ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2025 р. Справа№ 910/515/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк»

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2025, повний текст якого складений 04.04.2025,

у справі № 910/515/24 (суддя Селівон А.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фундація «Якісне Житло»

про стягнення 101 275,94 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк "Укргазбанк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фундація "Якісне Житло" про стягнення 101 275,94 грн, а саме: 24 050,00 грн заборгованості зі сплати за депозитарний облік прав на цінні папери, 42 208,25 грн - пені, 4 753,64 грн - процентів річних, 18 239,05 грн - втрат від інфляції та 12 025,00 грн - штрафу.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору №481/06 про відкриття рахунку в цінних паперах від 22.02.2005 у частині своєчасної та повної оплати наданих позивачем послуг, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у вказаній сумі, за наявності якої позивачем нараховані пеня, штраф, проценти річних та втрати від інфляції..

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.04.2025 у справі №910/515/24 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фундація "Якісне Житло" на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" заборгованість у розмірі 12 050,00 грн боргу по сплаті за депозитарний облік прав на цінні папери, 6 025,00 грн штрафу, процентів річних у розмірі 3 646,77, 12 049,35 грн інфляційних втрат та 1 009,71 грн витрат зі сплати судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд, виходячи з того, що розмір заборгованості за надані позивачем послуги з депозитарного обліку цінних паперів (ведення рахунку в цінних паперах) відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 24 050,00 грн з оплати наданих позивачем послуг є законними та обґрунтованими.

Проте, судом встановлено, що з урахуванням визначеного пунктом 3 договору строку оплати послуг щомісячно 15 числа місяця, наступного за місяцем надання послуг, позовна давність за вимогами позивача за період до березня 2017 року станом на 12.03.2020 року, тобто на момент набрання чинності Закону України від 30.03.2020 № 540-IX спливла.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позивачем на момент звернення з позовом до суду 11.01.2024 року (згідно відмітки на конверті про дату надходження позовної заяви на пошту) встановлений статтею 257 Цивільного кодексу України строк загальної позовної давності, зокрема, в частині вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з обслуговування рахунку в цінних паперах на суму 12 000,00 грн пропущений.

Стосовно решти позовних вимог за період з березня 2017 року по грудень 2023 перебіг повної давності було зупинено згідно із Законом України від 30.03.2020 року № 540-IX та Закону України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ, дія яких розповсюджується на спірні правовідносини, на період дії на території України карантину та воєнного стану.

Відтак, суд дійшов висновку, що позивачем на момент звернення з позовом до суду встановлений статтею 257 Цивільного кодексу України 3 річний строк позовної давності в частині решти вимог про стягнення основного боргу за період з березень 2017 року по грудень 2023 року не пропущений, у зв`язку з чим задовольнив частково вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу за вказаним договором у сумі 12 050,00 грн.

Також судом першої інстанції встановлено, що наведений позивачем у позовних матеріалах розрахунок пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором є невизначеним, та за умови, що, такий розрахунок не може бути здійснений судом самостійно, тому суд зазначив, що позивачем належними доказами не доведено правомірність нарахування пені в загальній сумі 42 208,25 грн, тому відмовив у задоволенні позовних вимог у вказаній частині.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, щодо позовних вимог позивача про стягнення на підставі п. 6 договору 50% штрафу в сумі 12 025,00 грн, а також на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних у сумі 4 753,64 грн за період з 16.02.2012 до 27.12.2023 та інфляційних нарахувань у сумі 18 239,05 грн за період з березня 2012 року до грудня 2023 року, згідно з приписами ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже, суд дійшов висновку, що стягненню підлягає штраф у розмірі 6025,00 грн. (12025,00 грн.*50%), 3% річних у розмірі 3 646,77 грн та 12 049,35 грн втрат від інфляції, що є меншим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені, процентів річних та втрат від інфляції суд задовольнив частково у зазначеному розмірі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2025 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені та ухвали в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення пені задовольнити та стягнути з ТОВ «Фундація «Якісне житло» на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» пеню у розмірі 42 208,25 грн.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшовши висновку, що розрахунок заборгованості здійснено не вірно, мав самостійно визначити суми нарахувань або ж зобов`язати Банк здійснити такий перерахунок пені. Скаржник посилається на те, що розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, тому Банк був позбавлений можливості долучити новий розрахунок до матеріалів справи в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фундація Якісне Житло» подало до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2025 у справі № 910/515/24.

Крім того, відповідач зазначає, що апелянтом при розрахунку пені було враховано строк позовної давності - три роки, проте, до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік.

Також відповідач звертає увагу, що твердження апелянта, що його новий розрахунок пені проведено з урахуванням приписів ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», не відповідає дійності, оскільки по факту Банк здійснив розрахунок пені з урахуванням Розділу 6 договору, у розмірі 0,5% від загальної суми за кожен день прострочення.

Відповідач вважає, що незважаючи на зауваження суду першої інстанції щодо розрахунку пені за договором 4814/06 від 22.02.2005, позивачем не доведено правомірсть нарахування ним пені у розмірі 42 208,25 (за позовною заявою), 11 097,00 грн ( за розрахунком доданим до апеляційної скарги).

