ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2025 року м. Дніпро Справа № 908/82/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Чус О.В. (доповідач),

судді: Кощеєв І.М., Верхогляд Т.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Запорізької міської ради та АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.04.2025 (повне рішення складено 25.04.2025, суддя Педорич С.І.) у справі № 908/82/25

за позовом Запорізької міської ради (просп. Соборний, буд. 206, м. Запоріжжя, 69105; ідентифікаційний код юридичної особи 04053915)

до відповідача АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» (вул. Фанатська (Добролюбова), буд. 20, м. Запоріжжя, 69006; ідентифікаційний код юридичної особи 00130872)

про стягнення коштів у розмірі 260 511,95 грн.,

ВСТАНОВИВ:

08.01.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Запорізької міської ради до відповідача - АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» (скорочене найменування - АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО»), про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна за період з 01.01.2019 по 05.07.2023, в розмірі 260 511,95 грн. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 126,14 грн просить покласти на відповідача.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.04.2025, в даній справі, позов задоволено частково.

Стягнуто з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» (вул. Фанатська (Добролюбова), буд. 20, м. Запоріжжя, 69006; ідентифікаційний код юридичної особи 00130872) на користь Запорізької міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 04053915, адреса: 69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206) дохід, отриманий від безпідставно набутого майна, за період з 01.01.2019 по 05.07.2023 у розмірі 176 808,44 грн (сто сімдесят шість тисяч вісімсот вісім гривень 44 коп).

Стягнуто з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» (вул. Фанатська (Добролюбова), буд. 20, м. Запоріжжя, 69006; ідентифікаційний код юридичної особи 00130872) на користь Запорізької міської ради (, адреса: 69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206) судовий збір, сплачений при подачі позовної заяви, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2 121,71 грн (дві тисячі сто двадцять одна гривень 71 коп.) отримувач: Виконавчий комітет Запорізької міської ради, рахунок: UA0034816, , банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ.

У решті вимог про стягнення суми неотриманих доходів за фактичне користування земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючого документа, що посвідчує право оренди (користування), у розмірі 83 703,51 грн відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, через систему «Електронний суд», представник Запорізької міської ради, звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 16.04.2025; прийняти нове рішення, яким позов задовольнити; стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» на користь Запорізької міської ради дохід отриманий від безпідставно набутого майна за період з 01.01.2019 по 05.07.2023 в розмірі 260511.95 грн; судовий збір за подання позову у розмірі 3 126.14 грн; судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4689,21 грн.

Щодо неправильного застосування норм матеріального права скаржник зазначає, що суд першої інстанції відмовивши в частині позовних вимог прийшов до наступного висновку: «Враховуючи вищевикладену позицію Верховного Суду (справа № 908/929/24) з приводу застосування правового регулювання за положенням підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України та той факт, що вся територія Запорізького району віднесена до території активних бойових дій з 12.03.2022 по 31.12.2022, і вважає, що у 2022 році відповідачем мало бути сплачено 29 377,74 грн плати за землю, а саме: за період з 01.01.2022 по 28.02.2022 (річна сума орендної плати 176 266,43 : 12 * 2 = 29 377, 74 грн).

У той же час як відповідач сплатив у 2022 році 113 081,25 грн плати за землю, тому залишок переплати у розмірі 83 703,51 грн має бути врахованим в оплату інших періодів.

Щодо доводів позивача про недобросовісність відповідача, який не уклав договір оренди землі та не декларував і не сплачував орендну плату (замість земельного податку) за земельну ділянку з кадастровим номером :04:030:0321, і, як наслідок, неможливість застосування до нього положень підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, суд вважає, що Запорізька міська рада не могла правомірно розраховувати на доходи від орендної плати на вказану за земельну ділянку за період з 01.03.2022 по 31.12.2022, а також, що держава (в тому числі органи місцевого самоврядування) не повинна отримувати додаткові вигоди від неправомірної поведінки суб`єктів господарювання».

Апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позову про стягнення доходу отриманого від безпідставно набутого майна за період з 01.03.2022р. по 31.12.2022р. у розмірі 83 703,51 грн та вважає, що Суд першої інстанції застосував закон який не підлягає застосуванню.

Враховуючи предмет позову, а саме стягнення з Відповідача як фактичного користувача земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити власнику земельної ділянки за користування нею цей спір є приватно-правовим.

В свою чергу, Суд першої інстанції застосував до цих правовідносин положення Податкового кодексу України, а саме п. 69.14. пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення».

Оскільки між Запорізькою міською радою та Відповідачем по справі не укладено відповідного договору оренди землі, то відповідач не є орендарем, а є фактичним користувачем земельної ділянки, що в свою чергу виключає можливість застосування норми ПК України, а саме в частині декларування своїх зобов`язань.

