РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.09.2025Справа № 910/9895/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" до Приватного підприємства "Авто-Граф" про стягнення 10 808,27 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2025 року Комунальне підприємство по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" (далі - Компанія) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Авто-Граф" (далі - Підприємство) 10 808,27 грн, з яких: 5 651,80 грн - основна заборгованість, 775,52 грн - пеня, 565,18 грн - штраф, 597,66 грн - три проценти річних, 3 218,10 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем покладених на нього зобов`язань за укладеним між сторонами договором про надання послуг з технічного обслуговування мережевих (кабельних) каналів та місць розміщення кабелів від 10 жовтня 2019 року № 10-26 у частині повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18 серпня 2025 року відкрито провадження у справі № 910/9895/25 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання). Цією ж ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання позивача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України, у разі відсутності в учасника справи електронного кабінету, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Оскільки на час прийняття вищевказаної ухвали суду відомості про наявність у відповідача електронного кабінету були відсутні, з метою повідомлення останнього про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, копія ухвали суду від 18 серпня 2025 року про відкриття провадження у справі № 910/9895/25 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: 03115, місто Київ, площа Героїв Бресту (Чорнобаївська площа), будинок 1.

Проте поштовий конверт із копією зазначеної ухвали був повернутий підприємством поштового зв`язку на адресу суду без вручення Підприємству, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 статті 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (частина 1 статті 4 цього Закону).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою суду від 18 серпня 2025 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Проте Підприємство у встановлений строк відзиву на позовну заяву не подало.

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Жодних заяв чи клопотань від сторін справи не надходило.

Беручи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність достатньої кількості документів для її розгляду по суті, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

За приписами частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23 грудня 2024 року в справі № 910/11827/24 за позовом Компанії до Підприємства про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили 14 січня 2025 року, встановлено, що 10 жовтня 2019 року між сторонами було укладено договір про надання послуг з технічного обслуговування мережевих (кабельних) каналів та місць розміщення кабелів № 10-26, за умовами якого позивач зобов`язався забезпечити технічне обслуговування мережевих кабельних каналів та місць розміщення кабелю СІП 2x16 Підприємства, а останнє - своєчасно проводити оплату згідно з умовами цього правочину.

Вартість послуг з технічного обслуговування мережевих (кабельних) каналів та місць розміщення кабелів становить 7,34 грн за один погонний метр з ПДВ. Вартість послуг з технічного обслуговування мережевих (кабельних) каналів та місць розміщення кабелів становить 513,80 грн у місяць. Плата за надання послуг вноситься Підприємством щомісячно, не пізніше 30-го числа поточного місяця, на підставі рахунка Компанії, виставленого до 15-го числа поточного місяця (пункти 3.1.-3.2.1. договору).

За умовами пункту 7.1. договору останній набирає чинності з дати підписання та діє до 31 грудня 2019 року з правом пролонгації. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не виявила бажання його припинити, дія договору продовжується на наступний календарний рік на тих же умовах.

Цим же рішенням суду встановлено, що на виконання умов зазначеного правочину позивач у період з січня 2021 року по березень 2024 року надав відповідачу послуги на загальну суму 19 010,60 грн та виставив відповідні рахунки на їх оплату. Однак, відповідач оплату вказаних послуг здійснив частково в розмірі 79,08 грн, у зв`язку з чим в останнього перед позивачем виникла заборгованість на суму 18 931,52 грн.

Зазначеним рішенням позов Компанії задоволено частково, стягнуто з Підприємства на користь позивача 18 931,52 грн основної заборгованості, 3 216,63 грн пені, 1 893,15 грн штрафу, 814,29 грн три проценти річних, 3 898,99 грн інфляційних втрат та 3 028,00 грн судового збору.

21 січня 2025 року на виконання вказаного рішення видано відповідний наказ.

Рішення Господарського суду міста Києва від 23 грудня 2024 року в справі № 910/11827/24 на час звернення позивача з даним позовом відповідачем виконано не було, спірна заборгованість в добровільному порядку погашена не була.