Водночас, відповідач вказує, що провів свій перерахунок пені за договором №481/06 від 22.02.2005, який здійснено від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення починаючи з березня 2019 по грудень 2023 (в межах позовної давності в один рік), з урахуванням приписів ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та ч.6 ст. 232 ГК України та розмір пені склав 1 192,68 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2025 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2025 у справі № 910/515/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г. (суддя-доповідач), суддів: Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/515/24.

15.05.2025 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/515/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2025 у справі № 910/515/24 залишено без руху.

23.05.2025 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги з доказами надсилання копії апеляційної скарги на адресу відповідача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025 поновлено Публічному акціонерному товариству Акціонерний банк «Укргазбанк» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2025 у справі № 910/515/24. Призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2025, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа №910/515/24 розглядалась протягом розумного строку.

Так, колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача в межах викладених скаржником доводів та вимог не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 22.02.2005 між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк" (далі-зберігач, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фундація "Якісне Житло" (далі-депонент, відповідач) укладено договір про відкриття рахунку в цінних паперах № 481/06 (далі - договір), за умовами якого депонент доручає, а зберігач зобов`язується надавати депоненту послуги відносно відкриття та ведення рахунку в цінних паперах (надалі ЦП), зберігання належних депоненту цінних паперів, проведення операцій по даному рахунку, отримання прибутку по цінних паперах на викладених нижче умовах згідно Положення про депозитарну діяльність, затвердженого ДКЦПФР від 26 травня 1998 року за № 61, внутрішньому положенню зберігача цінних паперів та інших внутрішніх документах зберігача, чинному законодавству України та на підставі розпоряджень депонента.

Пунктами 2 - 9 договору сторони визначили права та обов`язки сторін, виконання умов договору, відповідальність сторін, строк дії договору та умови його розірвання тощо.

Згідно пункту 7 договору даний договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами.

Строк дії договору один рік. У випадку, коли строк дії договору закінчуватиметься, а сторони не виявляють письмового бажання розірвати договір, він вважається продовженим на кожен наступний рік відповідно. Сторона, що виявила бажання з будь-яких причин розірвати договір повинна письмово повідомити іншу сторону за сорок п`ять днів до моменту розірвання із зазначенням причин.

Договір може бути розірваний лише за умови відсутності на рахунку Депонента цінних паперів. За три робочі дні до моменту розірвання даного Договору Депонент зобов`язаний оплатити Зберігачу всі надані або неоплачені послуги, а також закрити рахунок до моменту розірвання даного Договору.

Наразі, матеріали справи не містять доказів звернення сторін відповідно до п.7 договору із повідомленнями про його розірвання.

Судом першої інстанції встановлено, на виконання умов п. 2.1 вищевказаного договору позивачем було відкрито Товариству з обмеженою відповідальністю ""Фундація "Якісне Житло" рахунок № 003481 в цінних паперах та надано послуги щодо обслуговування в системі депозитарного обліку.

Відповідно до наявної в матеріалах справи виписки Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» станом на 03.01.2024, в системі депозитарного обліку депозитарної установи - ПАТ АБ «Укргазбанк» на рахунку в цінних паперах власника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фундація «Якісне житло» (код ЄДРПОУ - 34044590), обліковуються прості іменні документарні (паперові) акції у кількості 82 662 штуки, номінальною вартістю 0,25 грн./один ЦП, загальною номінальною вартістю 20 665,50 грн, що становить 0,0689% статутного капіталу.

Крім того, в матеріалах справи наявна виписка Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про операції з цінними паперами на рахунку в цінних паперах № 003481 за період з 22.06.2006 по 11.10.2013, а також за період з 11.07.2008 по 03.01.2024.

Заперечень щодо факту відкриття на підставі спірного договору рахунку в цінних паперах № 003481 та здійснення обліку і зберігання цінних паперів, а також щодо кількості останніх від відповідача не надходило.

Згідно із виписками про операції з цінними паперами за період з 22.06.2006 по 11.10.2013 та про стан рахунку в цінних паперах станом на 03.01.2024, рахунок відповідача у цінних паперах є відкритим та позивач продовжує здійснювати його обслуговування.

Відповідно до абз. 3 п. 3 договору види, кількість та загальна вартість послуг, наданих депоненту згідно з даним договором, в т.ч. проведених за відповідний період, належним чином відображаються в акті прийому-передачі наданих послуг за певний період, котрий підписують сторони.

Як зазначено позивачем та встановлено судом, на виконання умов вищезазначеного договору за період з 01.01.2012 по 01.12.2023 позивачем надані відповідачу послуги з депозитарного обліку цінних паперів (ведення рахунку № 003481 в цінних паперах) на загальну суму 24 050,00 грн (з урахуванням наявної станом на лютий 2012 року нарахованої плати за депозитарний облік прав на цінні папери в сумі 2 750,00 грн), що підтверджується доданими до позовної заяви копіями складених та підписаних в односторонньому порядку з боку позивача актами-рахунками прийому - здачі депозитарних послуг за період з січня 2016 року по грудень 2023 року кожен на суму 150,00 грн, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що вищевказані односторонньо підписані позивачем акти - рахунки прийому - здачі депозитарних послуг за спірний період січень 2016 року - грудень 2023 року згідно із п. 3 договору направлялись на адресу відповідача, про що свідчать відповідні списки згрупованих поштових відправлень та фіскальні чеки, копії яких надані позивачем.