Разом з тим предметом позову є стягнення безпідставно збережених коштів на підставі ст. ст. 1212, 1214 ЦК України в розмірі орендної плати, що належить до сфери приватноправових відносин. За суб`єктним складом спір також є приватноправовим, оскільки сторонами спору є суб`єкт господарювання та орган місцевого самоврядування, який діє як представник власника (територіальної громади м. Запоріжжя) земельної ділянки комунальної власності у приватноправових земельних відносинах, а не як суб`єкт владних повноважень.

Отже, системний аналіз змісту пункту 10.1.1. статті 10, підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14, статей 40, 41, пункту 265.1.3. статті 265 ПК України вказує, що власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм ПК України.

З урахуванням вищезазначеного, за відсутності укладеного відповідного договору оренди, грошові кошти, які повинен сплатити Відповідач, не можна вважати орендною платою, а є платою за користування вказаною земельною ділянкою.

Несплата Запорізькій міській раді плати за користування вказаною земельною ділянкою порушує інтереси територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради в частині позбавлення можливості ефективного використання права комунальної власності та неотримання місцевим бюджетом відповідного доходу, який може бути використаний для задоволення нагальних потреб.

В даному випадку, Відповідач, не сплачуючи за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшив вартість власного майна, а Запорізькою міською радою втрачено належне їй майно (кошти), на отримання яких позивач цілком правомірно очікував.

Використання спірної земельної ділянки Відповідачем без належного правового оформлення позбавило Запорізьку міську раду, як власника землі, права отримувати від цієї ділянки дохід.

З урахуванням вищезазначеного, дія п. 69.14. пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України не поширюється на правовідносини сторін в рамках даної справи, а тому, суд першої інстанції помилково застосував приписи такого закону.

Також вказує, що судом першої інстанції застосовані правові висновки що містяться у постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 25.02.2025 у справі № 908/929/24.

Проте, справа у якій подається апеляційна скарга не є подібною до справи № 908/929/24, на правові висновки Верховного Суду у яких судом першої інстанції було зроблено посилання.

Так, предметом даної справи є стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна, тобто, стягнення грошових коштів, які відповідач мав би сплатити за звичайних умов, як і фактичний добросовісний землекористувач; між сторонам у даній справі відсутній укладений договір оренди землі, а тому, правовідносини між сторонами є кондикційними і підпадають під предмет регулювання глави 83 Цивільного кодексу України як такі, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, а спір є приватно-правовим.

У справі № 908/929/24 між позивачем - Запорізькою міською радою та відповідачем було укладено договір оренди землі; предметом позову було стягнення заборгованості за договором оренди землі; підстави позову - неналежне виконання умов договору оренди землі; правовідносини сторін регулювались нормами загальних та спеціальних положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, а також Податкового кодексу України.

Оскільки, правовідносини у справі в якій подається ця апеляційна скарга не регулюється приписами податкового законодавства, про що виснував у своїй постанові Верховний Суд від 27.04.2021 у справі № 922/2378/20, то справа №908/929/24 не є подібною до справи у якій подається апеляційна скарга.

Таким чином, суд першої інстанції, застосувавши до правовідносин, що розглядались, не релевантні висновки Верховного Суду, застосувавши закон, який не підлягає застосуванню, прийняв незаконне рішення, яке підлягає скасуванню.

Також скаржник зазначає, що земельна ділянка якою користується відповідач, що не заперечується ним же, розташована безпосередньо у місті Запоріжжі, в межах Запорізької територіальної громади.

Вказує, що через місто Запоріжжя не проходить лінія бойового зіткнення, та навіть географічно місто Запоріжжя не межує з тимчасово окупованими територіями; також беззаперечним є те, що з 24.02.2022 на території міста Запоріжжя працюють та виконують свої повноваження та функції усі відповідні державні та місцеві органи, зокрема і Запорізька міська рада як орган місцевого самоврядування, враховуючи її структурні підрозділи та підпорядковані підприємства, що підтверджується відомостями з загальнодоступних джерел, зокрема із відомостей з офіційного сайту Запорізької міської ради - нової та старої версії сайту (https://zp.gov.ua/uk та https://zp.gov.ua/).

Місто Запоріжжя (Запорізька міська територіальна громада) обґрунтовано віднесено саме до території можливих бойових дій, зокрема як і було відображено в початковій та чинній, в т.ч. на моменту набрання законної сили Закону України від 11 квітня 2023 року № 3050-ІХ, на які посилається суд, редакції переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, що затверджений наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року № 309.

Суд першої інстанції формально дослідив положення Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 за №309, не повно дослідив обставини справи та незаконно застосував положення пп. 69.14, п. 69 підрозділу 10 «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Також, не погодившись з рішенням суду, через систему «Електронний суд», представник АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО», звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 16.04.2025 в частині стягнення з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» на користь Запорізької міської ради дохід, отриманий від безпідставно набутого майна, за період з 01.01.2019 по 05.07.2023 року в розмірі 176808.44 грн. а також 2121.71 грн судового збору та постановити нове рішення, яким відмовити Запорізькій міській раді у задоволенні позовних вимог. В іншій частині оскаржуване рішення - залишити без змін.

