ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. ЧернівціСправа № 926/2406/25

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Гурина М.О., за участю секретаря судового засідання Скрипник Д.М., розглянувши матеріали справи

фізичної особи-підприємця Кузьменчука Олександра Павловича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

до товариства з обмеженою відповідальністю «Лілак» (58005, м.Чернівці, вул. Андрія Кушніренка, буд.7А, )

про стягнення заборгованості в сумі 532549,84 грн

Представники сторін:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився.

1. Стислий виклад позицій учасників справи.

Фізична особа-підприємець Кузьменчук Олександр Павлович звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лілак» про стягнення заборгованості на загальну суму 532549,84 грн, з яких: 459172,00 грн основний борг, 53873,13 грн пеня та 19504,71 грн інфляційні втрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 07.03.2024 між фізичною особою-підприємцем Кузьменчуком Олександром Павловичем (далі виконавець, експедитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «Лілак» (далі замовник) укладено договір про надання транспортного експедирування №07/03/2024-01, відповідно до умов якого замовник доручив, а виконавець зобов`язався від свого імені за рахунок замовника забезпечити організацію та здійснення перевезень вантажу замовника автомобільним транспортом міжнародного сполучення та в межах території України, а замовник, у свою чергу, зобов`язався сплатити виконавцю за дані послуги узгоджену сторонами плату.

На підставі укладеного Договору та заявок до нього позивачем були надані послуги з перевезення вантажу у період з 23.01.2025 по 03.04.2025 на загальну суму 459172,00 грн, за результатами яких, позивачем були складені та направлені відповідачу відповідні Акти виконаних робіт та рахунки на їх оплату.

Однак, відповідач в порушення договірних зобов`язань, взятий на себе обов`язок по оплаті отриманих послуг виконав лише частково, що призвело до виникнення боргу в сумі 459172,00 грн. Крім того, за неналежне виконання відповідачем умов договору позивачем нараховано 53873,13 грн пені та 19504, 71 грн інфляційних втрат.

Станом на момент подання позовної заяви, як зазначає позивач, відповідачем кошти у добровільному порядку не сплачено, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідач наданим правом на подання відзиву не скористався, жодних пояснень на предмет спору не надав.

2. Рух справи

21.07.2025 відділом документального забезпечення та аналітичної роботи суду матеріали позовної заяви зареєстровані за вх.№2406.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 21.07.2025 позовну заяву передано судді Гурину М.О.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 24.07.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 14.08.2025.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 14.08.2025 відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 11.09.2025.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 11.09.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 30.09.2025.

08.09.2025 через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Чернівецької області від представниці позивача отримано заяву про проведення судового засідання без її участі (вх.№3890).

На призначений день розгляду справи представники сторін у судове засідання не з`явились, відповідач про причини неявки свого представника в суд не повідомив, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання ухвал в тому числі через систему «Електронний суд», що підтверджується Довідками про доставку електронного листа які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно із пунктом 1 частини третьої цієї статті Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до частини дев`ятої статті 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин суд вирішив за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні на підставі наявних матеріалів без участі представників сторін.

3. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив таке.

03.07.2024 між фізичною особою підприємцем Кузьменчуком Олександром Павловичем (Експедитор за Договором) та товариством з обмеженою відповідальністю «Лілак» (замовником за Договором) був укладений договір транспортного експедирування №07/03/2024-01 за умовами якого Замовник доручає, а Експедитор бере на себе зобов`язання від свого імені та за рахунок Замовника забезпечити організацію та здійснення перевезень вантажу Замовника автомобільним транспортом міжнародному сполученні та в межах території України. За домовленістю сторін договору Експедитор також може надавати додаткові послуги необхідні для доставки вантажу (перевірка кількості і стану вантажу, його цілісність і схоронність, вантажно-розвантажувальні роботи).