При цьому, докази виставлення (направлення/вручення) відповідачу актів-рахунків прийому-здачі депозитарних послуг за період 2012 - 2016 роки знищено банком, на підтвердження чого позивачем долучено до матеріалів справи витяги з актів про виділення до знищення справ, (документів), що не підлягають зберіганню після 01.01.2013 тощо.

Також позивачем надано суду виписку з аналітичних рахунків обліку прострочених доходів за депозитарні послуги за період 01.02.2012 по 27.12.2023, з якої вбачається, що станом на 17.02.2012 за відповідачем обліковувалась заборгованість зі сплати за депозитарний облік прав на цінні папери у сумі 2 750,00 грн, а станом на 27.12.2023 така заборгованість становить 24 050,00 грн.

Відповідно до п. 2.3. договору депонент зобов`язаний, зокрема:

- виконувати вимоги чинного законодавства України та внутрішніх документів зберігача;

- сплачувати послуги зберігача у відповідності з тарифами, умовами та строками передбаченими даним Договором.

Згідно з абз. 1, 2 п. 3 договору депонент сплачує послуги зберігача згідно з даним договором та у відповідності з затвердженими тарифами зберігача (додаток №1), котрі є невід`ємною частиною даного договору та не суперечать вимогам встановленим ДКЦПФР згідно з Антимонопольним комітетом України.

Також за умовами пункту 3 договору плата за послуги надані зберігачем, вноситься депонентом щомісячно до 15 числа наступного за тим місяцем у якому надавалися послуги згідно акту прийому - передачі наданих послуг. В окремих випадках акт прийому-передачі наданих послуг може надаватися в строки встановлені за домовленістю сторін.

Відподно до витягу з тарифів депозитарної установи АБ «Укргазбанк» за послуги зберігача цінних паперів, що є додатком № 1 до договору №481/06 від 22.02.2005 розмір плати за зберігання цінних паперів на рахунку становить 150,00 грн.

Доказів узгодження сторонами іншого строку та/або порядку оплати наданих за договором послуг матеріали справи не містять.

Таким чином, як зазначено позивачем в позовній заяві, свої зобов`язання щодо оплати наданих Публічним акціонерним товариством Акціонерний Банк "Укргазбанк" послуг з депозитарного обліку цінних паперів (ведення рахунку в цінних паперах) в сумі 24 050,00 грн. у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам договору відповідач не виконав, в результаті чого у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фундація «Якісне житло» утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі, яку останній просив стягнути у позовній заяві.

Також, відповідно до пункту 6 договору у випадку не виконання або неналежного виконання однією із сторін своїх обов`язків, передбачених даним договором або чинним законодавством України, винна сторона несе майнову відповідальність за нанесені збитки іншій стороні та повинна усунути дані порушення в найкоротші строки.

У випадку затримки сплати вартості наданих послуг зберігача депонент сплачує зберігачу пеню у розмірі 0,5 % від загальної суми (за кожен день прострочення), що підлягає до сплати.

Якщо платіж за надані депоненту депозитарні послуги прострочено більш ніж на тридцять днів то така дія депонента вважається відмовою від виконання умов даного договору, та зобов`язує депонента сплатити штраф у розмірі 50% від суми заборгованості депонента, визначеної на день фактичної сплати.

Враховуючи вищевикладене та у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання щодо оплати наданих послуг з обслуговування рахунку в цінних паперах у строк, визначений умовами договору, позивачем нараховано за загальний період прострочення з 27.12.2022 по 27.12.2023 та пред`явлено до стягнення на підставі пункту 6 договору пеню в сумі 42 208,25 грн та 50% штраф у розмірі 12 025,00 грн, а також на підставі статті 625 Цивільного кодексу України 4 753,64 грн процентів річних за період 16.02.2012 - 26.12.2023 та 18 239,05 грн втрат від інфляції за період березень 2012 - листопад 2023 року, які останній просив стягнути з відповідача відповідно до наданих розрахунків.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно із частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом судом першої інстанції, 22.02.2005 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фундація "Якісне Житло" укладено договір про відкриття рахунку в цінних паперах № 481/06 (далі - договір), за умовами якого депонент доручає, а зберігач зобов`язується надавати депоненту послуги відносно відкриття та ведення рахунку в цінних паперах (надалі ЦП), зберігання належних депоненту цінних паперів, проведення операцій по даному рахунку, отримання прибутку по цінних паперах на викладених нижче умовах згідно Положення про депозитарну діяльність, затвердженого ДКЦПФР від 26 травня 1998 року за № 61, внутрішньому положенню зберігача цінних паперів та інших внутрішніх документах зберігача, чинному законодавству України та на підставі розпоряджень депонента.

