ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2025м. ДніпроСправа № 904/4363/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мілєвої І.В., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжпромтехсервіс", Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг

до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат", Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг

про стягнення 145 204,23 грн

Без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Криворіжпромтехсервіс" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 145 204,23 грн, з яких: 61 256,62 грн пеня, 17 122,00 грн 3% річних, 66 825,61 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 144-09-10 від 15.02.2024.

Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 12.08.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

26.08.2025 відповідач подав до суду відзив, в якому просить суд зменшити розмір стягуваних пені, інфляційних втрат та 3% річних на 99 %.

01.09.2025 позивач подав до суду відповідь на відзив.

04.09.2025 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2025 по справі № 904/5219/24 (суддя Скриннікова Н.С.) позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжпромтехсервіс" до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості за договором підряду № 144-09-10 від 15.02.2024 у розмірі 881 171,02 грн задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворіжпромтехсервіс» заборгованість в сумі 840 000,00 грн, пеню в сумі 7392,00 грн, інфляційні втрати в сумі 27 720,00 грн, 3% річних в сумі 6059,02 грн, витрати на судовий збір в сумі 10 600,00 грн.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України).

За результатами розгляду справи № 904/5219/24 суд дійшов висновків, що між позивачем та відповідачем укладено договір, який за своїм змістом є договором підряду, договір дійсний до 31.01.2025. Доказами, зокрема актами та податковою накладною, підтверджено, що обсяг ремонтних робіт та їх вартість було належним чином погоджено між сторонами договору і 22.08.2024 роботи з ремонту були прийняті відповідачем. Вартість робіт становить 840 000, 00 грн, у тому числі ПДВ, і є сумою заборгованості за договором. Строк оплати за договором настав 02.09.2024.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 04.08.2025 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2025 у справі № 904/5219/24 - залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2025 у справі № 904/5219/24 залишено без змін.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2025 набрало законної сили 04.08.2025.

Позивач зазначає, що звертаючись до суду у справі № 904/5219/24 розрахував пеню в сумі 7392,00 грн по 28.11.2024, інфляційні втрати в сумі 27 720,00 грн по листопад 2024 року включно, 3% річних в сумі 6059,02 грн до 15.11.2025.

Однак як зазначає позивач, станом на 06.08.2025 відповідач не сплатив заборгованість у сумі основного зобов`язання 840 000,00 грн.

Враховуючи викладене, позивач донарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 61 256,62 грн за загальний період з 01.12.2024 по 06.03.2025.

Також позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3 % річних за період з 01.12.2024 по 06.08.2025 у розмірі 17 122,00 грн та інфляційні втрати за період з грудня 2024 року по червень 2025 року у розмірі 66 825,61 грн.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України).

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч.1 ст. 854 Цивільного кодексу України).

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Як вказано вище, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 61 256,62 грн за загальний період з 01.12.2024 по 06.03.2025.

Відповідно до п. 10.2. договору у разі порушення терміну оплати виконаних робіт замовник сплачує підряднику пеню у розмірі 0,01 % від несплаченої суми за кожен день прострочення, але не більше від подвійної облікової ставки НБУ, яка була чинна у періоді, за який нараховується пеня.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки (п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч.ч.4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 Господарського Кодексу України).

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені позивача та встановлено, що він виконаний не правильно, а саме позивачем при розрахунку пені не враховано приписи ч.6 ст.232 Господарського Кодексу України.

З наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що позивач нараховує пеню за період з 01.12.2024 по 06.03.2025.

Як встановлено рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2025 по справі № 904/5219/24 (суддя Скриннікова Н.С.) строк оплати за договором настав 02.09.2024 (22.08.2024 + 10 календарних днів, з урахуванням того, що строк оплати припадає на вихідний день). Таким чином, прострочення виконання зобов`язання з оплати виконаних робіт починатиметься з наступного дня з 03.09.2024. Отже початковою датою нарахування пені буде 03.09.2024.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського Кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.6 ст.232 Господарського Кодексу України, пеня, в даному випадку, підлягає нарахуванню за період з 03.09.2024 по 03.03.2025.