Скаржник вказує, що в рішенні суд посилається на акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 10.11.2021 року, складений ТОВ «Бюро оцінки» та АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО», згідно якого площа земельної ділянки по вул. Штурмовій, 2а у м. Запоріжжя складає 1,4545 га, а межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) збігаються з огорожами та фасадами будівель.

На думку суду, це доводить користування Відповідачем земельною ділянкою за адресою: м. Запоріжжя, вул. Штурмова, буд. 2а, до її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі (надалі ДЗК), саме у межах площі визначеної при формуванні земельної ділянки - 1,4545 га.

В свою чергу такий висновок є хибним, оскільки наведений акт не свідчить про використання Відповідачем до укладання договору оренди, у тому числі з 01.01.2019 року, земельної ділянки саме площею 1,4545 га.

Крім того, земельна ділянка, яка не має визначених меж, кадастрового номеру, а інформація про неї не занесена до ДЗК, не може вважатися об`єктом цивільних прав та сформованою земельною ділянкою в розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України (надалі ЗК України).

Для задоволення позовних вимог про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати позивачем має бути доведено площу фактично використовуваної відповідачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів, а також розмір орендної плати, який визначається у визначеному законодавством порядку.

Суд першої інстанції порушив ст.ст. 73, 76, 77 ГПК України, оскілки в матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують використання Відповідачем земельної ділянки, до моменту її формування, саме площею 1,4545 га.

Як слід, судом неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема ст. 79-1 ЗК України, ст. 1212 ЦК України.

Також суд належним чином не дослідив, що витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 03.05.2023 року підтверджує її розмір (розрахунок) саме на 2023 рік та жодним чином не може бути застосований до попередніх періодів.

Рішення щодо передачі Відповідачу земельної ділянки площею 1,4545 га, кадастровий номер :04:030:0321, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Штурмова, буд. 2а, прийнято Позивачем 03.11.2021 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Таким чином до 03.11.2021 року Позивач взагалі не мав законних підстав отримати земельну ділянку в оренду, а отже й відсутні будь-які зобов`язання щодо сплати орендної плати.

В свою чергу у Відповідача відсутнє право для пред`явлення вимог про стягнення грошових коштів відповідно до ст.ст. 1212, 1214 ЦК України.

Крім того матеріали справи свідчать, що Відповідачем, для визначення розміру орендної плати з метою укладання договору оренди земельної ділянки, надсилалися чисельні звернення щодо отриманням витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

На ці звернення із запізненнями були отримані повідомлення від Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про неможливість сформувати та надати зазначений витяг, зокрема, з підстав дії карантину у зв`язку із короновірусної хвороби (COVID-19), складності у визначенні коефіцієнтів функціонального призначення (Кф), локального коефіцієнту Км3, наявності у управління застарілих даних про технічну документацію з нормативної грошової оцінки та необхідності витребування документів з місцевого фонду документації з землеустрою, що потребує значних витрат часу, та інше.

Отже наведене свідчить, що Відповідач, на відмінну від Позивача, здійснив всі необхідні дії задля укладання договору оренди земельної ділянки.

Від Запорізької міської ради на адресу Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО», в якому останній вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, в зв`язку з цим, апеляційна скарга АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» має бути відхилена, а рішення Господарського суду Запорізької області № 908/82/25 від 16.04.2025 в оскаржуваній.

Також, від АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» на адресу Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Запорізької міської ради в якому останній вважає, що викладенні апеляційній скарзі доводи є безпідставними, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Просить відмовити Запорізькій міській раді у задоволені апеляційної скарги на рішення Господарського суду Запорізької області по справі № 908/82/25 від 16.04.2025 року, залишити рішення Господарського суду Запорізької області по справі № 908/82/25 від 16.04.2025 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення доходу отриманого від безпідставно набутого майна за період з 01.03.2022 року по 31.12.2022 року у розмірі 83 703,51 грн. без змін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.05.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 908/82/25. Доручено Господарському суду Запорізької області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 908/82/25.

23.05.2025 матеріали даної справи надійшли до ЦАГС.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Запорізької міської ради на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.04.2025 у справі № 908/82/25. Розгляд апеляційної скарги призначено у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 28.05.2025 апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.04.2025 у справі № 908/82/25 - залишено без руху. Рекомендовано скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду належні докази сплати судового збору (доплати), на належні реквізити, надавши строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.