Пунктами 2 - 9 договору сторони визначили права та обов`язки сторін, виконання умов договору, відповідальність сторін, строк дії договору та умови його розірвання тощо.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Як свідчать матеріали справи, вказаний договір підписаний зберігачем та депонентом, а також скріплений печатками юридичних осіб.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 63 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 194 Цивільного кодексу України передбачено, що цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про цінні папери та фондову біржу» від 18.06.1991 року № 1201-XII (в редакції, яка діяла на час укладення Договору), цінні папери - грошові документи, що засвідчують право володіння або відносини позики, визначають взаємовідносини між особою, яка їх випустила, та їх власником і передбачають, як правило, виплату доходу у вигляді дивідендів або процентів, а також можливість передачі грошових та інших прав, що випливають з цих документів, іншим особам.

За визначенням, наведеним в статті 3 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" від 23.02.2006 року № 3480-IV (стаття 8 в редакції Закону України від 19.06.2020 2020 року № 738-IX, яким останній викладено в новій редакції, в тому числі перейменовано на Закон України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки»), цінні папери - документи установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, що має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні» від 10.12.1997 року № 710/97-ВР (який діяв на час виникнення спірних правовідносин, та який визначає правові основи обігу цінних паперів у Національній депозитарній системі та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні) депозитарна діяльність - надання послуг щодо зберігання цінних паперів незалежно від форми їх випуску, відкриття та ведення рахунків у цінних паперах, обслуговування операцій на цих рахунках (включаючи кліринг та розрахунки за угодами щодо цінних паперів) та обслуговування операцій емітента щодо випущених ним цінних паперів.

Правові засади функціонування депозитарної системи України, порядок реєстрації та підтвердження прав на емісійні цінні папери та прав за ними у системі депозитарного обліку цінних паперів, а також порядок проведення розрахунків за правочинами щодо емісійних цінних паперів регулюються Законом України "Про депозитарну систему України".

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про депозитарну систему України" від 06.07.2012 № 5178-VI, на підставі якого втратив чинність Закон України № 710/97-ВР, депозитарна діяльність - діяльність професійних учасників депозитарної системи України та Національного банку України щодо надання послуг із зберігання та обліку цінних паперів, обліку і обслуговування набуття, припинення та переходу прав на цінні папери і прав за цінними паперами та обмежень прав на цінні папери на рахунках у цінних паперах депозитарних установ, емітентів, депозитаріїв-кореспондентів, осіб, які провадять клірингову діяльність, Розрахункового центру з обслуговування договорів на фінансових ринках, депонентів, номінальних утримувачів, а також надання інших послуг, які відповідно до цього Закону мають право надавати професійні учасники депозитарної системи України.

Частиною 2 статті 6 Закону України "Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні" передбачено, що акціонерні товариства та товариства з обмеженою відповідальністю, які є учасниками Національної депозитарної системи, здійснюють, зокрема, діяльність зі зберігання і обслуговування обігу цінних паперів на рахунках у цінних паперах та операцій емітента щодо випущених ним цінних паперів.

Відповідно до частин 1, 3 статті 7 Закону України "Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні" діяльність, пов`язана із зберіганням цінних паперів та обліком прав власності на них, здійснюється на підставі договору про відкриття рахунку у цінних паперах, який укладається власником цінних паперів з обраним ним зберігачем; депозитарного договору, який укладається між зберігачем і депозитарієм; договору про обслуговування емісії цінних паперів, який укладається між емітентом та обраним ним депозитарієм; договору про кореспондентські відносини щодо цінних паперів, який укладається між депозитаріями.

У договорі про відкриття рахунку у цінних паперах визначаються умови ведення рахунку власника цінних паперів, порядок проведення операцій емітента, порядок надання облікової та фінансової інформації зберігачем, а також умови оплати його послуг тощо.

Згідно із абзацом 12 частини 1 статті 1 Закону України "Про національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів" що договір про відкриття рахунку в цінних паперах - договір між власником цінних паперів та обраним ним зберігачем про передачу власником належних йому цінних паперів зберігачу для здійснення депозитарної діяльності.

Статтею 5 Закону України "Про депозитарну систему України" передбачено, що рахунок у цінних паперах депонента відкривається депозитарною установою на підставі договору про обслуговування рахунка в цінних паперах власнику цінних паперів, співвласникам цінних паперів або нотаріусу, на депозит яких внесено цінні папери, а також самій депозитарній установі (на підставі наказу керівника цієї депозитарної установи) або Національному банку України відповідно до законодавства.

Договір про обслуговування рахунка в цінних паперах укладається між депонентом та депозитарною установою, відповідно до якого депозитарна установа в установленому Комісією порядку на рахунку у цінних паперах веде облік цінних паперів, що належать власникові, співвласникам цінних паперів, у разі зарахування цінних паперів на депозит нотаріуса - відповідному кредиторові, а також облік прав зазначених осіб на цінні папери, що обліковуються на певному рахунку у цінних паперах, та обмеження таких прав.

Згідно із приписами статті 1 Закону України "Про депозитарну систему України" власник рахунка у цінних паперах - особа, якій професійним учасником депозитарної системи України та/або Національним банком України відкрито рахунок у цінних паперах.

