УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

25.09.2025Справа № 910/11884/25

Суддя Господарського суду міста Києва Головіна К. І., розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Саб Ентерпрайз»

про забезпечення позову

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Саб Ентерпрайз»

до 1) Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»,

2) Акціонерного товариства «Банк Альянс»

про визнання недійсною вимоги за банківською гарантією

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Саб Ентерпрайз» (далі ТОВ «Саб Ентерпрайз», позивач) до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі ПрАТ «НЕК «Укренерго», відповідач-1) та Акціонерного товариства «Банк Альянс» (далі АТ «Банк Альянс», відповідач-2) про визнання недійсною вимоги № 01/56518 від 16.09.2025 про сплату коштів за банківською гарантією.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що бенефіціар за вказаною гарантією (ПрАТ «НЕК «Укренерго») неправомірно висунув до АТ «Банк Альянс» (гаранта) вимогу про сплату коштів за банківською гарантією № 4090-24 від 18.07.2024, якою забезпечено виконання зобов`язань позивача (принципала) за договором підряду № 01/089-24 від 16.07.2024, укладеним між ТОВ «Саб Ентерпрайз» та ПрАТ «НЕК «Укренерго», чим порушено права та законні інтереси позивача.

Разом із позовом ТОВ «Саб Ентерпрайз» подало заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу-2 (АТ «Банк Альянс») сплачувати грошові кошти за спірною вимогою в сумі 66 725 672,59 грн на користь відповідача-1 (ПрАТ «НЕК «Укренерго»).

У обґрунтування поданої заяви позивач вказав, що існує ризик того, що АТ «Банк Альянс» може у безспірному порядку перерахувати на користь ПрАТ «НЕК «Укренерго» кошти банківської гарантії, що потягне пред`явлення регресної вимоги до позивача про стягнення коштів у вказаному розмірі. А оскільки позивачем спірна вимога не визнається та регресні вимоги гаранта ним задовольнятися не будуть, банк нарахує позивачу штрафні санкції у вигляді пені та штрафу за порушення зобов`язання за банківською гарантією. Відтак невжиття заходів забезпечення позову у даній справі знівелює ефективність захисту порушеного права позивача та зумовить виникнення інших судових спорів, що, у свою чергу, не відповідає принципам господарського судочинства.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до статті 136 ГПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії (ст. 136, 137 ГПК України).

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд враховує, що позивач звернувся до суду з позовом немайнового характеру, судове рішення, у разі задоволення якого не вимагатиме примусового виконання, тому в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення майбутнього позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Вказаний правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Отже умовою застосування заходів до забезпечення позову в даному випадку є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим припущенням для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання, тощо).

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову (п. 1 вказаної постанови).

Тобто з урахуванням загальних вимог, передбачених статтями 73, 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову та їх оцінка судами з належним відображенням у судових рішеннях висновків здійсненої оцінки.

У даному випадку ТОВ «Саб Ентерпрайз» зазначає про свої побоювання щодо здійснення банком можливої виплати коштів банківської гарантії на користь бенефіціара, що потягне для позивача негативні наслідки, зокрема направлення регресної вимоги, та може призвести до ускладнення та неможливості виконання рішення у справі.

Разом з тим слід зазначити, що предметом спору є не стягнення чи повернення коштів банківської гарантії, а визнання недійсною вимоги за банківською гарантією, тобто заявлено позов немайнового характеру, а тому судове рішення, у разі задоволення такого позову, не вимагатиме примусового виконання.

Водночас заявник не зазначив, яким чином буде утруднене виконання судового рішення в разі задоволення його позовних вимог, не вказав фактичних обставин, які б свідчили про ризик можливого ускладнення чи невиконання указаного рішення.

Також суд враховує, що підставою для пред`явлення вимоги до гаранта за банківською гарантією є порушення принципалом своїх зобов`язань перед бенефіціаром за основним зобов`язанням. Тобто банк сплачує бенефіціару відповідну суму за гарантією при настанні гарантійного випадку, під яким розуміється невиконання або неналежне виконання принципалом своїх зобов`язань.

При цьому наявність факту порушення принципалом основного зобов`язання, забезпеченого гарантією, встановлюється гарантом при настанні так званого гарантійного випадку та під час розгляду вимоги кредитора про сплату грошової суми, в якій останній повинен вказати, у чому полягає порушення основного зобов`язання, і, відповідно, гарант здійснює платіж по гарантії лише у випадку невиконання чи неналежного виконання принципалом основного зобов`язання, що забезпечене.

Натомість відсутність такого порушення основного зобов`язання, забезпеченого гарантією, може бути, зокрема, підставою для відмови у задоволенні вимог бенефіціара (кредитора) гарантом при розгляді вимоги кредитора про сплату грошової суми за гарантією. Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах 18.01.2023 у справі №910/3334/22 та від 16.12.2019 у справі №910/10808/19.

За таких обставин доводи заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову у цій справі може ускладнити ефективний захист прав та інтересів позивача, ґрунтуються виключно на його припущеннях, що не підтверджені будь-якими належними та достатніми доказами, при цьому заявником не наведено будь-яких фактичних обставин, які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача, за захистом яких він звертається до суду, у разі задоволення позову.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" саме лише посилання в заяві на потенційну можливість утруднення чи невиконання рішення суду відповідачем без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Поряд з цим суд приймає до уваги, що стала судова практика Верховного Суду передбачає обов`язок саме заявника довести обґрунтованість заяви про забезпечення позову. Вказана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 18.05.2021 № 914/1570/20, в постановах Верховного Суду від 05.04.2023 № 915/577/22, від 13.02.2023 № 922/1737/22.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Саб Ентерпрайз» про забезпечення позову.

Згідно з ст. 129 ГПК України судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у разі відмови у задоволенні такої заяви, покладається на заявника (позивача).

Враховуючи викладене, керуючись ст. 129, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Саб Ентерпрайз» про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та з цього часу може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, визначеними ст.ст. 256-259 ГПК України.

Суддя Головіна К. І.