У розділі 2 Договору сторони визначили, що вартість послуг, які включають у себе провізну плату й винагороду, що належить Експедитору, а також розмір зборів за виконання Експедитором пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення операцій та послуг, визначаються за взаємною згодою сторін і фіксуються у рахунках. Вартість послуг визначається на підставі діючих ринкових розцінок і тарифів на аналогічні послуги та може змінюватися, відповідно до зміни кон`юнктури ринку транспортно-експедиторських послуг та цін на паливно-мастильні матеріали. Загальна сума Договору складається з сум згідно рахунків за період дії цього Договору. У випадку необхідності Сторони підписують акт звірки. Розрахунки за цим Договором здійснюються в національній валюті України через установу банку згідно із правилами, передбаченими чинним в Україні законодавством для безготівкових розрахунків. За виконання транспортно-експедиторського обслуговування Замовник зобов`язаний перерахувати кошти на розрахунковий рахунок Експедитора протягом 14 банківських днів після надання послуг. Датою оплати вважається дата надходження коштів на поточний рахунок Експедитора. Сторони погоджують, що всі оплати, здійснені Замовником незалежно від їх призначення, приймаються у залік оплати боргів перед Експедитором, що хронологічно виникли раніше належного строку оплати.

На виконання умов договору позивачем надані експедиторські послуги відповідачу в період з 23.01.2025 по 03.04.2025 на загальну суму 483172,00 грн, що підтверджується:

- Заявками до договору №ДРД 22/01-01 від 22.01.2025, №ДРД 29/01-01 від 29.01.2025, №ДРД 04/02-02 від 04.02.2025, №ДРД 04/02-01 від 04.02.2025, №ДРД 07/02-01 від 07.02.2025, №ДРД 10/02-01 від 10.02.2025, №ДРД 10/02-02 від 10.02.2025, №ДРД 27/02-02 від 27.02.2025, №ДРД 28/02-01 від 28.02.2025, №ДРД 28/02-02 від 28.02.2025, №ДРД 21/02-02 від 21.02.2025, №ДРД 14/03-02 від 14.03.2025, №ДРД 24/03-02 від 24.03.2025;

- Актами виконаних робіт №Л-1 від 23.01.2025 на суму 40 500,00 грн, №Л-2 від 30.01.2025 на суму 40500,00 грн, №Л-3 від 04.02.2025 на суму 5000,00 грн, №Л-4 від 05.02.2025 на суму 40500,00 грн, №Л-5 від 10.02.2025 на суму 28000,00 грн, №Л-6 від 10.02.2025 на суму 25200,00 грн, №Л-7 від 10.02.2025 на суму 13000,00 грн, № Л-10 від 03.03.2025 на суму 19700,00 грн, №Л-11 від 04.03.2025 на суму 37000,00 грн, № Л-12 від 04.03.2025 на суму 36000,00 грн, № Л-15 від 06.03.2025 на суму 70799,00 грн, № Л-16 від 25.03.2025 на суму 65378,00 грн, № Л-17 від 03.04.2025 на суму 61595,00 грн;

- Рахунками №Л-1 від 23.01.2025 на суму 40500,00 грн, №Л-2 від 30.01.2025 на суму 40500,00 грн, №Л-3 від 04.02.2025 на суму 5000,00 грн, №Л-4 від 05.02.2025 на суму 40500,00 грн, №Л-5 від 10.02.2025 на суму 28000,00 грн, №Л-6 від 10.02.2025 на суму 25200,00 грн, №Л-7 від 10.02.2025 на суму 13000,00 грн, № Л-10 від 03.03.2025 на суму 19700,00 грн, №Л-11 від 04.03.2025 на суму 37000,00 грн, № Л-12 від 04.03.2025 на суму 36000,00 грн, № Л-15 від 06.03.2025 на суму 70799,00 грн, № Л-16 від 25.03.2025 на суму 65378,00 грн, № Л-17 від 03.04.2025 на суму 61595,00 грн.

Як зазначено позивачем та вбачається із наданих доказів, відповідач здійснив часткову оплату вищевказаних наданих послуг на суму 24000,00 грн.

Отже, заборгованість відповідача за надані експедиторські послуги становить 459172,00 грн.

16.05.2025 позивач направив відповідачу претензію в якій вимагав сплатити заборгованість в сумі 459172,00 грн протягом десяти днів від дня її одержання, що підтверджується поштовим описом вкладення у цінний лист.

Проте, вимога залишена відповідачем без будь-якого реагування, відповідач кошти не сплатив, таким чином заборгувавши позивачу 459172,00 грн.

4. Позиція суду по суті спору.

Дослідивши наведені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд зазначає.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 526, 525 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини першої статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої-третьої статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та про стягнення з відповідача заборгованості за надані експедиторські послуги становить в сумі 459172,00 грн.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення 53873,13 грн пені, суд зазначає наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Сторони у розділі 5 Договору визначили зокрема, що у разі затримки оплати послуг транспортного експедирування вантажу Замовник сплачує Експедитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожен день простроченого платежу без обмежень строку нарахування та інфляцію за попередній період.

З огляду на це, суд перевірив здійснений позивачем розрахунок пені і такий є вірним, тому суд задовольняє вимогу про стягнення 53873,13 грн пені.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 19504,71 грн у зв`язку із порушенням умов договору щодо здійснення своєчасної та повної оплати за надані послуги, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.02.2018 у справі № 922/4544/16, від 26.04.2018 у справі № 910/11857/17, від 16.10.2018 у справі № 910/19094/17, від 06.11.2018 у справі № 910/9947/15, від 29.01.2019 у справі № 910/11249/17, від 19.02.2019 у справі № 910/7086/17, від 10.09.2019 у справі № 920/792/18.

Нарахування, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК, не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Подібний за змістом правовий висновок викладений в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 920/505/22.

Суд перевірив здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат і такий є вірним, тому суд задовольняє вимогу про стягнення інфляційних втрат в сумі 19504,71 грн.

У прохальній частині позовної заяви позивач просить суд зазначити у рішенні суду про нарахування 3 % річних на суми боргу по рахунках до моменту виконання рішення суду за такою формулою: (СОБ х 3 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів, де: СОБ сума основного боргу, 3 - 3 відсотка річних, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році, нараховану суму стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лілак» на користь фізичної особи підприємця Кузьменчука Олександра Павловича.

Відповідно до ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Відповідно до частин 11, 12 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Враховуючи наведене, обов`язковою умовою для застосування судом ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України є заявлення позивачем позовних вимог про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки. Суд у своєму рішенні зобов`язаний визначити початок періоду з якого мало б відбутися таке нарахування 3 % річних, що в даній справі є неможливим, оскільки позивачем не заявлялась вимога про стягнення з відповідача 3 % річних з визначенням конкретного періоду для їх стягнення.

У зв`язку із викладених, суд позбавлений можливості задовольнити дану вимогу позивача.

5. Висновки за наслідками розгляду справи

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Оцінюючи подані сторонами докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, враховуючи вищенаведені обставини справи, суд вважає що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

6. Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи обґрунтованість позову, судовий збір в розмірі 6391,50 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо заявленого стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Тотожне правило містить й частина 1 статті 221 Господарського процесуального кодексу України, за якою, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації та дотримання критерії, передбачених частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на вищезазначене, суд констатує, що позивачем не надано жодного належного доказу (рахунків, актів тощо), а матеріали справи не містять таких доказів, які б підтверджували понесення судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір. У зв`язку з чим, суд відмовляє позивачу у стягненні з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 123, 129, 232, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лілак» () на користь фізичної особи підприємця Кузьменчука Олександра Павловича (код РНОКПП НОМЕР_1 ) основну заборгованість у розмірі 459172,00 грн, пеню у розмірі 53873,13 грн, інфляційне збільшення на суму заборгованості в розмірі 19504,71 грн та 6391,50 грн судового збору.

3. В частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

4. З набранням судовим рішенням законної сили видати наказ.

Повний текст рішення складено та підписано02.10.2025.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Микола ГУРИН

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.