За змістом статті 6 Закону України «"Про депозитарну систему України" депозитарний облік цінних паперів - облік цінних паперів, прав на цінні папери та їх обмежень на рахунках у цінних паперах (далі - депозитарний облік). При цьому облік прав на цінні папери конкретного власника ведеться виключно депозитарними установами (крім обліку прав на цінні папери, які обліковуються на рахунку номінального утримувача). Національним банком України у визначених цим Законом випадках і депозитаріями-кореспондентами, номінальними утримувачами чи їх клієнтами, а облік цінних паперів і прав за цінними паперами - виключно Центральним депозитарієм або Національним банком України.

Згідно з п. 2.1. договору зберігач, зокрема, зобов`язаний:

- відкрити депоненту рахунок у цінних паперах протягом трьох робочих днів після подання депонентом належним чином оформлених документів згідно з вимогами зберігача та чинного законодавства України;

- здійснювати зберігання та облік цінних паперів депонента, що зберігаються у зберігача;

- здійснювати ведення рахунку в цінних паперах шляхом виконання операцій згідно та в строки обумовлені внутрішніми документами зберігача, якщо порядок виконання операцій не суперечить чинному законодавству України;

- за результатами проведених облікових операцій, в строк три робочих дні та шляхами обумовленими з депонентом, надавати виписку про стан рахунку в цінних паперах;

- один раз на рік на безоплатній основі, надавати депоненту звіт по формі зберігача;

- за письмовим розпорядженням депонента готувати та передавати йому на протязі трьох робочих днів, виписку про стан рахунку з ЦП та/або про обіг (операції) по рахунку в ЦП за вказаний депонентом період;

- надавати депоненту інформацію про ЦП, що знаходяться на його рахунку, у випадку отримання такої інформації від депозитарію, реєстроутримувача або емітента, в строк три робочі дні.

Частиною 1 статті 8 Закону України «"Про депозитарну систему України" визначено, що підтвердженням прав на цінні папери та прав за цінними паперами, що існують в бездокументарній формі, а також обмежень прав на цінні папери у певний момент часу є обліковий запис на рахунку в цінних паперах депонента в депозитарній установі, а якщо права на відповідні цінні папери обліковуються на рахунку в цінних паперах номінального утримувача - обліковий запис на рахунку в цінних паперах власника цінних паперів в обліковій системі номінального утримувача, клієнта номінального утримувача.

Згідно із частиною другої статті 8 Закону України "Про депозитарну систему України" виписка з рахунка в цінних паперах номінального утримувача є документальним підтвердженням наявності на певний момент часу прав на цінні папери на рахунку номінального утримувача, що належать клієнтам номінального утримувача або клієнтам клієнта номінального утримувача, та не є підтвердженням права власності на цінні папери.

Документальним підтвердженням наявності на певний момент часу прав на цінні папери та прав за цінними паперами депонента (у разі зарахування цінних паперів на депозит нотаріуса - відповідного кредитора) є виписка з рахунка в цінних паперах депонента, яка видається депозитарною установою на вимогу депонента або в інших випадках, установлених законодавством та договором про обслуговування рахунка в цінних паперах (постанова Верховного Суду від 14.03.2023 року у справі № 917/1746/20).

Згідно із Положенням про депозитарну діяльність депозитарної установи АБ "Укргазбанк" розміщеного на сайті в мережі Інтернет за адресою: https://www.ukrgasbank.com розділом IV, якого передбачено основні функції депозитарної установи. Перелік депозитарних операцій та додаткових послуг, які надає депозитарна установа.

Так, відповідно до п. 4.2.2 розділу 4 Положення про депозитарну діяльність депозитарної установи АБ "Укргазбанк" облікові операції - це депозитарні операції з ведення рахунків у цінних паперах та відображення операцій з цінними паперами, наслідком яких є зміна кількості цінних паперів, прав на цінні папери на рахунках у цінних паперах, встановлення або зняття обмежень щодо їх обігу. До облікових операцій депозитарної установи належать операції зарахування, списання, переказу.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання умов п. 2.1 вищевказаного договору позивачем було відкрито Товариству з обмеженою відповідальністю ""Фундація "Якісне Житло" рахунок № 003481 в цінних паперах та надано послуги щодо обслуговування в системі депозитарного обліку.

Відповідно до наявної в матеріалах справи виписки Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» станом на 03.01.2024 року, в системі депозитарного обліку депозитарної установи - ПАТ АБ «Укргазбанк» на рахунку в цінних паперах власника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фундація «Якісне житло» (код ЄДРПОУ - 34044590), обліковуються прості іменні документарні (паперові) акції у кількості 82 662 штуки, номінальною вартістю 0,25 грн./один ЦП, загальною номінальною вартістю 20 665,50 грн, що становить 0,0689% статутного капіталу.

Крім цього, в матеріалах справи наявна виписка Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про операції з цінними паперами на рахунку в цінних паперах № 003481 за період 22.06.2006 рік - 11.10.2013, а також за період з 11.07.2008 по 03.01.2024.

Заперечень щодо факту відкриття на підставі спірного договору рахунку в цінних паперах № 003481 та здійснення обліку і зберігання цінних паперів, а також щодо кількості останніх від відповідача не надходило.

Згідно із виписок про операції з цінними паперами за період з 22.06.2006 по 11.10.2013 та про стан рахунку в цінних паперах станом на 03.01.2024, рахунок відповідача у цінних паперах є відкритим та позивач продовжує здійснювати його обслуговування.

