СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року м. Харків Справа № 917/567/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.,

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження (без виклику представників учасників справи) апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "САЛАМАНДРА" (вх.№ 1668 П/2)

на рішення Господарського суду Полтавської області від 07.07.2025 (повне рішення складено 07.07.2025, суддя Сірош Д.М.,)

у справі №917/567/25

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА", місто Київ,

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "САЛАМАНДРА", місто Полтава,

про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП в порядку суброгації,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" про стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації в розмірі 28 532,14 грн. Також позивач у позовній заяві зазначив про те, що ним понесено витрати в сумі 7 000,00 грн на професійну правничу допомогу та просив стягнути з відповідача зазначену суму витрат.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 07.07.2025 позов задоволено та стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "САЛАМАНДРА" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" 28 532,14 грн страхового відшкодування, 2 422,40 грн судового збору та 7 000,00 грн витрат на професійну правову допомогу.

Господарський суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження здійснених позивачем витрат з виплати страхового відшкодування, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач надав рахунок-фактуру № від 10.09.2024 ТОВ "Укравто на Борщагівці" та платіжну інструкція № 0189854 від 25.09.2024. Відповідач не виконав своїх зобов`язань зі сплати страхового відшкодування позивачу, відповідач факт наявності заборгованості не заперечував, доказів сплати коштів у повному обсязі матеріали справи не містять, тому суд дійшов висновку, що заявлена позовна вимога є правомірною та підлягає задоволенню у повному обсязі. Суд також зазначив, що, з огляду на відсутність обов`язку звернення потерпілого з відповідною заявою до страховика та наявність альтернативного способу захисту порушених прав шляхом звернення до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування (висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15 та від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к (щодо альтернативного порядку отримання потерпілим страхового відшкодування шляхом звернення з відповідною вимогою до суду)), позивач правомірно звернувся безпосередньо до суду з цим позовом.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7000грн, суд виходив із того, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі та не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним (на підтвердження вказаної позиції суд звернувся до правової позиції, викладеної у постановах Верховного суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 та від 20.01.2021 у справі № 357/11023/18.

В підтвердження понесених витрат на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн, позивач надав договір про надання правової допомоги №1/20ю від 31.12.2020, Додаток №1 від 04.03.2025 до договору № 1/20ю від 31.12.2023, розрахунок витрат на правову допомогу на суму 7 000,00 грн, ордер серія АА № 1393498 та Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю гр. Білокінь А. В. серія РН № 1639, платіжну інструкцію № 245 від 11.03.2025.

Ураховуючи те, що розмір гонорару адвоката визначено у фіксованому розмірі (7 000,00 грн), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про відшкодування зазначених витрат в повному обсязі.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "САЛАМАНДРА" не погодилось частково з рішенням місцевого господарського суду та 24.07.2025 через підсистему "Електронний суд" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 07.07.2025 у справі №917/567/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог позивача в частині стягнення судових витрат.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2025, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "САЛАМАНДРА" на рішення Господарського суду Полтавської області від 07.07.2025 у справі №917/567/25; постановлено здійснити розгляд справи №917/567/25 в порядку спрощеного провадження, без виклику (повідомлення) учасників справи; встановлено позивачу у справі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 15 днів з дня вручення даної ухвали.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог вказує, що суд першої інстанції допустив грубе порушення норм матеріального та процесуального права, безпідставно визнавши витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн як обґрунтовані та необхідні, що суперечить вимогам статті 126, 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та сталій правовій позиції Верховного Суду щодо критеріїв співмірності судових витрат. На думку відповідача, у даному випадку витрати на правничу допомогу не відповідають жодному з критеріїв, визначених ч. 4 ст. 126 ГПК України оскільки фактичного спору між сторонами не існувало до моменту подання позову, відповідач не порушував прав позивача, оскільки не отримував жодних звернень чи заяв про страхове відшкодування, а судовий розгляд був ініційований без надання відповідачу можливості добровільно виконати зобов`язання.

Копії ухвали Східного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження доставлено сторонам у справі через підсистему "Електронний суд" до електронний кабінетів користувачів, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (т.1, а.с. 87-90).

05.08.2025 матеріали справи надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 та ч. 8 ст. 252 ГПК України у разі здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами, досліджує докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, судове засідання не проводиться.

За приписами ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що ціна позову у даній справі (28 535,14 грн) є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд апеляційної інстанції розглядає дану справу за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.