02.06.2025 від скаржника до ЦАГС надійшла заява про усунення недоліків, якою долучено до матеріалів апеляційної скарги докази сплати (доплати) судового збору у розмірі 451.04 грн., відповідно до платіжної інструкції від 29.05.2025.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.04.2025 у справі № 908/82/25. Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.04.2025 у справі № 908/82/25 об`єднано в одне провадження з апеляційною скаргою Запорізької міської ради на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.04.2025 у справі № 908/82/25.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2025 (у зв`язку з відпусткою судді Дарміна М.О.) у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Верхогляд Т.А.

Як встановлено матеріалами справи, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» є власником нерухомого майна, що розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Штурмова, буд. 2а, належить на праві власності на підставі наказу Міністерства енергетики та електрифікації України №122 від 13.07.1995 та наказу Міністерства палива та енергетики України №775 від 23.12.2003, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №404142815 від 18.11.2024 (а.с.23). Відповідно до вказаної інформації датою прийняття рішення про державну реєстрацію нерухомого майна за адресою: м. Запоріжжя, вул. Штурмова, буд. 2а, є 09.12.2008.

Зазначені об`єкти нерухомого майна розташовані на земельній ділянці загальною площею 1,4545 га, кадастровий номер :04:030:0321, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Штурмова, буд. 2а. Власником земельної ділянки є територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради на праві комунальної власності, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №404131920 від 18.11.2024 (а.с.24).

До 06.07.2023 Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно були відсутні відомості про державну реєстрацію права оренди АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» земельної ділянки загальною площею 1,4545 га, кадастровий номер :04:030:0321, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Штурмова, буд. 2а.

Земельну ділянку з кадастровим номером :04:030:0321, загальною площею 1,4545 га було зареєстровано в Державному земельному кадастрі 14.12.2020 на підставі проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розробленого ТОВ «Бюро оцінок», що підтверджується витягом з державного земельного кадастру № НВ- 35 0 від 14.12.2020 (а.с. 126-130).

03.11.2021 Запорізькою міською радою прийнято рішення №53/33 «Про відведення та передачу в оренду АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» земельної ділянки по вул. Штурмовій, 2а для розташування стоянки спецавтотранспорту» (а.с.20).

10.11.2021 на підставі рішення Запорізької міської ради від 03.11.2021 №53/33 ТОВ «Бюро оцінки» виконано встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), про що складено Акт, підписаний виконавцем - ТОВ «Бюро оцінки», та землекористувачем - АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» (а.с. 21).

Відповідно до вказаного Акту площа земельної ділянки по вул. Штурмовій, 2а у м. Запоріжжя складає 1,4545 га. Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) межовими знаками не закріплені, так як збігаються з огорожами та фасадами будівель.

03.07.2023 між позивачем (Запорізькою міською радою) та відповідачем АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» укладено договір оренди землі №0027 (а.с. 11-19), який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 06.07.2023 (а.с. 125).

Відповідно до п. 4 договору оренди землі на земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна: будівлі та споруди, які належать орендареві на праві приватної власності та обліковуються на його балансі.

Згідно інформації Головного управління ДПС у Запорізькій області №10388/5/08-01-04-01-05 від 06.09.2024 АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» за земельну ділянку з кадастровим номером :04:030:0321 за період з 01.01.2019 по 05.07.2023 нараховувались податкові зобов`язання по земельному податку.

Фактична сплата за земельну ділянку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Штурмова, буд. 2а, склала: за 2019 рік - 102 801,13 грн; за 2020 рік - 102 801,13 грн; за 2021 рік - 102 801,13 грн; за 2022 рік - 113 081,25 грн; за період 01.01.2023 по 05.07.2023 - 65 720,70 грн.

Відповідно до Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 03.05.2023 №НВ-023 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :04:030:0321 становить 6 756 879,75 грн (а.с. 22).

Запорізькою міською радою на підставі рішень Запорізької міської ради від 30.06.2015 №7 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя», від 28.11.2018 №26 «Про встановлення розміру орендної плати за землю» складено розрахунок щодо розміру недоотриманих доходів за фактичне користування АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» земельною ділянкою площею 1,4545 га, кадастровий номер :04:030:0321, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Штурмова, буд. 2а, без оформлення правовстановлюючого документу, що посвідчує право оренди (користування) за період з 01.01.2019 по 05.07.2023 на загальну суму 260 511,95 грн, в тому числі:

За 2019 рік з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 57 441,08грн;

За 2020 рік з 01.01.2020 по 31.12.2020 - 44 087,56грн;

За 2021 рік з 01.01.2021 по 31.12.2021 - 57 441,08 грн;

За 2022 рік з 01.01.2022 по 31.12.2022 - 63 185,18 грн.;

За 2023 рік з 01.01.2023 по 05.07.2023 - 38 357,05 грн.

18.10.2024 Запорізька міська рада направила відповідачу вимогу про сплату плати за землю №01/02-11/2306, яка залишилася без відповіді.