Відповідно до абз. 3 п. 3 договору види, кількість та загальна вартість послуг, наданих депоненту згідно з даним договором, в т.ч. проведених за відповідний період, належним чином відображаються в акті прийому-передачі наданих послуг за певний період, котрий підписують сторони.

Як встановлено судом судом першої інстанції, на виконання умов вищезазначеного договору за період з 01.01.2012 по 01.12.2023 позивачем надані відповідачу послуги з депозитарного обліку цінних паперів (ведення рахунку № 003481 в цінних паперах) на загальну суму 24050,00 грн (з урахуванням наявної станом на лютий 2012 року нарахованої плати за депозитарний облік прав на цінні папери в сумі 2750,00 грн), що підтверджується доданими до позовної заяви копіями складених та підписаних в односторонньому порядку з боку позивача актами-рахунками прийому - здачі депозитарних послуг за період з січня 2016 року по грудень 2023 року кожен на суму 150,00 грн, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що вищевказані односторонньо підписані позивачем акти - рахунки прийому - здачі депозитарних послуг за спірний період січень 2016 року - грудень 2023 року згідно п. 3 договору направлялись на адресу відповідача, про що свідчать відповідні списки згрупованих поштових відправлень та фіскальні чеки, копії яких надані позивачем.

При цьому, докази виставлення (направлення/вручення) відповідачу актів-рахунків прийому-здачі депозитарних послуг за період 2012 - 2016 роки знищено банком, на підтвердження чого позивачем долучено до матеріалів справи витяги з актів про виділення до знищення справ, (документів), що не підлягають зберіганню після 01.01.2013 року тощо.

Також позивачем надано суду виписку з аналітичних рахунків обліку прострочених доходів за депозитарні послуги за період 01.02.2012 по 27.12.2023, з якої вбачається, що станом на 17.02.2012 за відповідачем обліковувалась заборгованість по сплаті за депозитарний облік прав на цінні папери у сумі - 2 750,00 грн, а станом на 27.12.2023 така заборгованість становить - 24 050,00 грн.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України "Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні" (в редакції, чинній на дату укладення Договору) оплата послуг зберігача провадиться за тарифами, встановленими самим зберігачем. Максимальний розмір тарифів встановлюється Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Антимонопольним комітетом України.

Згідно із частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно п. 2.3. договору депонент зобов`язаний, зокрема:

- виконувати вимоги чинного законодавства України та внутрішніх документів Зберігача;

- сплачувати послуги Зберігача у відповідності з тарифами, умовами та строками передбаченими даним Договором.

Згідно з абз. 1, 2 п. 3 договору депонент сплачує послуги зберігача згідно з даним договором та у відповідності з затвердженими тарифами зберігача (додаток №1), котрі є невід`ємною частиною даного договору та не суперечать вимогам встановленим ДКЦПФР згідно з Антимонопольним комітетом України.

Також за умовами пункту 3 договору плата за послуги надані зберігачем, вноситься депонентом щомісячно до 15 числа наступного за тим місяцем у якому надавалися послуги згідно акту прийому - передачі наданих послуг. В окремих випадках акт прийому-передачі наданих послуг може надаватися в строки встановлені за домовленістю сторін.

У матеріалах справи міститься витяг з тарифів депозитарної установи АБ «Укргазбанк» за послуги зберігача цінних паперів, що є додатком № 1 до договору №481/06 від 22.02.2005 року, згідно якого розмір плати за зберігання цінних паперів на рахунку становить 150,00 грн.

Доказів узгодження сторонами іншого строку та/або порядку оплати наданих за договором послуг матеріали справи не містять.

Таким чином, обов`язку позивача щодо надання актів-рахунків прийому-здачі депозитарних послуг відповідачеві в свою чергу кореспондує обов`язок депонента зі своєчасного отримання та підписання наданих зберігачем актів - рахунків прийому-здачі депозитарних послуг для засвідчення факту їх належного надання.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції, жодних доказів наявності мотивованої відмови відповідача від підписання вказаних актів - рахунків прийому-здачі депозитарних послуг, а також будь-яких зауважень щодо допущених зберігачем недоліків у наданих послугах матеріали справи не містять.

Факт надання послуг за вказаними актами - рахунками згідно із умовами договору відповідачем не заперечувався.

Поряд із цим, докази повернення відповідачем підписаних актів - рахунків прийому-здачі депозитарних послуг за спірний період матеріали справи не містять.

Тобто, з огляду на умови пункту 3 договору, за відсутності заперечень щодо результатів наданих послуг та відмов від підписання актів - рахунків суд вважає, що акти - рахунки прийому-здачі депозитарних послуг за спірний період такими, що погоджені відповідачем, та є доказом належного виконання позивачем своїх зобов`язань щодо надання послуг депозитарного обліку цінних паперів (ведення рахунку у цінних паперах) у спірний період,.

Отже, суд дійшов висновку про можливість вважати вказані в цих актах послуги такими, що позивачем надані в повному обсязі та відповідно до умов договору.