З позовної заяви по справі № 904/5219/24 вбачається, що позивач нараховує пеню по 28.11.2024 включно, 3% річних по 15.11.2024 включно, інфляційні втрати по жовтень 2024 року включно.

Відповідно до виконаного господарським судом розрахунку до стягнення з відповідача підлягає пеня за період з 01.12.2024 по 03.03.2025 у розмірі 59 254,43 грн.

Також господарський суд зазначає, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Так, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3 % річних за період з 01.12.2024 по 06.08.2025 у розмірі 17 122,00 грн та інфляційні втрати за період з грудня 2024 року по червень 2025 року у розмірі 66 825,61 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що він виконаний правильно.

Відповідач у своєму відзиві просить суд зменшити розмір стягуваних пені, інфляційних втрат та 3% річних на 99 %.

Своє клопотання відповідач обґрунтовує наступним. Відповідач вважає, що розмір нарахованої пені, інфляційних втрат та річних підлягають зменшенню на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, оскільки позивач не поніс суттєвих збитків у зв`язку з порушенням строків платежів зі сторони відповідача, а наявні обставини вказують на погіршення умов господарювання та фінансового стану підприємства відповідача внаслідок повномасштабного військового вторгнення росії на територію України; зменшення чисельності працівників (зокрема з причин призову до служби в ЗСУ та загибелі внаслідок військових дій); надання суттєвої матеріальної підтримки Збройним силам України та Військовим адміністраціям.

Розглянувши подане клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Правовий аналіз зазначених статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін.

Господарський суд зазначає наступне.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Зменшення розміру заявленої до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій.

Господарський суд не вважає за можливе зменшити розмір пені та 3 %.

Щодо клопотання відповідача про зменшення інфляційних втрат, суд вважає за необхідне зазначити, що інфляційна складова боргу не підлягає зменшенню на підставі ст.551 ЦК, оскільки інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК, не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Таким чином, з огляду на те, що закон не передбачає можливість зменшення інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про зменшення інфляційних втрат задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що має місце прострочення виконання зобов`язання є правомірними та такими, що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача 143 202,04 грн, з яких: 59 254,43 грн пеня, 17 122,00 грн 3% річних, 66 825,61 грн інфляційні втрати.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ст. 4 Закону України "Про судовий збір").

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року становить 3028,00 грн.

При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Господарський суд зазначає, що позовна заява подана позивачем до суду в електронній формі.

При зверненні з позовом до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 2423,00 грн згідно з платіжною інструкцією № 299 від 06.08.2025, замість 2422,40 грн. Таким чином, при зверненні з позовом до суду позивач надмірно сплатив судовий збір в розмірі 0,60 грн.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідне клопотання позивачем до суду подано не було. Тому суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що надмірно сплачений судовий збір в розмірі 0,60 грн підлягає поверненню позивачу з державного бюджету України, для чого позивачу необхідно звернутися до суду з відповідним клопотанням.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: на позивача 33,43 грн (1,38 %), на відповідача 2388,97 грн (98,62 %).

У позовній заяві позивачем визначено попередній (орієнтовний) розмір витрат на професійну правничу допомогу 20 000,00 грн (а.с.7).

Відповідно до п. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) Такі докази подаються до закінчення судових дебатів справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (50066, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, ідентифікаційний код 00190977) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Криворіжпромтехсервіс" (50102, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Рудна, буд. 4-4Д, ідентифікаційний код 35601098) 145 591,01 грн, а саме: 143 202,04 грн, з яких: 59 254,43 грн пеня, 17 122,00 грн 3% річних, 66 825,61 грн інфляційні втрати, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2388,97 грн, про що видати наказ.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 03.10.2025

Суддя І.В. Мілєва