Оскільки АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» користувалось земельною ділянкою з кадастровим номером :04:030:0321 в період з 01.01.2019 по 05.07.2023 без укладення договору оренди землі, на підставі ст. 1212 ЦК України позивач просить стягнути з АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» дохід, отриманий від безпідставно набутого майна, за період з 01.01.2019 по 05.07.2023.

Перевіривши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази як окремо, так і в їх сукупності, судова колегія встановила наступне.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Суб`єктами права на землі комунальної власності, згідно ст. 80 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу (частина 1 ст. 124 ЗК України).

Користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 ЗК України реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частиною першою статті 93 і статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 ЗК України).

Принцип платного використання землі також передбачено ст. 206 ЗК України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Згідно з частиною 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до частини 2 статті 1212 ЦК України набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави майно відшкодовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За приписами статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, адже набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.08.2022 у справі №922/2060/20 дійшов висновку, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем сформованої земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 зазначила, що нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі №924/856/20.

Набувач нерухомого майна, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, фактично збільшує свої доходи, а власник земельної ділянки (потерпілий) втратив належне йому майно (кошти від орендної плати). До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, постанові Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17.

Отже, для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положень статей 1212-1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичного користувача земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками у відповідний період, або наявність правової підстави для використання земельної ділянки у такого фактичного користувача; 2) площу земельної ділянки; 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка безпосередньо залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки); 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави. Встановлення саме таких обставин входить до предмета доказування у межах вирішення спору у цій справі.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, Запорізька міська рада є власником земельної ділянки загальною площею 1,4545 га, кадастровий номер: :04:030:0321, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Штурмова, буд. 2а, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №404131920 від 18.11.2024 (а.с.24)

На вказаній земельній ділянці розташовується нерухоме майно, що належить АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» на праві власності, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №404142815 від 18.11.2024 ( а.с.23).

Земельна ділянка, кадастровий номер :04:030:0321, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, що належить АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО», сформована з 14.12.2020 (визначено її площу і межі), їй присвоєно кадастровий номер, відомості про неї внесено до Державного земельного кадастру.

З матеріалів справи вбачається та не заперечувалося самим відповідачем, що між сторонами до 03.07.2023 не укладалося жодних договорів оренди зазначеної земельної ділянки та не було зареєстровано відповідне право користування.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування (оренди) вказаною земельною ділянкою відповідачем у спірний період.

Також у матеріалах справи відсутні докази існування на спірній земельній ділянці нерухомого майна, що перебуває у власності інших осіб.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач у спірний період користувався земельною ділянкою за адресою: м. Запоріжжя, вул. Штурмова, буд. 2а, на якій розташоване нерухоме майно, що належить відповідачу на праві власності, без оформлення правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку.

Згідно із частинами 1-5 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6, 7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, Верховним Судом у постановах від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №404142815 від 18.11.2024 відповідач є власником об`єктів нерухомого майна за адресою: м. Запоріжжя, вул. Штурмова, буд. 2а , на підставі наказу Міністерства енергетики та електрифікації України №122 від 13.07.1995 та наказу Міністерства палива та енергетики України №775 від 23.12.2003. Право власності зареєстровано в реєстрі речових прав 09.12.2008 (а.с.23). Тобто у спірний період 2019-2020 р.р (до моменту формування земельної ділянки) відповідач був власником нерухомого майна і користувався земельною ділянкою, на якій вони були розміщені.

Відповідно до наявного в матеріалах справи Акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 10.11.2021, складеного представниками ТОВ «Бюро оцінки» та землекористувачем - АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО», площа земельної ділянки по вул. Штурмовій, 2а у м. Запоріжжя складає 1,4545 га, а межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) збігаються з огорожами та фасадами будівель (а.с. 21).

Вказаний Акт підписаний представником АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» без заперечень. Претензій під час складання акту з боку представників землекористувача не надійшло.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вищевикладені обставини доводять користування АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» земельною ділянкою за адресою: м. Запоріжжя, вул. Штурмова, буд. 2а, до її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі, саме у межах площі визначеної при формуванні земельної ділянки - 1,4545 га.

Отже, до моменту формування земельної ділянки за період 2019-2020 років позивач правомірно використав для розрахунку розміру недоотриманих доходів за фактичне користування такою земельною ділянкою площу фактичного користування земельною ділянкою у розмірі 1,4545 га.

Щодо заявленого позивачем розміру безпідставно збережених коштів колегія суддів зазначає наступне.

Результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі - Порядок №1051), про що зазначено в пункті 2 розділу III Порядку № 489.

Також суд зазначає, що земельне законодавство, й зокрема стаття 20 Закону України «Про оцінку земель», не містить обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, а лише зазначає про необхідність фіксування нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки у відповідному витязі. При цьому, витяги про нормативну грошову оцінку земельної ділянки формуються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі актуальних відомостей про земельні ділянки, внесених до Державного земельного кадастру, а формування витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки здійснюється автоматично в режимі «реального часу», тобто на час звернення заявників, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула. Подібні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 29.05.2020 у справі №922/2843/19, від 07.07.2020 у справі №922/3208/19.

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі №920/739/17).

Відповідно до Витягу №НВ-023 від 03.05.2023 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, кадастровий номер земельної ділянки: номер :04:030:0321, відповідно до якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 6 756 879,75 грн (а.с. 22).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач правомірно використав для розрахунку розміру недоотриманих доходів за фактичне користування такою земельною ділянкою Витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок №НВ-023 від 03.05.2023.

Відповідно до положень ст. 80 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

За змістом ст.ст. 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі- продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018р. у справі №629/4628/16-ц).

Частиною 1 ст. 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.

З огляду на викладене, Відповідач, як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018р. у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018р. у справі №922/3412/17.

Таким чином, враховуючи предмет позову, а саме стягнення з Відповідача як фактичного користувача земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити власнику земельної ділянки за користування нею цей спір є приватно-правовим.

Судом першої інстанції застосовано до цих правовідносин положення Податкового кодексу України, а саме п. 69.14. пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення».

Так, за приписами до п. 69.14. пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України за період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо можливості застосування до спірних правовідносин положень пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, оскільки вказаними положеннями чітко передбачено, що не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Отже, зазначені положення Закону підлягають застосуванню у разі наявності правових підстав для володіння чи користування земельними ділянками, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, що підтверджується правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.02.2025 у справі №908/929/24.

Натомість, предметом позову є стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів, які позивач недоотримав через користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору оренди, не сплачуючи в належному обсязі орендну плату.

Зазначена норма права спрямована передусім на податкові правовідносини де стороною є орендар, а предметом регулювання - орендна плата за земельні ділянки, як податковий платіж врегульований нормами ПК України.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оренду землі» орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.

Оскільки між Запорізькою міською радою та Відповідачем по справі не укладено відповідного договору оренди землі, то в силу приписів зазначеної норми права, відповідач не є орендарем, а є фактичним користувачем земельної ділянки, що в свою чергу виключає можливість застосування норми ПК України, а саме в частині декларування своїх зобов`язань.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».

Разом з тим предметом позову є стягнення безпідставно збережених коштів на підставі ст. ст. 1212, 1214 ЦК України в розмірі орендної плати, що належить до сфери приватноправових відносин. За суб`єктним складом спір також є приватноправовим, оскільки сторонами спору є суб`єкт господарювання та орган місцевого самоврядування, який діє як представник власника (територіальної громади м. Запоріжжя) земельної ділянки комунальної власності у приватноправових земельних відносинах, а не як суб`єкт владних повноважень.

Отже, системний аналіз змісту пункту 10.1.1. статті 10, підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14, статей 40, 41, пункту 265.1.3. статті 265 ПК України вказує, що власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм ПК України.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27.04.2021р. у справі №922/2378/20.

З урахуванням вищезазначеного, за відсутності укладеного відповідного договору оренди, грошові кошти, які повинен сплатити Відповідач, не можна вважати орендною платою, а є платою за користування вказаною земельною ділянкою.

Колегія суддів дійшла висновку, що власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм Податкового кодексу України.

У даному випадку судом враховано правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 01.07.2025 у справі № 908/1301/24 у аналогічних правовідносинах.

Також, колегія суддів зауважує, що для визначення розміру грошових коштів, які відповідач має повернути, використовується аналогія розрахунку орендної плати відповідно до договору оренди, враховуючи нормативну грошову оцінку такої земельної ділянки, процентну ставку, яка могла застосовуватись у випадку належного оформлення відповідачем права користування такою земельною ділянкою. При цьому, грошові кошти, які просить стягнути позивач, не є орендною платою, а є фактично її еквівалентом.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зазначеною нормою права передбачено зобов`язання особи, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави повернути потерпілому це майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Тобто, Глава 83 ЦК України, до якої відносяться ст. 1212, 1214 ЦК України, не передбачає стягнення з відповідача на користь позивача саме орендної плати. В даному випадку, мова йде, фактично про повернення грошових коштів, які відповідач зберіг у себе без достатньої правової підстави.

Несплата Запорізькій міській раді плати за користування вказаною земельною ділянкою порушує інтереси територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради в частині позбавлення можливості ефективного використання права комунальної власності та неотримання місцевим бюджетом відповідного доходу, який може бути використаний для задоволення нагальних потреб.

В даному випадку, Відповідач, не сплачуючи за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшив вартість власного майна, а Запорізькою міською радою втрачено належне їй майно (кошти), на отримання яких позивач цілком правомірно очікував.

Використання спірної земельної ділянки Відповідачем без належного правового оформлення позбавило Запорізьку міську раду, як власника землі, права отримувати від цієї ділянки дохід.

Враховуючи викладене, положення п. 69.14. підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України не підлягають застосуванню до даних правовідносин, що свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Відтак, доводи апелянта про відсутність підстав для застосування вказаних положень ПК України до даних правовідносин знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача доходу за користування земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючого документа, що посвідчує право оренди (користування) за період з 01.01.2019 по 05.07.2023 підлягають задоволенню в повному обсязі, у розмірі 260 511,95 грн.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України (тут і надалі - ЗК України у редакції, чинній у період виникнення спірних правовідносин) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Частинами 1 та 2 статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Відповідно до пункту в) частини 1 статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

За частиною 1 статті 120 ЗК України у разі набуття на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці приватної власності, право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від попереднього власника таких об`єктів до набувача таких об`єктів, без зміни її цільового призначення.

Згідно з абзацом 1 частини 9 статті 120 ЗК України якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.

Статтею 125 ЗК України закріплено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про оцінку земель» нормативно-методичне регулювання оцінки земель здійснюється у відповідних нормативно-правових актах, що встановлюють порядок проведення оцінки земель, організації і виконання землеоціночних робіт, склад і зміст технічної документації та звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок, вимоги до них, порядок їх виконання.

Згідно з абзацом 3 частини 1 статті 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності.

Згідно з абзацом 1 пункту 289.1 ПК України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (стаття 13 цього Закону); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж на 5-7 років (стаття 18 Закону України «Про оцінку земель»).

Згідно з положеннями частини 3 статті 23 цього Закону витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (частина 3 статті 21 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до частини другої статті 20 та частини третьої статті 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Дослідивши обставини справи та наявні в ній докази, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги Запорізької міської ради про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України з огляду на те, що відповідач використовував земельну ділянку, не маючи права власності або права постійного користування на неї, та без укладення відповідного договору оренди землі.

Отже, за висновком суду апеляційної інстанції, доводи Запорізької міської ради знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Доводи апеляційної скарги АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» щодо стягнення з Відповідача коштів до моменту формування земельної ділянки та застосування витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки 2023 року до розрахунку недоотриманих доходів за 2019 - 2023 роки відхиляються колегією суддів у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 30 Земельного кодексу України (ред. від 22.06.1993), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Подібна за змістом ст. 120 Земельного кодексу України у редакції, чинній на сьогоднішній день.

Вказані норми земельного кодексу не передбачали необхідності формування земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав при придбанні нежитлових будівель.

Необхідність встановлення сформованості земельної ділянки, як об`єкта оренди, визначення її меж, кадастрового номера, внесення інформації до Державного земельного кадастру залежить від конкретних обставин справи.

Згідно із частинами першою та другою статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер.

Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно із частиною першою статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Для застосування положень статті 1212 ЦК України не є обов`язковим встановлення сформованості земельної ділянки.

Частиною першою статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі- потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Якщо тлумачити приписи статті 1212 ЦК України телеологічно, тобто згідно з їхніми цілями, то до випадків безпідставного набуття та збереження майна належить також збереження особою без достатніх правових підстав у себе виплати, яку вона відповідно до закону мала віддати (перерахувати) іншій особі згідно з покладеним на неї за законом обов`язком (зменшення обов`язку).

Саме такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19, провадження № 12-12гс21, від 9 листопада 2021 року у справі № 905/1680/20, провадження № 12-48гс21, від 21 лютого 2024 року у справі № 646/4738/19, провадження № 61-14023св23.

Відповідно до пунктів 6.19-6.24 постанови Верховного Суду від 17.01.2024 у справі №906/1141/22:

"Стаття 79 ЗК України визначає земельну ділянку як об`єкт права власності; за цим визначенням, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Визначення земельної ділянки як об`єкта цивільних прав здійснюється через її формування у відповідності до статті 79-1 ЗК України.

Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Враховуючи приписи статті 79 ЗК України, нормативне регулювання, наведене у статті 79-1 ЗК України, не можна розуміти таким чином, що в разі, якщо земельна ділянка несформована, то існування прав на неї неможливе, оскільки вона не є об`єктом цивільних прав.

Колегія суддів нагадує, що існують значні масиви земель комунальної власності, на яких не сформовані земельні ділянки. Це, однак, не означає, що право власності на ці землі нікому не належать. Висновок про те, що правом власності на земельні ділянки, розташовані в межах відповідного населеного пункту, рада наділена в силу закону, зокрема з уведенням 01.01.2002 у дію нового ЗК України, викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.08.2022 у справі № 922/20260/20.

Натомість норму частини першої статті 79-1 ЗК України слід розуміти таким чином, що формування земельної ділянки є необхідним для її введення в цивільний обіг, зокрема, є передумовою для відчуження земельної ділянки чи встановлення речових прав на неї.".