Наведене за відсутності будь - яких претензій депонента щодо обсягу, змісту та ціни наданих послуг зберігання цінних паперів дає змогу стверджувати про наявність у відповідача зобов`язання, а у позивача права вимагати оплати цих послуг.

У свою чергу, доказів наявності претензій щодо обсягу, змісту та вартості наданих послуг з депозитарного обліку, зазначених у вказаних актах - рахунках прийому-здачі депозитарних послуг, а також щодо факту отримання відповідачем всіх необхідних для оплати документів, передбачених договором, відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із частиною 1 статті 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, та які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, документами, які підтверджують як факт виконання позивачем зобов`язання з надання послуг відповідачеві, так і факт виникнення у останнього зобов`язання з їх оплати, є акти - рахунки прийому-здачі депозитарних послуг та саме ці документи є первинними бухгалтерськими документами, які засвідчують здійснення господарських операцій і містять інформацію про вартість наданих послуг.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин щодо фактичного виконання договору, зважаючи на приписи чинного законодавства та умови пункту 3 договору та надані позивачем акти - рахунки прийому-здачі депозитарних послуг за спірний період розцінюються судом в якості належних та допустимих доказів надання зберігачем послуг депозитарного обліку, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що позивачем виконано прийняті на себе зобов`язання, обумовлені договором, в обсягах, зазначених в актах - рахунках, та з належною якістю, а відповідачем, у свою чергу, прийнято виконання цих послуг без будь - яких зауважень.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Таким чином, як зазначено позивачем в позовній заяві та встановлено судом першої інстанції, свої зобов`язання щодо оплати наданих Публічним акціонерним товариством Акціонерний Банк "Укргазбанк" послуг з депозитарного обліку цінних паперів (ведення рахунку в цінних паперах) в сумі 24 050,00 грн у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам договору відповідач не виконав, в результаті чого у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фундація «Якісне житло» утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України та статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства, зокрема, є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

При цьому, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу або письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсним чи розірвання укладеного між сторонами договору про відкриття рахунку в цінних паперах № 481/06 від 22.02.2005 року та/або його окремих положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного договору на час його підписання та на протязі виконання з боку сторін також відсутні.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з того, що розмір заборгованості за надані позивачем послуги з депозитарного обліку цінних паперів (ведення рахунку в цінних паперах) відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 24 050,00 грн з оплати наданих позивачем послуг є законними та обґрунтованими.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що з урахуванням визначеного пунктом 3 договору строку оплати послуг щомісячно 15 числа місяця, наступного за місяцем надання послуг, позовна давність за вимогами позивача за період до березня 2017 року станом на 12.03.2020, тобто на момент набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX спливла.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов правильного висновку, що позивачем на момент звернення з позовом до суду 11.01.2024 року (згідно відмітки на конверті про дату надходження позовної заяви на пошту) встановлений статтею 257 Цивільного кодексу України строк загальної позовної давності, зокрема, в частині вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з обслуговування рахунку в цінних паперах на суму 12 000,00 грн. пропущений.

Стосовно решти позовних вимог за період з березня 2017 року по грудень 2023 суд вірно встановив, що перебіг повної давності було зупинено згідно із Законом України від 30.03.2020 року № 540-IX та Закону України від 15.03.2022 № 2120-ІХ, дія яких розповсюджується на спірні правовідносини, на період дії на території України карантину та воєнного стану.

Відтак, позивачем на момент звернення з позовом до суду встановлений статтею 257 Цивільного кодексу України 3 річний строк позовної давності в частині решти вимог про стягнення основного боргу за період березень 2017 року - грудень 2023 року не пропущений, у зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу за вказаним договором підлягають частковому задоволенню в сумі 12 050,00 грн.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

З урахуванням приписів статті 549, частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Згідно із частиною 1 статті 546 та статті 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина 1статті 548 Цивільного кодексу України).

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Право учасників господарських правовідносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов`язань визначено частиною другою статті 546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно зазначив, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18, від 02.04.2019 року у справі № 917/194/18).

Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, зокрема, пені та штрафу, передбачених п. 6 договору.

Так, умовами пункту 6 договору визначено, що у випадку не виконання або неналежного виконання однією із сторін своїх обов`язків, передбачених даним договором або чинним законодавством України, винна сторона несе майнову відповідальність за нанесені збитки іншій стороні та повинна усунути дані порушення в найкоротші строки.

У випадку затримки сплати вартості наданих послуг зберігача депонент сплачує зберігачу пеню у розмірі 0,5 % від загальної суми (за кожен день прострочення), що підлягає до сплати.

Якщо платіж за надані депоненту депозитарні послуги прострочено більш ніж на тридцять днів то така дія депонента вважається відмовою від виконання умов даного договору, та зобов`язує депонента сплатити штраф у розмірі 50% від суми заборгованості депонента, визначеної на день фактичної сплати.

Виплата штрафу та/або пені не звільняє сторони від виконання умов даного договору.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Зазначені інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

При цьому розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 905/587/18.

Згідно із правовою позицією, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 917/1421/18, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Враховуючи вищевикладене та у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання щодо оплати наданих послуг з обслуговування рахунку в цінних паперах у строк, визначений умовами договору, позивачем нараховано за загальний період прострочення з 27.12.2022 по 27.12.2023 та пред`явлено до стягнення на підставі пункту 6 договору пеню в сумі 42 208,25 грн та 50% штраф у розмірі 12 025,00 грн, а також на підставі статті 625 Цивільного кодексу України 4 753,64 грн процентів річних за період 16.02.2012 - 26.12.2023 та 18 239,05 грн втрат від інфляції за період березень 2012 року - листопад 2023 року, які останній просив стягнути з відповідача відповідно до наданих розрахунків.

З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Тобто, визначаючи розмір заборгованості за договором, зокрема, в частині пені, штрафу, відсотків річних та інфляційних втрат суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості та нарахувань), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

У свою чергу, відповідачем, як у суді першої інстанції, так і у відзиві на апеляційну скаргу було заявлено про застосування позовної давності до позовних вимог в частині стягнення пені, нарахованої за період до 26.12.2022, з наведенням відповідного розрахунку, згідно якого відповідач зазначає про обґрунтований розмір пені в сумі 1 212,00 грн за період боргу грудень 2022 року - листопад 2023 року, а також надано суду контррозрахунок заявлених до стягнення позовних вимог в частині штрафу, процентів річних та втрат від інфляції, згідно якого відповідач зазначає про обґрунтований розмір штрафу (з урахуванням спливу строку позовної давності) - 3450,00 грн, процентів річних у розмірі 253,59 грн за період 16.12.2020 по 15.01.2021 та втрати від інфляції у розмірі 951,45 грн за період грудень 2020 року - листопад 2023 року.

Суд зазначає, що у відповідності до частини 1 статті 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

При цьому перебіг часу, за який нараховуються пеня, інфляційні втрати та проценти річних, починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

За приписами статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Також відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Поряд із цим, дослідивши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок пені суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що він не містить всіх обов`язкових для розрахунку елементів, а саме позивачем за умови визначення періоду сплати та кількості днів нарахування не наведено бази нарахування за кожним окремим з прострочених щомісячних платежів, оскільки позивачем здійснено нарахування пені на всю суму заборгованості, наявну на дату початку нарахування, в той час як нарахування пені має здійснюватись за кожним періодом прострочення окремо, позаяк право позивача є порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного окремого платежу за актом - рахунком за договором, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості здійснити власний розрахунок та, відповідно, перевірити правильність наданого позивачем розрахунку пені.

Суд наголосив на тому, і колегія суддів з цим погоджується, що предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

При цьому, формулювання позовних вимог відноситься до виключної компетенції позивача у справі.

Натомість невизначення позивачем чіткого змісту позовних вимог та відповідного їх розрахунку (в частині пені) нівелює можливість дотримання судом принципів господарського судочинства та унеможливлює правильне і своєчасне вирішення господарського спору.

Крім цього, приписами статті 13 ГПК України визначені засади здійснення судочинства у господарських судах, а саме змагальність сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, колегія суддів суддів погоджується із судом першої інстанції, що позивачем належними доказами не доведено правомірність нарахування пені в загальній сумі 42 208,25 грн, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог у вказаній частині відсутні.

Стосовно позовних вимог позивача про стягнення на підставі п. 6 договору 50% штрафу в сумі 12 025,00 грн, а також на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних у сумі 4 753,64 грн за період з 16.02.2012 до 27.12.2023 та інфляційних нарахувань у сумі 18 239,05 грн за період з березня 2012 року до грудня 2023 року суд зазначає, що згідно з приписами ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже, вимоги про стягнення 50% штрафу є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою у будь-якому випадку впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення штрафу згідно п. 6 договору, у зв`язку з чим суд першої інстанції, враховуючи вищенаведені висновки щодо наявності підстав для стягнення 12 050,00 грн основного боргу за наслідками застосування позовної давності, дійшов правомірного виновку про обґрунтованість стягнення штрафу в розмірі 6 025,00 грн. (12 025,00 грн х50%).

У свою чергу, з аналогічних підстав, враховуючи приписи ст.ст.266, 267 ЦК України та визнану обґрунтованою суму боргу за надані послуги за період березень 2017 року - грудень 2023 року в розмірі 12 050,00 грн, за результатами здійсненої за допомогою інформаційно-правової системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення процентів річних та втрат від інфляції, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що розмір процентів річних та втрат від інфляції, перерахований судом у відповідності до умов договору та приписів чинного законодавства, з урахуванням визначеного судом періоду прострочення та розміру основного боргу, становить 3 646,77 грн процентів річних та 12 049,35 грн втрат від інфляції, а отже є меншим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені, процентів річних та втрат від інфляції підлягають частковому задоволенню в сумах, визначених судом, а саме 3 646,77 грн процентів річних та 12 049,35 грн втрат від інфляції.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги позивача є безпідставними та необґрунтованими, не підтверджені жодними належними доказами, та спростовуються наведеним вище, а тому відхиляються колегією суддів. Аргументи апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення норм законодавства.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2025 у справі № 910/515/24 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2025 у справі № 910/515/24 слід залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2025 у справі № 910/515/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.04.2025 у справі № 910/515/24 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/515/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун