ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року Справа № 902/281/24(902/401/25)

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Тимошенко О.М. , суддя Юрчук М.І.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Інтертрейд" в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Бурцевої І.Ю. на рішення Господарського суду Вінницької області, ухваленого 02.06.25р. суддею Лабунською Т.І. о 15:21 у м.Вінниці, повний текст складено 12.06.25р. у справі № 902/281/24(902/401/25)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Інтертрейд" в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Бурцевої І.Ю.

до Приватного підприємства "Агроцентр "Поділля"

про стягнення заборгованості в розмірі 200 000,00 грн.

в межах справи № 902/281/24

за заявою: ОСОБА_1

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Інтертрейд"

про банкрутство

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Вінницької області знаходиться справа № 902/281/24 за заявою Заматова Р.В. про банкрутство ТОВ "Агро Інтертрейд".

Провадження у справі знаходиться на стадії ліквідаційної процедури, ліквідатором є арбітражний керуючий Бурцева І.Ю.

31.03.2025 до суду від ТОВ "Агро Інтертрейд" в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Бурцевої І.Ю. через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява до ПП "АГРОЦЕНТР "ПОДІЛЛЯ" про стягнення заборгованості в розмірі 223 349,76 грн.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 02.06.25 у справі № 902/281/24 (902/401/25) відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із оскаржуваним судовим рішенням через підсистему "Електронний Суд" від ТОВ "Агро Інтертрейд" до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 02.06.2025 по справі №902/281/24 (902/401/25). Ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ "Агро Інтертрейд" задоволити у повному обсязі. Стягнути з ПП "Агроцентр Поділля" на користь ТОВ "Агро Інтертрейд" заборгованість в розмірі 200 000 грн.

Так, вказує, що не погоджується із позицією суду першої інстанції про застосування до даних правовідносин постанов Верховного Суду у справі №520/223/20 від 13.07.2022, №916/922/19 від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, № 905/49/15 від 04.11.2019 оскільки вони не є релевантними до даної справи.

На думку скаржника до даних правовідносин необхідно застосувати висновки викладені в постанові від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19 та від 29.06.2021 у справі №910/23097/17.

Вказує, що приймаючи до уваги, що позивач склав податкові накладні і направив їх на реєстрацію, а відповідач сформував податковий кредит, застосувавши його, шляхом відображення в декларації з ПДВ, яку в подальшому подав до ДПС, то надані докази позивачем є допустимими доказами про факт поставки товару.

На думку скаржника, судом першої інстанції порушена ст. 236 ГПК України, в зв`язку з тим, що суд не дав оцінку наступним аргументам позивача. Так суду було повідомлено про наступні обставини.

Так порівнюючи суми оплат з сумами вказаних у податкових накладних було встановлено, що ПП "АГРОЦЕНТР "ПОДІЛЛЯ" сплатив:

1. Платіжним документом № 299 від 01.09.2021 на суму 22800 грн за поставку товару по податковій накладній № 13 від 18.05.2021;

2. Платіжним документом № 300 від 01.09.2021 на суму 7965 грн за поставку товару по податковій накладній № 2 від 02.08.2021;

3. Платіжним документом № 144 від 01.04.2022 на суму 11484 грн за поставку товару по податковій накладній № 18 від 16.11.2021;

4. Платіжним документом № 328 від 31.05.2022 на суму 24001,92 грн за поставку товару по податковій накладній № 30 від 03.05.2022;

5. Платіжними документами № 332 і 329 від 31.05.2022 на загальну суму 36028,80 грн за поставку товару по податковій накладній № 32 від 10.05.2022;

6. Платіжним документом № 65 від 02.09.2022 на суму 19553,36 грн за поставку товару по податковій накладній № 76 від 02.09.2022;

З врахуванням наведеного вбачається, що своїми діями відповідач підтвердив аргументи позивача про те, що податкові накладні підтверджують факт поставки товару. Суд в свою чергу не дослідив ці обставини і не вказав, чому вони не досліджені судом і не прийняти до уваги, що вказує на необґрунтованість рішення і про його не відповідність вимогам закону.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є таким, що не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, ухвалене з порушенням принципів доказування, зокрема - принципу переваги більшої вірогідності доказів, принципу правової визначеності, доктрини заборони суперечливої поведінки, а також без належного врахування висновків Верховного Суду, зокрема Великої Палати, що є обов`язковими для застосування.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло, що в силу вимог ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Інтертрейд" в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Бурцевої І.Ю. на рішення господарського суду Вінницької області, ухваленого 02.06.25 у справі № 902/281/24(902/401/25) за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла до наступного висновку.

Позивач в позовній заяві обґрунтовує позовні вимоги тим, що по результатам аналізу податкового кабінету ТОВ "Агро Інтертрейд" було встановлено, що ТОВ "Агро Інтертрейд" було поставлено на адресу ПП "АГРОЦЕНТР "ПОДІЛЛЯ" в період з 2021-2022 товару на суму 3 473 544,07 грн.

По факту поставки товару ТОВ "Агро Інтертрейд" склала наступні податкові накладні: № 163 від 29.11.2022; № 160 від 28.11.2022; № 158 від 22.11.2022; № 154 від 16.11.2022; № 32 від 10.05.2022; № 168 від 06.10.2022; № 76 від 02.09.2022; № 30 від 03.05.2022; № 13 від 18.05.2021; № 27 від 29.07.2021; № 18 від 16.11.2021; № 2 від 02.08.2021;

Вказані податкові накладні направлені ТОВ "Агро Інтертрейд" до ДПС, яка їх зареєструвала.

Аналіз банківського рахунку ТОВ "Агро Інтертрейд", відкритого у Райффайзен банк показав, що ПП "АГРОЦЕНТР "ПОДІЛЛЯ" сплатила за товар ТОВ "Агро Інтертрейд", за період з 2021-2022, через Райффайзен банк 121 833,08 грн.

Так порівнюючи суми оплат з сумами вказаних у податкових накладних було встановлено, що ПП "АГРОЦЕНТР "ПОДІЛЛЯ" сплатив:

1. Платіжним документом № 299 від 01.09.2021 на суму 22 800,00 грн. за поставку товару по податковій накладній № 13 від 18.05.2021;

2. Платіжним документом № 300 від 01.09.2021 на суму 7 965,00 грн. за поставку товару по податковій накладній № 2 від 02.08.2021;

3. Платіжним документом № 144 від 01.04.2022 на суму 11 484,00 грн. за поставку товару по податковій накладній № 18 від 16.11.2021;

4. Платіжним документом № 328 від 31.05.2022 на суму 24 001,92 грн. за поставку товару по податковій накладній № 30 від 03.05.2022;

5. Платіжними документами № 332 і 329 від 31.05.2022 на загальну суму 36 028,80 грн. за поставку товару по податковій накладній № 32 від 10.05.2022;

6. Платіжним документом № 65 від 02.09.2022 на суму 19 553,36 грн. за поставку товару по податковій накладній № 76 від 02.09.2022;

Враховуючи, що ПП "АГРОЦЕНТР "ПОДІЛЛЯ" на даний момент за поставлений товар сплатив лише частково, існує заборгованість цієї компанії перед ТОВ "АГРО ІНТЕРТРЕЙД" на суму 3 351 710,99 грн.

ТОВ "Агро Інтертрейд" направило вимогу на адресу відповідача, якою вимагало від відповідача, керуючись ст. 530 ЦК України, протягом 7-и (семи) календарних днів, з моменту отримання вимоги, оплатити загальний борг в розмірі 3 351 710,99 грн., шляхом перерахування на банківський рахунок позивача. Відповіді від відповідача не було отримано, тому що лист з вимогою Укрпошти повернувся без його отримання.

Враховуючи наведені обставини, позивач звернувся з вказаним позовом до суду та застосовує своє право диспозитивності, тобто розпоряджається своїми правами на свій розсуд, та просить стягнути на даний час, з загальної суми заборгованості у розмірі 3 351 710,99 грн. лише частково, в сумі 223 349,76 грн.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Доказами реального здійснення господарської операції є первинні документи, які підтверджують фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, а також документи, що підтверджують факт використання придбаних товарів у власній господарській діяльності покупця. Висновок про вказане зроблено Верховним Судом у постанові від 19.06.2018 у справі №804/15389/15.

У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Такий факт повинен оцінюватися у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки вибіркова оцінка доказів не відповідає вимогам процесуального законодавства (аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постановах від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

За загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому, доказування полягає не лише у поданні доказів, а й у доведенні їх переконливості (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 910/17819/17).

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції.

Згідно зі ст.1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

З огляду на викладене, всі господарські операції повинні підтверджуватися первинними документами. До таких зокрема належать: видаткова та податкова накладні, рахунок фактура, товарно - транспортна накладна, акт виконаних робіт або акт прийманні виконаних робіт, банківські виписки, платіжні доручення, оборотно - сальдові відомості, касові ордери (прибутковий та видатковий), бухгалтерська довідка.

Саме вказані документи розкривають внутрішню суть господарської операції, її справжність, економічну вигоду, ділову мету. Якщо таких документів немає у матеріалах справи, то тоді неможливо підтвердити реальність та товарність спірної господарської операції.

Отже, за своєю правовою природою видаткова накладна є первинними документами, що містять відомості про здійснену господарську операцію щодо поставки товару.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Разом з тим, позивачем не надано видаткових накладних.

Згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженого міністерством транспорту України від 14.10.1997 № 363, товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Позивачем не надано товарно-транспортних накладних, як доказу, що підтверджує факт поставки товару і є документальним підтвердженням реальності здійснення господарської операції з поставки.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що хоча товарно-транспортна накладна не є первинним документом, коли спір стосується встановлення реальності господарської операції, її наявність та належне оформлення є належним доказом переміщення товару, враховуючи, що перевезення є одним із етапів поставки. Це стосується й інших документів, які повинні супроводжувати поставку відповідно до правових норм, умов договору або загальної практики.

Щодо зареєстрованих податкових накладних, на які посилається позивач як на підставу позову суд апеляційної інстанції зауважує наступне.

Податкова накладна не є первинним бухгалтерським документом, який доводить факт здійснення господарської операції та поставки товару.

Органи податкової служби (ЗІР, категорія 101.17; ІПК ГФС от 16.03.2020 № 1092/6/99- 00-07-03-02-06/ІПК), зазначають, що дані податкової накладної/розрахунку коригування (далі ПН/РК) формуються на підставі первинних документів. Тобто, спочатку складається первинний документ (видаткова накладна), що підтверджує факт здійснення операції, а потім на його підставі виписується ПН.

Колегія суддів зауважує, що на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Водночас сам факт наявності у позивача податкової накладної та інших облікових документів, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах. Для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту.

Як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним.

Крім того, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, господарські суди повинні враховувати положення Податкового кодексу та фактичні дії як постачальника, так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

Слід звернути увагу, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, окрім обставин оформлення первинних документів, суд має дослідити наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця).

Таким чином, у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Але, як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 916/922/19 від 04.11.2019 № 905/49/15.

Крім того, Верховний Суд, у своїй постанові від 01.06.2020 у справі № 906/355/19 зазначив, що як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним. Проте, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі господарські суди повинні враховувати положення Податкового кодексу України та фактичні дії як постачальника, так і покупця, щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

Пунктом 201.10 названого Кодексу визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Але, як вбачається із зазначених положень законодавства, первісною обставиною для складання податкової накладної є здійснення господарської операції з постачання товарів/послуг та оформлення зазначеної господарської операції первинною бухгалтерською документацією, та як наслідок проведення такої операції - складання податкової накладної та її реєстрація.

Таким чином, наявність податкової накладної та її реєстрація, за відсутності належним чином оформлених інших первинних бухгалтерських документів, жодним чином не підтверджує факт поставки товару, а тим більше факт існування правовідносин за конкретним договором поставки.

Суд апеляційної інстанції погоджується із місцевим господарським судом, що надані позивачем до матеріалів справи податкові накладні також не можуть свідчити про наявність заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки вони не підтверджують факту отримання відповідачем товару та наявності у нього заборгованості перед позивачем, а тому доводи скаржника про протилежне не заслуговують на увагу.

При цьому за відсутності у позивача первинних документів, ним в суді першої інстанції не було заявлено клопотання про витребування у іншої сторони доказів, які він не може подати самостійно на підставі ст. 81 ГПК України.

При цьому, колегія суддів також, не бере до уваги, посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №910/23097/17 та постанову Верховного Суду від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19, оскільки ці постанови прийнято за іншої, ніж у даній справі фактично-доказової бази, тобто хоча й за подібного правового регулювання, але за інших обставин, встановлених судовими інстанціями, і за інших поданих сторонами та оцінених судом доказів, у залежності від яких (обставин і доказів) й прийнято відповідні судові рішення.

За наведеного, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Вінницької області від 02.06.25 у справі № 902/281/24 (902/401/25) прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Крім того, у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати визначені ст. 129 ГПК України, залишаються за скаржником.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Інтертрейд" в особі арбітражного керуючого (ліквідатора) Бурцевої І.Ю. на рішення Господарського суду Вінницької області від 02.06.25 у справі № 902/281/24(902/401/25) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 02.06.25 у справі №902/281/24(902/401/25) залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

4. Справу №902/281/24(902/401/25) повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "02" жовтня 2025 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Юрчук М.І.