Судом у межах розгляду даної справи встановлено, що на виконання умов зазначеного договору у період з квітня 2024 року по лютий 2025 року позивач надав обумовлені послуги на загальну суму 5 651,80 грн, що підтверджується: підписаними з боку Компанії актами наданих послуг: від 30 квітня 2025 року № 488 на суму 513,80 грн, від 31 травня 2024 року № 631 на суму 513,80 грн, від 30 червня 2024 року № 789 на суму 513,80 грн, від 31 липня 2024 року № 902 на суму 513,80 грн, від 31 серпня 2024 року № 1054 на суму 513,80 грн, від 30 вересня 2024 року № 1249 на суму 513,80 грн, від 31 жовтня 2024 року № 1385 на суму 513,80 грн, від 30 листопада 2024 року № 1518 на суму 513,80 грн, від 31 грудня 2024 року № 1646 на суму 513,80 грн, від 31 січня 2025 року № 74 на суму 513,80 грн, від 28 лютого 2025 року № 215 на суму 513,80 грн, а також виставленими відповідачу рахунками на оплату: від 23 квітня 2024 року № 493 на суму 513,80 грн, від 17 травня 2024 року № 607 на суму 513,80 грн, від 17 червня 2024 року № 748 на суму 513,80 грн, від 17 липня 2024 року № 872 на суму 513,80 грн, від 19 серпня 2024 року № 1009 на суму 513,80 грн, від 19 вересня 2024 року № 1193 на суму 513,80 грн, від 17 жовтня 2024 року № 1316 на суму 513,80 грн, від 18 листопада 2024 року № 1443 на суму 513,80 грн, від 16 грудня 2024 року № 1562 на суму 513,80 грн, від 20 січня 2025 року № 75 на суму 513,80 грн, від 20 лютого 2025 року № 211 на суму 513,80 грн. Належні копії вказаних документів з доказами їх направлення на адресу відповідача засобами поштового зв`язку наявні в матеріалах справи.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за наведеним договором також свідчить відсутність з боку Підприємства претензій та повідомлень про порушення виконавцем умов цього правочину.

У той же час, всупереч умовам вищенаведеної угоди, відповідач взятий на себе обов`язок по оплаті вартості наданих йому послуг у встановлений строк не виконав, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість за договором за період з квітня 2024 року по лютий 2025 року на загальну суму 5 651,80 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

За умовами частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що сума боргу відповідача, яка складає 5 651,80 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і останній на момент прийняття рішення не надав документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги останнього про стягнення з Підприємства вказаної суми боргу, у зв`язку з чим ця вимога підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором Компанія просила суд стягнути з Підприємства 565,18 грн штрафу та 775,52 грн пені, нарахованої за загальний період прострочення з 1 травня 2024 року по 20 березня 2025 року по кожному акту та рахунку згідно наданого позивачем розрахунку.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 4 статті 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина 6 статті 231 ГК України).

Положеннями пункту 4.2. договору передбачено, що за порушення строків оплати відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплачених послуг, що діяла у період, за який нараховується пеня, за кожний день прострочення.

Відповідно до пункту 4.3. договору, у разі якщо термін прострочення розрахунку перевищить тридцять календарних днів, відповідач додатково сплачує позивачу штраф у розмірі 10% від розміру простроченого платежу.

Оскільки заявлений Компанією до стягнення розмір пені та штрафу є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, позов у частині стягнення з відповідача сум цих штрафних санкції також підлягає задоволенню.

Крім того, Компанія просила суд стягнути з Підприємства 3 218,10 грн інфляційних втрат та 597,66 грн трьох процентів річних, нарахованих: за період з 25 вересня 2024 року по 18 липня 2025 року на суму заборгованості в розмірі 18 931,52 грн, яка встановлена рішенням Господарського суду міста Києва від 23 грудня 2024 року в справі № 910/11827/24; за загальний період з 1 травня 2024 року по 8 серпня 2025 року на суми основного боргу за актами наданих послуг та рахунками згідно наданого позивачем розрахунку.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 1 жовтня 2019 року в справі № 910/12604/18.

Оскільки невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року № 127/15672/16-ц, Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду: від 10 квітня 2018 року № 910/16945/14, від 27 квітня 2018 року № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року № 918/117/18, від 30 січня 2019 року № 905/2324/17, від 13 лютого 2019 року № 924/312/18.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. При цьому, чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 15 серпня 2019 року в справі № 910/8625/18.

Оскільки заявлений Компанією до стягнення розмір трьох процентів річних є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, а заявлений розмір інфляційних втрат не перевищує розраховану судом суму вказаної компенсаційної виплати, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача зазначених сум підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин позов Компанії підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства "Авто-Граф" (03115, місто Київ, площа Героїв Бресту (Чорнобаївська площа), будинок 1; ідентифікаційний код 35570861) на користь Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" (01013, місто Київ, вулиця Набережно-Печерська дорога, будинок 2; ідентифікаційний код 03359018) 5 651 (п`ять тисяч шістсот п`ятдесят одну) грн 80 коп. основної заборгованості, 775 (сімсот сімдесят п`ять) грн 52 коп. пені, 565, (п`ятсот шістдесят п`ять) грн 18 коп. штрафу, 597 (п`ятсот дев`яносто сім) грн 66 коп. трьох процентів річних, 3 218 (три тисячі двісті вісімнадцять) грн 10 коп. інфляційних втрат та 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 30 вересня 2025 року.

Суддя Є.В. Павленко