На час ухвалення цієї постанови клопотання будь-якого із учасників справи про розгляд справи в порядку загального позовного провадження до Східного апеляційного господарського суду не надходили.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" та ОСОБА_1 (далі - страхувальник) уклали сертифікат добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 030401/4605/0000374 від 08.02.2024, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом Kia Stonic д.н.з. НОМЕР_1 , та прикріпленим до нього зовні та всередині додатковим обладнанням.

Строк дії договору з 11.02.2024 по 10.02.2025.

05.09.2024 о 17 год 45 хв по вул. І. Дзюби, 1 у місті Києві сталася дорожньо - транспортна пригода за участю транспортного засобу Kia Stonic д.н.з. НОМЕР_1 (водій ОСОБА_1 ) та транспортного засобу Toyota Prius д.н.з. НОМЕР_2 (водій ОСОБА_2 ).

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 13.09.2024 у справі про адміністративні правопорушення № 759/19090/24 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду перед третіми особами, завдану внаслідок експлуатації транспортного засобу Toyota Prius д.н.з. НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована у ПрАТ "СК "САЛАМАНДРА" за полісом № 223560995 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхова сума за шкоду майну становить 160 000,00 грн, франшиза складає 3 200,00 грн).

Згідно з рахунком-фактурою № від 10.09.2024 ТОВ "Укравто" на Борщагівці вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Kia Stonic д.н.з. НОМЕР_1 склала 31 732,14 грн (у т. ч. ПДВ 5 288,69 грн).

24.09.2024 ПрАТ "СК "УНІКА" склало страховий акт № 3, в якому позивач визнав подію страховим випадком і прийняв рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 31 732,14 грн.

Відповідно до зазначеного страхового акту, позивач виплатив страхове відшкодування на користь страхувальника у сумі 31 732,14 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0189854 від 25.09.2024.

Отже, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА" виконало свої зобов`язання перед страхувальником згідно з умовами договору.

Приватне акціонерне товариство "СК "САЛАМАНДРА" (як страхова компанія, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність водія "Toyota Prius" д.н.з. НОМЕР_2 ) має право відшкодувати витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу.

Сума страхового відшкодування, належного до сплати відповідачем на користь позивача, становить 28 532,14 грн (із розрахунку: 31 732,14 грн - 3 200,00 грн = 28 532,14 грн).

У зв`язку з тим, що відповідач не здійснив виплату позивачу суми страхового відшкодування, останній звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 27.03.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та встановлено сторонам процесуальні строки на подання заяв по суті справи. Зокрема, відповідачу надано строк на подання відзиву на позов - не пізніше 15 днів з дня вручення цієї ухвали.

08.04.2025 через підсистему "Електронний суд" до Господарського суду Полтавської області від ПрАТ "СК " САЛАМАНДРА " надійшов відзив на позовну заяву (вх.№4672 від 08.04.2025), в якому останній просив суд у задоволенні позову ПрАТ "СК "УНІКА" відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог відповідач зазначає, що у позивача відсутній юридичний факт порушення його прав на момент подання позову, оскільки він не звертався до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування, до звернення до суду не подав заяву про виплату страхового відшкодування (з відповідними документами), тому, на думку відповідача, позивач не може набути право на отримання страхового відшкодування.

Також відповідач переконаний, що, заявляючи непропорційно високу з ціною позову суму гонорару адвоката (оскільки становить майже 25% від суми позовних вимог), позивач зловживає процесуальними правами та намагається неправомірно збагатитись за рахунок іншої сторони, а фіксована сума гонорару адвоката у розмірі 7 000,00 грн за надання правової допомоги в суді першої інстанції по кожній аналогічній справі, незалежно від ціни позову та складності справи, суперечить принципам розумності та пропорційності, які є ключовим для визначення розміру відшкодування судових витрат.

07.07.2025 ухвалено оскаржуване судове рішення з підстав, викладених вище.

Колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного перегляду у даному випадку є рішення місцевого господарського суду в частині стягнення витрат на правову допомогу, а тому в силу ч. 1 ст. 269 ГПК України суд здійснює апеляційний перегляд в межах заявлених доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам в частині заявлених апеляційних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частинами 1, 3 ст. 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, засади організації і діяльності якої та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Зазначеним приписам Конституції України кореспондує ст. 16 ГПК України, положеннями якої передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, а представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Виходячи з аналізу положень ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями ст. 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права у суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Разом з тим, згідно зі ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Виходячи з системного аналізу положень ч. 8 ст. 129, ч. 3 ст. 126 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі доказів, які подаються сторонами до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Також, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку із недоведеністю їх наявності у порядку, передбаченому положеннями ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, ст. 76-77 ГПК України.

Водночас, у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог, передбачених ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України щодо співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, ціною позову.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Проте, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Відтак під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, та відповідно до яких суд наділений дискреційними повноваженнями щодо встановлення обставин виникнення судових витрат та визначення їх розміру, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним щодо предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20, від 11.11.2021 у справі № 873/137/21, у додатковій постанові Верховного Суду від 13.12.2022 у справі № 925/367/20(925/107/21).

До того, ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справі "Баришевський проти України", "Двойних проти України", заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява №35787/03, п. 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява №24003/07, п. 33, 08.12.2016).

Зазначені висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 550/936/18, від 04.06.2019 у справі №9901/350/18 та додатковій постанові у зазначеній справі від 12.09.2019, а також у постановах Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 26.05.2020 у справі №908/299/18.

Із наданих заявником документів вбачається, що 31.12.2020 між АБ "Адвокатське бюро Олександра Лисова "Еквіт" (надалі - бюро) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА" укладено договір №1/20ю про надання правової допомоги (надалі - договір).

У розділі 1 договору визначено, що предметом договору, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складання документів правового характеру (звернень, заяв, скарг, листів, пропозицій, запитів та ін.) та процесуальних документів (відзивів, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства); представництво та захист інтересів клієнта в судах усіх рівнів та інстанцій з будь-яких питань із усіма без виключення процесуальними правами, наданими стороні по справі положеннями чинних в Україні ГПК, ЦПК, КПК, КУпАП та КАС України.

Згідно із пунктом 2.1 договору клієнт надає бюро, зокрема, наступні повноваження: бути представником клієнта у судових органах України будь-якої ланки з усіма необхідними для того повноваженнями, які надано законом позивачеві, відповідачу, третій особі, заявнику, зацікавленій особі, потерпілому, з питань, пов`язаних із захистом прав, у тому числі: пред`явити від імені клієнта та у його інтересів відповідний позов (позови); брати участь у судових засіданнях; заявляти клопотання та відводи; давати усні та письмові пояснення у судах, які розглядають справу клієнта та ін.

Визначений цим договором об`єм правової допомоги може бути змінений виключно за згодою сторін, шляхом укладення додаткової письмової угоди (п. 2.4 договору).

Згідно з п. 4.1 договору ціна договору складається з вартості юридичних послуг, що зазначаються в додатковій угоді до цього договору. Така угода може бути викладена у формі додатку до договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін.

За результатами надання юридичної допомоги складається акт прийому-передачі наданих послуг, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті прийому-передачі наданих послуг вказується обсяг наданої бюро юридичної допомоги, її вартість та ідентифікація. Акт прийому-передачі наданих послуг передається канцелярії клієнта бюро особисто, або надсилається поштовою кореспонденцією (п. 4.5 договору).

Згідно з п. 1 додатку №1 від 04.03.2025 до договору про надання правової допомоги №1/20ю сторони визначили, що клієнт доручає АБ "Лисов2856 "Еквіт", в особі керуючого бюро, адвоката Білоконь І.В., надати послуги щодо проведення допустимих законодавством України дій, спрямованих на повернення заборгованості з боржників клієнта за цивільним та господарським судочинством, сума страхового відшкодування 31 732,14 грн. (страхувальник ОСОБА_1 за страховим актом № 3). За надання Бюро "Лисов2856 "Еквіт" клієнту правової (правничої) допомоги в суді першої інстанції клієнт платить фіксовану суму гонорару адвоката в розмірі 7000,00 грн.

Згідно з п. 1 додаткової угоди № 4 до договору про надання правової допомоги №1/20ю від 31.12.2020 сторони домовились викласти п. 6.2 договору у наступній редакції: "6.2. Дія договору припиняється 31.12.2025 року". Усі інші умови договору залишаються без змін.

20.03.2025 Адвокатським бюро "Лисов2856 "Еквіт", в особі керуючого бюро Білоконь І.В., та позивачем підписано акт наданих послуг №60 до договору №1/20ю про надання правової допомоги від 31.12.2020, відповідно до якого надано правову (правничу) допомогу в суді першої інстанції в фіксованій сумі гонорару по страховій справі № 036356 (страховий акт № 3) на суму 7000,00 грн (а.с. 7).

Інтереси позивача у межах справи №917/567/25 в суді першої інстанції представляла адвокат Білоконь Інна Вікторівна, яка діяла на підставі ордеру серії АА №1393498 від 01.01.2024, що посвідчує повноваження адвоката на надання правничої (правової) допомоги Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "УНІКА" на підставі договору про надання правової допомоги №1/20ю від 31.12.2020 у Господарському суді Полтавської області.

Право на заняття Білоконь Інною Володимирівною адвокатською діяльністю підтверджується відповідним свідоцтвом серії РН №1639 від 21.05.2019.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Правовий аналіз відповідних норм процесуального законодавства свідчить, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на приписи ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд: має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Така позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та ін.

Отже, такі критерії як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України, так і відповідно до ч. 5 ст. 129 цього Кодексу.

Тобто, критерії, визначені ч. 4 ст. 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами ч. 4 ст. 129 цього Кодексу. Водночас, критерії, визначені ч. 5 ст. 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі і інших, передбачених ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Верховний Суд у постанові від 22.12.2022 року у справі №903/643/21 зробив висновок, що суд під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу може одночасно застосовувати критерії, що визначені як у ч. 5-7 ст. 129 ГПК України (з власної ініціативи), так і в ч. 4 ст. 126 ГПК України (за клопотанням сторони).

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд також звертає увагу на сталу і послідовну практику Верховного суду, відповідно до якої витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачена.

Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, а також у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 зі справи № 925/1137/19.

Стосовно змісту детального опису робіт Велика Палати Верховного Суду у постанові від 22.11.2022 у справі №922/1964/21 зазначила, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Таким чином, судова колегія зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий.

Разом з тим колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, задовольнивши заяву про стягнення на правничу допомогу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" у повному обсязі, безпідставно не дав оцінку запереченню Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" про стягнення оплати на правничу допомогу за наслідками розгляду справи в суді першої інстанції, викладеного у відзиві на позов, та не дослідив обставини, зокрема, співмірності розміру витрат з ціною позову тощо, у зв`язку з чим судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення її резолютивної частин в редакції постанови суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів зазначає, що правова позиція позивача була сталою, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося. Доказів щодо додаткового комплексного вивчення юридичної природи спірних правовідносин при розгляді справи в суді першої інстанції не надано та з матеріалів справи не вбачається, а тому в даному випадку є завищеною зазначена в актах сума в розмірі 7 000 гривень.

З огляду на вказане, судова колегія зазначає, що виходячи із загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти справи у сукупності, розмір заявлених витрат представником Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" на надання правової допомоги у вказаній сумі не відповідає критерію розумності їх розміру, є неспівмірними з ціною позовних вимог та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), обсягом наданих адвокатом послуг, а тому мають надмірний характер.

Отже, їх розмір є значно завищеним, що для Приватного акціонерного товариства "САЛАМАНДРА" буде становити надмірний фінансовий тягар, а тому, з урахуванням наданих заявником доказів в обґрунтування понесених судових витрат на правничу допомогу, судова колегія вважає, що останні підлягають зменшенню до 3000,00 грн. Така сума, на переконання судової колегії, є обґрунтованою, відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності її розміру, є співрозмірною зі складністю справи та виконаними адвокатом робіт (наданими послугами).

Згідно з ч. 1, 4 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що аргументи, викладені в апеляційній скарзі, знайшли часткове своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного додаткового рішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "САЛАМАНДРА" підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Полтавської області від 07.07.2025 у справі №917/567/25 підлягає зміни шляхом викладення його резолютивної частини в редакції постанови суду апеляційної інстанції з залишенням без змін рішення суду в іншій частині.

Керуючись ст. 123, 126, 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "САЛАМАНДРА" на рішення Господарського суду Полтавської області від 07.07.2025 у справі №917/567/25 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 07.07.2025 у справі №917/567/25 змінити, виклавши абзац 2 резолютивної частини в такій редакції:

"Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "САЛАМАНДРА" (вул. Колективна, буд. 10, м. Полтава, 36019, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" (вул. Теліги Олени, буд. 6 літ. В, м. Київ, 04112, ) 28 532,14 грн страхового відшкодування, 2 422,40 грн судового збору та 3 000,00 грн витрат на професійну правову допомогу.".

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 286-289 ГПК України.

Повна постанова складена 29.09.2025.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.О. Крестьянінов