижнів, з метою прискорення поставки було прийняте рішення повернути комплектуючі з кордону Болгарії до Туреччини та направити вантаж напряму до Польщі за допомогою авіасполучення. Враховуючи зазначені обставини, комплектуючі були отримані ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_3» лише 27.12.2024 року, замість 10.12.2024 року, як планувалось, що підтверджується імпортними митними деклараціями від 26.12.2024 року №24U23U9, від 27.12.2024 року №24U24U8, №24U22U0.

Матеріали справи містять висновок Харківської торгово-промислової палати від 17.01.2025 року (Hardship) про істотну зміну обставин, яка ускладнює своєчасне виконання зобов`язань за Державним контрактом на виготовлення та поставку (закупівлю) товарів ІНФОРМАЦІЯ_6 від 11.11.2024 року №26/3-654-VDK-24, який засвідчує, що для ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_3» при виконанні своїх зобов`язань за Контрактом відбулась істотна зміна обставин, що знаходилась поза контролем сторін та яка об`єктивно ускладнює своєчасне виконання зобов`язань за контрактом.

Апеляційний господарський суд звертає увагу на посилання у вказаному висновку на висновок НОМЕР_1 військового представництва ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25.10.2024 року №1026/2758 щодо спроможності відповідача з постачання ІНФОРМАЦІЯ_11, у якому зазначено, що серед ризиків, які можуть виплинути на своєчасне надання послуг виконавця за контрактом є, зокрема, стовідсоткова залежність ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_3» від комплектуючого закордонного виробництва - ІНФОРМАЦІЯ_12.

Враховуючи відповідні обставини, колегія суддів доходить висновку, що затримка поставки ІНФОРМАЦІЯ_9 з Турецької Республіки через простій машин з продукцією на митному кордоні Республіки Болгарії та повернення їх виробнику призвела до значної затримки поставки ІНФОРМАЦІЯ_9 безпосередньо до України та прострочення ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_3» термінів виготовлення та поставки першої партії Товару, що ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_3» не могло передбачити при укладенні Контракту, адже вказані обставини знаходилися поза контролем відповідача.

Пунктом 4.2 Контракту передбачено, що в обґрунтованих випадках сторони мають право коригувати строк поставки Товару не пізніше ніж за 5 (п`ять) днів до закінчення строку дія Контракту шляхом внесення змін до нього.

Колегія суддів враховує, що після отримання висновку Харківської торгово-промислової палати від 17.01.2025 року (Hardship) про істотну зміну обставин, відповідач звертався до позивача листом №AO-201 від 20.01.2025 року, в якому просив укласти додаткову угоду до Контракту, якою встановити строк поставки загальної кількості Товару (10000 комплектів) протягом 90 календарних днів з моменту отримання попередньої оплати, без поділу загальної кількості товару на партії та просив позивача не застосовувати до ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_3» штрафні санкції за несвоєчасну поставку першої партії товару за Контрактом.

Окрім того, враховуючи, що господарська діяльність відповідача могла відбуватися лише за місцем його знаходження АДРЕСА_5 а виробничі потужності знаходяться у місті Харків, то очевидним є те, що у вказаних умовах, які з початку широкомасштабної військової агресії російської федерації на територію України становили небезпеку для життя та здоров`я людей, в тому числі працівників відповідача, останній був позбавлений можливості своєчасно завершити роботи, які були обумовлені на виконання укладеного між сторонами договору.

Тому, колегія суддів вважає, що з огляду на очевидність, надзвичайність та невідворотність усіх вказаних обставин, відповідач мав право посилатися на них, як на форс-мажорні та як на правомірну підставу невиконання своїх обов`язків у договірних взаємовідносинах з позивачем у вказаний контрактом строк та можливість зменшення штрафних санкцій.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з урахуванням обставин в їх сукупності та ступеню виконання зобов`язання, існує виключність обставин даної справи, що надавала підстави для зменшення суми пені на 90%.

З урахуванням наведеного, суд відхиляє доводи позивача щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції положень статті 233 ГК України, статті 551 ЦК України, якими передбачено можливість зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки суд, оцінивши за внутрішнім переконанням встановлені обставини та подані докази в сукупності обґрунтовано визначив, що такі обставини є винятковими та достатніми для зменшення пені. При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискреційні повноваження для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував у цій справі надане статтею 233 ГК України та частиною третьою статті 551 ЦК України право щодо зменшення розміру пені.

Водночас, апеляційний господарський суд не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зменшення процентів за користування чужими грошовими коштами з огляду на таке.

Так, частиною третьою статті 693 ЦК України, зокрема, встановлено, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

У статті 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Отже, положення статті 536 та частини третьої статті 693 ЦК України передбачають можливість для покупця нарахування на суму сплаченої ним продавцю попередньої оплати процентів за користування грошовими коштами, що узгоджується із загальним правилом про оплатний характер договору купівлі-продажу. Порушення продавцем обов`язку щодо передачі товару, який був попередньо оплачений, надає покупцеві можливість стягнути з продавця проценти за користування чужими грошовими коштами.

Як вбачається зі змісту пункту 7.2 спірного Контракту сторони передбачили, що у разі порушення Виконавцем зобов`язань щодо строків поставки Товару, за умови здійснення Замовником попередньої оплати, Виконавець зобов`язаний сплатити на користь Замовника проценти за користування коштами попередньої оплати (в частині вартості простроченого Товару) у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, від дня порушення строку поставки Товару до дня виконання Виконавцем обов`язку щодо поставки Товару, визначеного згідно з абзацом першим пункту 3.3 цього Контракту.

Відтак з огляду на зміст підпункту 4 пункту 7.2 спірного Контракту колегія суддів відзначає, що правовідносини у відповідній частині регулюються саме приписами статті 536 та частини третьої статті 693 ЦК України.

Так, здійснивши арифметичний перерахунок заявленої до стягнення суми відсотків, обґрунтованою до стягнення є сума процентів за користування грошовими коштами в розмірі 1399094,85 грн (ураховуючи встановлену судом фактичну вартість непоставленого у строки товару).

Разом із тим, суд першої інстанції дійшов висновку щодо можливості зменшення зазначеної суми на 90%, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, що за певних умов дозволяє суду зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

У контексті наведеного слід відзначити, що за своєю правовою природою проценти є винагородою (платою) за користування грошовими коштами. Натомість неустойка є видом забезпечення виконання зобов`язання та за своєю правовою природою є штрафною санкцією, яка може застосовуватись до боржника у разі порушення ним зобов`язання.

Отже, передбачені статтею 536 та частиною третьої статті 693 ЦК України проценти мають зовсім іншу правову природу, ніж неустойка (пеня, штраф), виступають способом захисту прав та інтересів покупця який, здійснивши оплату продукції на умовах попередньої її оплати набув також статусу кредитора за договором по відношенню до продавця до моменту передання йому такої продукції.

Крім того, проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Так, стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання (відповідно до постанови Верховного Суду від 18.12.2018 року у справі №908/639/18).

Отже, з огляду на різну правову природу проценти, передбачені частиною третьою статті 693 ЦК України, не можуть бути ототожнені з неустойкою та процентами, передбаченими частиною другою статті 625 ЦК України.

Аналогічні висновки містяться у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2021 року у справі №910/14180/18.

Суд зауважує, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частина перша статті 3 ЦК України). За встановлених у справі обставин сторони самостійно на власний розсуд, використовуючи принцип свободи договору, передбачили відповідну його умову щодо сплати процентів за користування чужими грошовими коштами в розумінні статті 536 ЦК України, що відповідно до положень статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, ураховуючи, що відсотки за користування грошовими коштами не є штрафною санкцією, а також не є відсотками, які нараховуються у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора і передбачають отримання від боржника компенсації (плати) за користування коштами, що були отримані ним як попередня оплата, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для зменшення процентів за користування чужими грошовими коштами на підставі статті 551 ЦК України та 233 ГК України.

Таким чином, доводи позивача у апеляційній скарзі у відповідній частині знайшли своє підтвердження, і за таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції у наведеній частині ухвалено з порушенням норм права та підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нового судового рішення, яким задовольнити позовну вимогу щодо стягнення 1399094,85 грн процентів за користування коштами попередньої оплати.

З огляду на прийняття судом першої інстанції рішення щодо часткового стягнення вказаної суми, а саме у розмірі 139909,49 грн процентів за користування коштами попередньої оплати, з урахуванням вимог апеляційної скарги, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1259185,36 грн процентів за користування коштами попередньої оплати.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Кожен правовий висновок Верховного Суду, на який посилався заявник апеляційної скарги, було оцінено на релевантність в аспекті подібності до правовідносин, що склалися між учасниками цього спору і застосовано судом при прийнятті рішення у цій справі, якщо було встановлено подібність правовідносин. Проте, виходячи з завдань господарського судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенні спорів, а не доведенні чи роз`ясненні учасникам провадження змісту постанов суду касаційної інстанції, оцінці правильності розуміння ними висновків суду за результатами розгляду касаційної скарги, враховуючи, що судом була надана відповідь на основні аргументи позову та заперечень щодо нього, суд вважає за недоцільне наводити у судовому рішенні аналіз всієї практики касаційних судів, на яку посилався позивач.

Згідно з ч. 1 , 2 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції в частині та прийняття в цій частині нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача - Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1» задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 03.06.2025 року у справі №922/744/25 скасувати в частині відмови у стягненні 1259185,36 грн процентів за користування коштами попередньої оплати.

Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_3» (АДРЕСА_4) на користь Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1» (АДРЕСА_2) 1259185,36 грн процентів за користування коштами попередньої оплати.

В решті рішення Господарського суду Харківської області від 03.06.2025 року у справі №922/744/25 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_3» (АДРЕСА_4) на користь Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1» (АДРЕСА_2) 22664,59 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 29.09.2025 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов