ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2025 р. Справа№ 911/314/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Гончарова С.А.

Сибіги О.М.

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 17.09.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 02.04.2025 (повний текст рішення складено та підписано 22.05.2025)

у справі № 911/314/24 (суддя Христенко О.О.)

за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київріанта»

про стягнення 603 700,00 грн та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

02.02.2024 Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - ДП МА «Бориспіль», позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом від 02.02.2024 (вх. № 2047) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київріанта» (далі - ТОВ «Київріанта», відповідач), в якому просить суд:

- стягнути з відповідача штраф у розмірі 603 700,00 грн. (п. 4.3 Договору №80.1-14/1-31 від 09.09.2014 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю);

- зобов`язати ТОВ «Київріанта» виконати зобов`язання, встановлені у п.п. 2.2.2. п. 2.2 Договору № 80.1-14/1-31 від 09.09.2014, а саме: надати ДП МА «Бориспіль» довідки про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні за березень 2022 року - вересень 2023 року.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору у сумі 9 666,80 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач не виконує зобов`язання за Договором №80.1-14/1-31 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 09.09.2014, а саме всупереч пункту 2.2.2 не надав довідки про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні за березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року, грудень 2022 року, січень 2023 року, лютий 2023 року, березень 2023 року, квітень 2023 року, травень 2023 року, червень 2023 року, липень 2023 року, серпень 2023 року, вересень 2023 року, у зв`язку з чим, позивач нараховує та просить стягнути з відповідача передбачений пунктом 4.3 договору штраф.

Рішенням Господарського суду Київської області від 02.04.2025 позов задоволено частково.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Київріанта» виконати зобов`язання, встановлені у п.п. 2.2.2. п. 2.2 Договору №80.1-14/10-31 від 09.09.2014, а саме: надати Державному підприємству «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» довідки про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні, переданого в оренду на підставі Договору №1578 від 11.06.2014 за березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року, грудень 2022 року, січень 2023 року, лютий 2023 року, березень 2023 року, квітень 2023 року, травень 2023 року, червень 2023 року, липень 2023 року, серпень 2023 року, вересень 2023 року.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київріанта» на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 301 850 грн 00 коп штрафу та 7 925 грн 60 коп судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» звернулося 11.06.2025 до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, сформованою в системі «Електронний суд» 10.06.2025, у якій просив суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 02.04.2025 у справі №911/314/24 в частині відмови у стягненні 301 850,00 грн. штрафу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київріанта» 301 850,00 грн. штрафу.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Позивач в своїй апеляційній скарзі зазначив, що ухвалюючи оскаржуване рішення в частині застосування дискреційних повноважень, передбачених ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій судом не було враховано наступні обставини:

- сторонами укладено договір, умови якого мають виконуватись сторонами, проте, відповідачем не було вжито жодних заходів для належного виконання встановленого п.п. 2.2.2 п. 2.2 Договору зобов`язання;

- тривалий термін порушення Відповідачем зобов`язання щодо надання Позивачу довідок за період лютий 2022 року - вересень 2023 року, а листи з назвою «довідка про чистий дохід» за період з березня 2022 року по вересень 2023 року не містять тієї інформації, яку відповідач зобов`язувався надавати щомісяця;

- відповідач неодноразово порушував умови договору щодо надання відповідних довідок, починаючи з березня 2020 року, в зв`язку з чим позивач неодноразово звертався до суду за захистом своїх порушених прав;

- Відповідачем не було надано жодного належного, допустимого і достовірного доказу на підтвердження існування виняткових обставин, наявність яких спричинила порушення Відповідачем взятого на себе умов п.п. 2.2.2 п. 2.2 Договору зобов`язання;

- строк нарахування штрафу, передбаченого пунктом 4.3 Договору, який визначено, як «за кожний календарний пень прострочення»;

- майновий стан та соціальну значущість ДП МА «Бориспіль»;

- право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням зобов`язань з боку боржника.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 911/314/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Гончаров С.А., Сибіга О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.06.2025 апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 02.04.2025 у справі №911/314/24 залишено без руху, запропоновано апелянту усунути недоліки, надавши докази, що підтверджують сплату судового збору у встановленому законодавством розмірі, а саме 5433,30 грн.