Відповідно до наявного в матеріалах справи Акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 10.11.2021, складеного представниками ТОВ «Бюро оцінки» та землекористувачем - АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО», площа земельної ділянки по вул. Штурмовій, 2а у м. Запоріжжя складає 1,4545 га, а межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) збігаються з огорожами та фасадами будівель (а.с. 21).

Вказаний Акт підписаний представником АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» без заперечень. Претензій під час складання акту з боку представників землекористувача не надійшло.

Тому, як вірно зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, вищевикладені обставини доводять користування АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» земельною ділянкою за адресою: м. Запоріжжя, вул. Штурмова, буд. 2а, до її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі, саме у межах площі, визначеної при формуванні земельної ділянки - 1,4545 га.

Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, статті 1212 ЦК України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на її території будівлі або споруди, особа, яка придбала такий об`єкт, стає фактичним користувачем цієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розміщений, а відносини з фактичним користуванням земельною ділянкою без оформлення права на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом умовними.

Що стосується доводів апеляційної скарги АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» щодо не можливості використання витягу № НВ-2023 від 03.05.2023 для обчислення розміру заборгованості за попередні періоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який зазначив, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, що підтверджує дані про нормативну грошову оцінку (вартість земельної ділянки), а інформація (дані), визначена у цьому витязі, є обов`язковою під час проведення розрахунку (визначення) орендної плати, суми, яку мав отримати власник земельної ділянки за звичайних умов.

За правовим висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 646/4738/19, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, який підтверджує дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

За правовим висновком, викладеним у п.п. 7.19, 7.25, 7.28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20, постанові судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.08.2022 у справі №922/2060/20, п.п. 38, 46, 51, 58 постанови Верховного Суду від 09.02.2022 у справі №910/8770/19, п.п. 5.7, 5.10 постанови Верховного Суду від 14.09.2022 у справі №904/4933/15, постанові Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №751/1543/19, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно- грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

До позовної заяви було додано Витяг №НВ-023 від 03.05.2023 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, кадастровий номер земельної ділянки: номер :04:030:0321, відповідно до якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 6 756 879,75 грн (а.с. 22).

Таким чином, позивач правомірно використав для розрахунку розміру недоотриманих доходів за фактичне користування такою земельною ділянкою Витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок №НВ-023 від 03.05.2023.»

Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у зазначених постановах, а тому, оскаржуване рішення в цій частині є законним та обґрунтованим.

Усі інші доводи та міркування учасників справи судом апеляційної інстанції враховано, однак вони не спростовують наведених вище висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом частини другої вказаної статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Згідно з частиною четвертою статті 277 Господарського процесуального кодексу України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме - в частині застосування положень підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу «Інші перехідні положення» розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, які за висновком судової колегії до даних правовідносин застосуванню не підлягають. Натомість, інші висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає законними та обґрунтованими.

Наведене за висновком апеляційного господарського суду є підставою для скасування оскаржуваного рішення Господарського суду Запорізької області від 16.04.2025 у справі №908/82/25 з присудженням до стягнення з відповідача 260 511,95 грн безпідставно збережених коштів.

У зв`язку з викладеним, апеляційна скарга Запорізької міської ради на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.04.2025 у справі № 908/82/25 підлягає задоволенню, апеляційна скарга АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.04.2025 у справі № 908/82/25 підлягає залишенню без задоволення.

Пунктом 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розподіл судового збору здійснюється у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.04.2025 у справі № 908/82/25 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Запорізької міської ради на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.04.2025 у справі № 908/82/25 - задовольнити.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 16.04.2025 у справі №908/82/25 - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» (, м. Запоріжжя, вул. Фанатська (Добролюбова), буд. 20) на користь Запорізької міської ради (, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206) дохід, отриманий від безпідставно набутого майна за період з 01.01.2019 по 05.07.2023 в розмірі 260 511,95 грн. отримувач: ГУК у Зап.обл/ТГ м.Запоріжжя/24060300, код отримувача (ЄДРПОУ): 37941997, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), номер рахунку (IBAN): UA0008479, код класифікації доходів бюджету: 24060300, найменування коду класифікації доходів бюджету: інші надходження.

Стягнути з Акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» (, м. Запоріжжя, вул. Фанатська (Добролюбова), буд. 20) на користь Запорізької міської ради (, м. Запоріжжя пр. Соборний, 206), судовий збір (розрахунковий рахунок UA0034816, отримувач: Виконавчий комітет Запорізької міської ради, , банк: Державна казначейська служба України м. Київ) за подання позову в розмірі 3 126,14 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4 689,21 грн.

Судовий збір за подання апеляційної скарги Акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» покласти на скаржника.

Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя Т.А. Верхогляд