13.06.2025 на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху від Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла заява, сформована в системі «Електронний суд» 13.06.2025, про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено докази сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 02.04.2025 у справі №911/314/24. Розгляд апеляційної скарги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 02.04.2025 у справі №911/314/24 призначено для розгляду в судовому засіданні на 15.07.2025.

26.06.2025 до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Київріанта» надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач просив залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача.

У судовому засіданні 15.07.2025 на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва до 17.09.2025.

В судове засідання 17.09.2025 з`явився представник позивача. Представник відповідача не з`явився, проте подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Частиною 1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З урахуванням наведеного, оскільки судом було вчинено усі дії для належного повідомлення учасників справи про час та місце судових засідань, зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для розгляду апеляційної скарги у справі по суті, судова колегія вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Представник позивача надав свої пояснення та підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, зі змінами, внесеними Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 №2915-IX, Указом Президента України від 01.05.2023 №254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 №3057-IX, Указом Президента України від 26.07.2023 №451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 №3275-IX, Указом Президента України від 06.11.2023 №734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 №3429-IX, Указом Президента України від 05.02.2024 №49/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 №3564-ІХ, Указом Президента України від 06.05.2024 №271/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 08.05.2024 №3684-IX, Указом Президента України від 23.07.2024 №469/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №3891-IX, Указом Президента України від 28.10.2024 №740/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №4024-IX, Указом Президента України від 14.01.2025 №26/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №4220-IX від 15.01.2025, Указом Президента України від 15.04.2025 №235/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 16.04.2025 № 4356-IX, Указом Президента України від 14.07.2025 №478/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15.07.2025 №4524-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 07 серпня 2025 року строком на 90 діб, тобто до 05 листопада 2025 року.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст. ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11.06.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (далі-орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київріанта" (далі-орендар, відповідач) було укладено Договір оренди №1578 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності (далі - договір оренди).

Згідно з п. 1.1 договору оренди орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене нерухоме майно - частина приміщення № 3.2.60 на третьому поверсі термінала "D", загальною площею 105,2 кв. м. (далі - Майно), розміщене за адресою: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль", на 3-му поверсі пасажирського терміналу "D" (термінальний комплекс "D", загальною площею 107 850,5 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, реєстраційний номер єдиному реєстрі об`єктів державної власності 20572069.1435.HЛТНІД1884), що перебуває на балансі Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі - балансоутримувач).

Орендна плата визначена за результатами конкурсу на право оренди майна і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку квітень 2014 року 102 960,00 грн. Орендна плата сплачується щомісяця, не пізніше 15 числа звітного місяця (пункти 3.1 та 3.1.1 договору оренди).

У відповідності до п. 3.3 договору оренди орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на вебсайті Фонду державного майна України.

Згідно з п. 3.6 договору оренди орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70 % до 30 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Слід зауважити, що між сторонами 27.12.2018 було укладено Договір про внесення змін до Договору оренди № 1578 згідно якого пункт 3.1 договору оренди викладено в наступній редакції: «Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786 (зі змінами), і становить без ПДВ за базовий місяць, розрахунку - жовтень 2018 року - 155 433,00 грн, з врахуванням проіндексованої конкурсної надбавки - 207 152,98 грн". Згідно цього ж договору про внесення змін змінилися поштові та платіжні реквізити сторін договору оренди.

Також між орендодавцем та орендарем було укладено Додатковий договір від 16.01.2021 до договору оренди згідно пункту 1 якого нарахування орендної плати за користування майном здійснюється у розмірі 25 відсотків суми нарахованої орендної плати, на періоди з 12.03.2020 по 17.03.2020 включно та починаючи з 15.06.2020.

У відповідності до пункту 2 Додаткового договору від 16.01.2021 враховуючи інформацію від окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України, в зв`язку із тимчасовим закриттям пунктів пропуску через державний кордон України для міжнародного пасажирського сполучення, зупиненням діяльності міжнародного пункту пропуску через державний кордон України для повітряного сполучення "Бориспіль", обмеженням доступу до термінального комплексу (пасажирський термінал) "D", неможливістю потрапляння на територію пункту пропуску "Бориспіль" та неможливістю користування орендованим майном через обставини, які знаходяться поза волею орендаря - на період часу, починаючи з 18.03.2020 року по 14.06.2020 року включно, протягом якого Майно не могло використовуватись Орендарем за цільовим призначенням згідно Договору через обставини, за які Орендар та Орендодавець не відповідають зупинено виконання Сторонами умов Договору, передбачених пунктами 3.6, 5.3, 8.4 договору. Сторони встановили, що в порядку передбаченому п. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України № 435-IV від 16.01.2003 року (із змінами та доповненнями) умови п. 2 додаткового договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладення, а саме з 18.03.2020 року по 14.06.2020 року включно.

У відповідності з п. 7.1 договору оренди орендодавець зобов`язується передати орендарю за участю балансоутримувача в оренду майно згідно з договором за актом приймання-передавання майна.

Факт передачі майна в оренду підтверджується актом приймання-передавання орендованого майна від 01.07.2014 згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування майно - частина приміщення № 3.2.60 на третьому поверсі термінала "D", загальною площею 105,2 кв. м, розміщене за адресою: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль", на 3-му поверсі пасажирського терміналу "D".

Пунктом 10.1. цього договору закріплено, що він укладений строком на 10 років, що діє з 11.06.2014 до 10.06.2024 включно.

Пунктом 5.18 договору оренди встановлено, що орендар зобов`язується на наступний робочий день, що слідує за днем підписання договору, звернутися до балансоутримувача для отримання проекту договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

На виконання умов Договору оренди №1578, 09.09.2014 між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київріанта" укладено Договір № 80.1-14/1-31 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (далі - Договір про відшкодування витрат).

Умовами цього договору передбачено, що у зв`язку з наданням орендарю в строкове платне користування державного окремого індивідуально визначеного нерухомого майна - частини приміщень № 3.2.60 на третьому поверсі термінала "D", загальною площею 105,2 кв. м для розміщення та експлуатації магазину безмитної торгівлі балансоутримувач надає, а орендар отримує наступні послуги: 1) забезпечення теплом (теплова енергія); 2) забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці; 3) використання води для прибирання орендованого майна самостійно орендарем; 4) прибирання (сміттєзбірника) та вивезення твердих побутових відходів; 5) підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньо портових доріг та під`їзних шляхів, забезпечення приміщень загального користування (п/п № 5 таблиці 1 пункту 1.1.1. Договору про відшкодування витрат від 09.09.2021).

Узгоджено, що щомісячна сплата розраховується за наступною формулою: чистий дохід Орендаря х 18% - орендна плата (без ПДВ), де чистим доходом орендаря є виручка від продажу товарів у магазині безмитної торгівлі в орендованому приміщені відповідно до умов договору оренди №1578 від 11.06.2014. Чистий дохід підтверджується довідкою про доходи за звітний місяць. Орендна плата (без ПДВ) є плата, що нарахована за відповідний звітний місяць за користування орендованим приміщенням згідно договору оренди № 1578 від 11.06.2014.

Пункт 2.2.2 договору про відшкодування витрат передбачає, що орендар зобов`язується щомісячно, до 7-го числа місяця, наступного за звітним, надавати в бухгалтерію балансоутримувача довідку про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні. Орендар несе відповідальність за вчасне надання Довідки про чистий дохід та достовірність даних в Довідці. За період з 01.07.2014 до моменту набрання чинності цим Договором Орендар зобов`язаний надати в бухгалтерію балансоутримувача Довідку про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні, на протязі 3-х робочих днів з дати набрання чинності цим Договором.

Відповідно до пункту 2.2.3 договору про відшкодування витрат орендар зобов`язується щомісяця, з 12 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача рахунок та акт приймання - здачі виконаних послуг. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 20 числа того ж місяця. Підписаний акт приймання - здачі виконаних послуг орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів акт приймання - здачі виконаних послуг не буде повернутий балансоутримувачу та ненадана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами.

За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (п. 4.1 договору про відшкодування витрат).

Пунктом 4.3 договору про відшкодування витрат встановлено, що в разі несвоєчасного надання довідки про чистий дохід, орендар зобов`язаний сплатити балансоутримувачу штраф у розмірі 100,00 грн. без урахування ПДВ за кожний календарний день прострочення. Сплата здійснюється орендарем протягом 5 банківських днів після отримання рахунків.

У відповідності до пункту 6.1. договору про відшкодування витрат він набирає чинності з дати його підписання та діє до 10.06.2024.

Між ДП "МА "Бориспіль" та ТОВ «Київріанта» були підписані Додаткова угода № 1 від 24.10.2014, Додаткова угода № 2 від 21.01.2016, Додаткова угода № 3 від 12.02.2018, Додаткова угода № 4 від 19.02.2019 до Договору про відшкодування витрат.

Так, зокрема, у Додатковій угоді № 4 від 19.09.2019 до Договору № 80.1-14/1-31 від 09.09.2014 про відшкодування витрат, сторони погодили викласти у новій редакції Таблицю № 1 до договору.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказує, що відповідач, в порушення вимог п.п. 2.2.2 п. 2.2 договору про відшкодування витрат, не надав довідки про чистий дохід за період березень 2022 року - вересень 2023 року.

Підпунктом 2.2.2 пункту 2.2 договору про відшкодування витрат сторони погодили, що орендар зобов`язується щомісячно, до 7-го числа місяця, наступного за звітним, надавати в бухгалтерію балансоутримувача довідку про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні. Орендар несе відповідальність за вчасне надання довідки про чистий дохід та достовірність даних в довідці.

До матеріалів справи долучено довідки про чистий дохід, в яких зазначено, що ТОВ «Київріанта» не здійснювало діяльності в орендованому приміщенні у звітні періоди, а саме:

- за березень 2022 року від 07.08.2023 вих. № 68/23;

- за квітень 2022 року від 07.08.2023 вих. № 69/23;

- за травень 2022 року від 07.08.2023 вих. № 70/23;

- за червень 2022 року від 07.08.2023 вих. № 71/23;

- за липень 2022 року від 07.08.2023 вих. № 72/23;

- за серпень 2022 року від 07.08.2023 вих. № 73/23;

- за вересень 2022 року від 07.08.2023 вих. № 74/23;

- за жовтень 2022 року від 07.08.2023 вих. № 75/23;

- за листопад 2022 року від 07.08.2023 вих. № 76/23;

- за грудень 2022 року від 07.08.2023 вих. № 77/23;

- за січень 2023 року від 07.08.2023 вих. № 78/23;

- за лютий 2023 року від 07.08.2023 вих. № 79/23;

- за березень 2023 року від 07.08.2023 вих. № 80/23;

- за квітень 2023 року від 07.08.2023 вих. № 81/23;

- за травень 2023 від 07.08.2023 вих. № 82/23;

- за червень 2023 від 07.08.2023 вих. № 83/23;

- за липень 2023 від 07.08.2023 вих. № 84/23;

- за серпень 2023 від 29.08.2023 вих. № 149/23;

- за вересень 2023 від 05.10.2023 вих. № 164/23.

Зазначені довідки про чистий дохід, направлені відповідачем поштовим відправленням від 07.08.2023 з описом вкладення у цінний лист. Позивач підтверджує отримання вказаного поштового відправлення.

Поряд з цим, позивач твердить, що зміст і форма поданих відповідачем довідок не відповідають погодженим сторонами умовам п. 2.2.2. договору, оскільки дані довідки не містять інформації про розмір чистого доходу (конкретної суми доходу), отриманого відповідачем від продажу товарів в орендованому майні, а отже вважаються не наданими.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем направлено відповідачу лист за вих. № 03-22-1384 від 04.09.2023 та вих. № 03-22-1623 від 28.12.2023, в яких позивач зазначав, що направлені довідки не можна вважати довідками про чистий дохід та приймати в якості належного виконання умов договору, у зв`язку з тим, що вони не містять вичерпної інформації про чистий дохід, а носять лише інформативний характер. Така обставина, як не проведення господарської діяльності в орендованому приміщенні не звільняє орендаря від обов`язку скласти та надати балансоутримувачу довідку із занесенням до неї розміру чистого доходу, в тому числі нульового. У позивача відсутні правові підстави вважати надані відповідачем довідки про чистий дохід такими, що відповідають під.2.2.2 п.2.2. договору, оскільки вони лише інформують про відсутність діяльності в орендованих приміщеннях. Позивач просив надати належним чином оформлені довідки про чистий дохід.

Водночас, позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату штрафу за період з лютого 2022 року по вересень 2023 року, нарахованого в зв`язку із порушенням строків надання довідок про чистий дохід, копії яких долучені до матеріалів справи.

Вказані вище листи, а також рахунки отримані відповідачем, що підтверджується матеріалами справи.

Позивач стверджував, що відповідач у порушення умов договору вже неодноразово не надавав позивачу довідки про чистий дохід, внаслідок чого останній звертався до суду з вимогами про зобов`язання відповідача надати довідки про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні та стягнення штрафу, в зв`язку з їх ненаданням.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, як споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №80.1-14/1-31 від 09.09.2014 є чинним, розірваний в установленому законом порядку не був, а тому, в силу статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим до виконання сторонами.

Отже, підставою для звернення позивача з вказаним позовом було порушення відповідачем свого зобов`язання, а саме, ненадання позивачу довідки про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні за період із лютого 2022 року по вересень 2023 року.

За умовами договору, відповідач зобов`язаний був щомісячно, до 7-го числа місяця, наступного за звітним надавати в бухгалтерію балансоутримувача довідку про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні, при цьому, умовами договору не встановлено примірної форми відповідної довідки про чистий дохід, проте, чітко визначена мета цієї довідки, а саме, розрахунок розміру наданих позивачем послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач надав позивачу довідки про чистий дохід за період з лютого 2022 року по вересень 2023 року з порушенням строків, крім того, у цих довідках лише повідомив позивача, що в звітному періоді не здійснював діяльності в орендованому приміщенні.

В свою чергу, позивач зазначає, що зміст і форма поданих відповідачем довідок не відповідають погодженим сторонам умовам під.2.2.2. п.2.2. договору, оскільки дані довідки не містять інформації про розмір чистого доходу (конкретної суми доходу), отриманого відповідачем від продажу товарів в орендованому майні, а отже вважаються не наданими.

Метою подання відповідачем позивачу цих довідок про чистий дохід є здійснення останнім розрахунку вартості наданих послуг стосовно підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньо портових доріг та під`їзних шляхів і забезпечення приміщень загального користування.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з судом першої інстанції, що наявні у матеріалах справи довідки про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні за спірний період, які були надані відповідачем позивачу, за своїм змістом не містять конкретної суми чистого доходу отриманого від господарської діяльності в орендованому приміщенні, що є визначальним та основою для розрахунку вартості наданих відповідачу послуг, передбачених пунктом 5 таблиці №1 підпункту 1.1.1 пункту 1 договору про відшкодування витрат.

При цьому, посилання відповідача на обставини звільнення його Постановою Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 №634 від орендної плати, за висновком суду не звільняють його від обов`язку відшкодувати позивачу вартість наданих відповідачу послуг, передбачених пунктом 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1 пункту 1 Договору про відшкодування витрат.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що не може розцінювати в якості належного виконання договору про відшкодування витрат надані відповідачем довідки про чистий дохід, позаяк останні у першу чергу, мають відображати інформацію, яка передбачена її змістом та придатна для визначеної договором мети - містити достовірну інформацію про суму чистого доходу за відповідний період, засвідчену підписами відповідальних осіб підприємства.

Відсутність конкретної суми чистого доходу у поданих відповідачем довідках призводить до неможливості розрахувати вартість наданих послуг, передбачених п.5 таблиці №1 п. 1.1.1. п. 1. договору.

При цьому, виконання відповідачем обов`язку передбаченого умовами договору не ставить його в залежність від відсутності чистого доходу та нульового/від`ємного показника його розміру. Тобто така обставина, як не проведення господарської діяльності в орендованому приміщенні, не звільняє відповідача від обов`язку скласти та надати позивачу довідки про чистий дохід із занесенням до неї конкретного розміру чистого доходу, в тому числі нульового за період, оскільки умовами договору не передбачений перелік обставин (виключень), за яких орендар звільняється від виконання зобов`язання за договором щодо надання балансоутримувачу довідки про чистий дохід.

За таких обставин, суд дійшов висновку, з чим погоджується колегія апеляційного господарського суду, що відповідач не виконав належним чином умови п.п. 2.2.2 п. 2.2 договору про відшкодування витрат, у спірний період березень 2022 року - вересень 2023 року, щомісячно, до 7 числа місяця, наступного за звітним, не надав в бухгалтерію балансоутримувача довідку про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні (із зазначенням конкретної суми), у зв`язку з чим, вимога позивача про зобов`язання відповідача виконати передбачений договором обов`язок в натурі - подати довідки про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому за договором оренди № 1578 від 11.06.2014 приміщенні за березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року, грудень 2022 року, січень 2023 року, лютий 2023 року, березень 2023 року, квітень 2023 року, травень 2023 року, червень 2023 року, липень 2023 року, серпень 2023 року, вересень 2023 року є обґрунтованою, документально доведеною та такою, яку належить задовольнити.

Відповідно до п. 4.3 договору про відшкодування витрат в разі несвоєчасного надання довідки про чистий дохід, орендар зобов`язаний сплатити балансоутримувачу штраф у розмірі 100,00 грн. без урахування ПДВ за кожний календарний день прострочення. Сплата здійснюється орендарем протягом 5 банківських днів після отримання рахунків.

Позивач нарахував та направив відповідачу рахунки-фактури для сплати штрафу за порушення строків надання довідок про чистий дохід на загальну суму 603 700,00 грн., а саме:

Рахунки-фактури № 897/648 від 13.07.2023, № 897/608 від 12.07.2023, № 897/612 від 13.07.2023, № 897/616 від 13.07.2023, № 897/620 від 13 07.2023, № 897/624 від 13.07.2023, № 897/628 від 13.07.2023, № 897/632 від 13.07.2023, № 897/636 від 13.07.2023, № 897/640 від 13.07.2023, № 897/647 від 13.07.2023, № 897/652 від 13.07.2023, № 897/656 від 13.07.2023, № 897/660 від 13.07.2023, № 897/664 від 13.07.2023, № 897/668 від 13.07.2023 на загальну суму 387 000,00 штрафу за період лютий 2022 року - травень 2023 року були направлені:

- 25.07.2023 за місцезнаходженням відповідача із супровідним листом від 24.07.2023 № 03-22-1304 поштовим відправленням № 694 з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення і отримано відповідачем 08.08.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та інформацією про трекінг поштового відправлення.

Рахунок-фактура № 897/761 від 08.08.2023 на загальну суму штрафу в розмірі 63 900,00 грн за період лютий 2022 року - червень 2023 року направлений 12.09.2023 за місцезнаходженням відповідача із супровідним листом від 04.09.2023 № 03-22-1384 поштовим відправленням № 638 з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення і отримано відповідачем 15.09.2023, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення.

Рахунок-фактура № 897/1251 від 27.10.2023 на загальну суму штрафу в розмірі 152 800,00 грн за період лютий 2022 року - вересень 2023 року направлений 04.01.2024 за місцезнаходженням відповідача із супровідним листом від 28.12.2023 № 03-22-1623 поштовим відправленням № 960 з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення і отримано відповідачем 09.012024, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення. А також направлений 12.01.2024 на адресу електронної пошти відповідача вказану у розділі 7 договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 12.02.2018 до Договору): і відповідно отримані відповідачем 12.01.2024.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина 1 статті549 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 2 статті 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7 Розділу ІХ Прикінцевих положень Господарського кодексу України, передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний пункт був введений в дію на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-IX (далі - Закон України від 30.03.2020 №540-IX), який набрав чинності з 02.04.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12.03.2020 на усій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, шестимісячний строк нарахування пені визначений ч.6 ст.232 Господарського кодексу України продовжений на період дії карантину, а саме до 30.06.2023.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 16.10.2024 у справі №911/952/22 «що застосування в тексті господарського договору формулювання "за кожен день прострочення" не можна вважати установленням іншого, ніж визначеного частиною шостою статті 232 ГК України, строку нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені). Таке формулювання лише повторює вирізняльну характеристику пені (поденне її нарахування) та характеризує механізм її визначення (розрахунку), однак жодним чином не впливає на можливість зменшення або збільшення строку нарахування пені, визначеного законом чи договором.

Інше тлумачення (розуміння) наведеного формулювання (ототожнення його зі строком нарахування) фактично унеможливлює застосування положень частини шостої статті 232 ГК України щодо шестимісячного строку нарахування штрафних санкцій, оскільки на практиці сторони під час визначення в умовах договору відповідальності у вигляді пені майже завжди використовують формулювання щодо її нарахування "за кожен день прострочення", тим самим відтворюють визначення пені, закріплене в частині третій статті 549 ЦК України.

Подібний висновок до застосування частини шостої статті 232 ГК України та неможливості розцінювати формулювання в договорі (умови договору) про сплату пені за кожний день прострочення як установлення цим договором іншого, ніж передбаченого частиною шостою статті 232 ГК України, строку нарахування штрафних санкцій, викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі N910/15492/17, від 01 липня 2019 року у справі N 910/4377/18, від 08 липня 2019 року у справі N 910/4375/18, від 22 серпня 2019 року у справі N 914/508/17, від 15 листопада 2019 року у справі N 904/1148/19, від 12 грудня 2019 року у справі N 911/634/19, від 19 листопада 2020 року у справі N 910/12765/19, постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 березня 2021 року N 910/17317/17, від 20 серпня 2021 року у справі N 910/13575/20.»

Згідно із п.4.3. договору в разі несвоєчасного надання довідки про чистий дохід, орендар зобов`язується сплачувати балансоутримувачу штраф у розмірі 100,00 грн без урахування ПДВ за кожний календарний день прострочення. Сплата здійснюється орендарем протягом 5 банківських днів після отримання рахунків.

Відповідачем не надано позивачу довідки про чистий дохід з березня 2022 року по вересень 2023 року.

Перевіривши розрахунок штрафу, наданий позивачем, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з судом першої інстанції, що вірно розрахований розмір належного до стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за заявлений період становить 458 600,00 грн. При цьому, суд врахував, що рішенням Господарського суду Київської області від 24.08.2023 у справі №911/1514/23 стягнуто з відповідача на користь позивача за ненадання довідки про чистий дохід за лютий 2022 року за спірним договором штраф за період 08.03.2022 - 31.07.2022, тому нарахування позивачем штрафу за неподання вказаної довідки у даній справі за період з 01.08.2022 (не охоплений судовим рішенням у справі №911/1514/23) не є подвійним стягненням і не суперечить закону.

В своїй апеляційній скарзі позивач стверджує, що суд першої інстанції необґрунтовано зменшив розмір штрафу, що підлягав стягненню з відповідача за порушення умов договору щодо подання довідки про чистий дохід.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем заявлено клопотання № 36/24 від 01.04.2024 про зменшення розміру штрафу, в якому ТОВ "Київріанта" просить зменшити розмір штрафу, нарахованого ДП МА "Бориспіль" на 90%.

Так, відповідно до положень статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

В силу частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 статті 233 Господарського кодексу України, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України, у яких застосовані словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду", вказує на те, що лише суд може прийняти на власний розсуд рішення про зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), а отже, визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду.

Дійсно, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Така правова позиція висловлена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 серпня 2021 року у справі №911/378/17 (911/2223/20).

При вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суду також належить брати до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним усіх можливих заходів до виконання зобов`язання (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №910/11733/18, від 04 червня 2019 року у справі №904/3551/18).

Також суду необхідно зважати на співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі №920/1013/18, від 26 березня 2020 року у справі №904/2847/19).

В обґрунтування клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, відповідач посилається на те, що нарахований позивачем штраф є надмірним, обтяжливим та таким, що перетворюється на джерело отримання невиправданих додаткових прибутків, адже, період, за який нарахувало штраф, припадає на воєнний стан, введений в Україні Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022.

Судом враховано, що матеріали справи не містять доказів понесення позивачем збитків пов`язаних з діями чи бездіяльністю відповідача.

Також, суд враховує, що укладеним між сторонами договором не встановлено форми довідки про чистий дохід, проте визначальним у даному випадку є щомісячне надання відповідачем позивачу відомостей про конкретний розмір доходу, отриманого в конкретному місяці від діяльності в орендованому приміщенні.

При цьому, не приймаються доводи скаржника, що оскільки відповідач не сплачує позивачу вартість наданої/отриманої у період лютий 2022 року - вересень 2023 року послуги, чим завдає збитків позивачу у вигляді не одержання останнім доходів, оскільки предметом даного спору є стягнення штрафу за порушення зобов`язань, який, в свою чергу, не може слугувати джерелом отримання прибутку, а спрямований виключно на стимулювання іншої сторони належним чином виконувати свої зобов`язання за договором.

Колегія суддів апеляційного суду додатково зазначає, що позивач не був обмежений в своїх правах та міг звернутись до відповідача з вимогою про виконання останнім свого обов`язку задля уникнення збільшення розміру штрафу, проте не звертався до відповідача з вимогами щодо виконання обов`язку надання довідок про чистий дохід жодного разу з лютого 2022 року і відповідно не нараховував штраф поки відповідач не звернувся до позивача з вищевказаними листами «Довідками про чистий дохід».

Беручи до уваги наведені вище обставини та враховуючи ситуацію в країні, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу до 301 850,00 грн., задля уникнення невиправдано обтяжливого фінансового навантаження на відповідача

При цьому, колегія суддів апеляційного суду також врахувала позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 16.10.2024 у справі №911/952/22: « 134. Згідно із частиною першою статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

135. За частиною другою статті 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

136. Схожі норми також містить частина третя статті 551 ЦК України, яка визначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

137. Отже, для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

138. Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

139. Водночас закріплений законодавцем у статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

140. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 902/417/18).

141. Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки [див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 серпня 2021 року у справі N 911/378/17 (911/2223/20)].

142. При вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суду також належить брати до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним усіх можливих заходів до виконання зобов`язання (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі N 910/11733/18, від 04 червня 2019 року у справі N 904/3551/18).

143. Також суду необхідно зважати на співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 902/417/18, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі N 920/1013/18, від 26 березня 2020 року у справі N 904/2847/19).

144. Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

145. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19 січня 2024 року у справі N 911/2269/22 звертав увагу, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

146. Категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (див. висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі N 916/878/20).

147. Законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд із цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

148. У питаннях визначення підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положеннями статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (див. постанови від 11 липня 2023 року у справі N 914/3231/16, від 10 серпня 2023 року у справі N 910/8725/22, від 26 вересня 2023 року у справі N 910/22026/21, від 02 листопада 2023 року у справі N 910/13000/22, від 07 листопада 2023 року у справі N 924/215/23, від 09 листопада 2023 року у справі N 902/919/22).

149. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2024 року у справі №911/2269/22).»

Також, колегія суддів, вважає доцільним посилання скаржника на постанову Верховного Суду віл 02.11.2022 у справі №910/14591/21, в якій зазначено: «5.13 Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.05.2020 у справі №918/289/19, про неврахування судами якої скаржник вказує у касаційній скарзі, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін (пункт 8.28).».

Проте, колегія суддів вважає за потрібне звернути увагу скаржника, що у вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань і вона не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Водночас, посилаючись на вказану постанову скаржник не звернув у вагу, що у вказаній справі розглядалось питання надмірного зменшення розміру неустойки, а саме, на 99%.

Щодо інших аргументів скаржників колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до незгоди зі встановленими судом обставинами та до переоцінки доказів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, в задоволенні апеляційних скарг Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 02.04.2025 у справі № 911/314/24 слід відмовити, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду Київської області від 02.04.2025 у справі № 911/314/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 02.04.2025 у справі № 911/314/24 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційних скарг покладаються на скаржників.

4. Матеріали справи №911/314/24 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Дата складання повного тексту постанови 29.09.2025.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.А. Гончаров

О.М. Сибіга