УХВАЛА

29 вересня 2025 року

м. Київ

Справа № 910/9081/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Власова Ю. Л.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Міністерства оборони України

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04 серпня 2025 року (колегія у складі: головуючий суддя Буравльов С. І.; судді: Гаврилюк О. М., Шапран В. В.)

у справі № 910/9081/22

за позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Укрінтербуд",

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтіко", 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "С. І. Б. Сервіс",

про стягнення 37 387 818,48 грн,

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Міністерства оборони України (далі - МОУ, скаржник) на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04 серпня 2025 року, ухвалену за результатами перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 15 травня 2024 року у справі № 910/9081/22. Вказана касаційна скарга була надіслана 29 серпня 2025 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 вересня 2025 року для розгляду касаційної скарги МОУ на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04 серпня 2025 року у справі № 910/9081/22 визначено колегію суддів у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Бакуліна С. В., Булгакова І. В.

Верховний Суд ухвалою від 10 вересня 2025 року витребував матеріали справи № 910/9081/22, оскільки встановив, що оскаржувана у цій справі постанова відсутня в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та відклав вирішення питань, пов`язаних із рухом касаційної скарги МОУ на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04 серпня 2025 року у справі № 910/9081/22, до надходження матеріалів справи № 910/9081/22 до Верховного Суду.

24 вересня 2025 року матеріали справи № 910/9081/22 надійшли до Верховного Суду.

Перевіривши матеріали касаційної скарги МОУ після надходження матеріалів справи № 910/9081/22, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення касаційної скарги без руху з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, Кодекс) у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з частиною другою статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу скаржник повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, висновок, який зробили суди попередніх інстанцій з цього питання (якщо він наявний), та обґрунтувати мотиви незгоди з таким висновком.

Оскаржуючи судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник повинен зазначити, яке саме процесуальне порушення, передбачене частинами першою і третьою статті 310 цього Кодексу, призвело до прийняття незаконного судового рішення, та вказати, яким чином це порушення впливає на встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

У разі посилання на недослідження зібраних у справі доказів, скаржнику необхідно зазначити, які саме докази не було досліджено судами попередніх інстанцій. У разі якщо скаржник вважає, що суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, він повинен зазначити, яке саме клопотання було відхилено судом та як це впливає на оскаржуване судове рішення. У разі посилання на встановлення судами обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, скаржник повинен вказати, який із доказів, на його думку, є недопустимим, та обґрунтувати таке твердження, а також зазначити, які обставини встановлено на підставі цього доказу, чому вони є суттєвими або як вони вплинули на прийняття оскаржуваного рішення.

Системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини 2 статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

МОУ в касаційній скарзі зазначило, що підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України. Так, скаржник зазначає, що апеляційний суд в порушення положень статей 86, 236, 269, 282 ГПК України та всупереч висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 922/1406/21, від 15 вересня 2020 року у справі № 904/5047/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 915/1096/18, від 22 листопада 2018 року у справі № 904/1040/18 та від 18 липня 2018 року у справі № 916/2069/17 не надав належної оцінки доказам, наведеним позивачем.

Водночас, Верховний Суд звертає увагу, що обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник має зазначити які висновки Верховного Суду не врахував суд при застосуванні норм права у подібних правовідносинах та вказати постанови Верховного Суду, в яких ці висновки викладено. Однак у касаційній скарзі МОУ не вказує які саме висновки Верховного Суду при застосуванні наведених у скарзі норм статей 86, 236, 269, 282 ГПК України не врахував апеляційний суд.

Отже, касаційна скарга МОУ оформлена з порушенням вимог статті 290 ГПК України, оскільки скаржником не обґрунтовано передбаченої статтею 287 ГПК України підстави касаційного оскарження.

Також, відповідно до пункту 6 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинні бути зазначені вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.

При цьому, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні кореспондуватися з повноваженнями суду касаційної інстанції, передбаченими положеннями статтею 308 ГПК України, відповідно до яких суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема: 3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

У прохальній частині поданої касаційної скарги МОУ, крім скасування постанови Північного апеляційного господарського суду від 04 серпня 2025 року, просить суд прийняти нове рішення, яким рішення Господарського суду міста Києва від 15 травня 2024 року у справі № 910/9081/22 залишити без змін. Оскільки вимоги, наведені у прохальній частині поданої касаційної скарги, є взаємовиключними, скаржнику необхідно уточнити вимоги касаційної скарги з урахуванням змісту статті 308 ГПК України.

Верховний Суд зазначає про те, що вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні бути повними та однозначними та містити інформацію про те, які судові рішення оскаржуються, а також про те, які із повноважень, передбачених положеннями статтею 308 ГПК України, суд касаційної інстанції повинен застосувати за результатами перегляду оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" (далі - Закон № 3674-VI).

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI визначено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлено ставку судового збору в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2022 установлено в розмірі 2 481,00 грн.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.

Отже, з огляду на вимоги касаційної скарги, розмір судового збору, який підлягав сплаті за звернення до суду касаційної інстанції становить 1 121 634,55 грн (37 387 818,48 грн х 1,5 % х 200 %).

Всупереч зазначеним вимогам, до касаційної скарги МОУ не додало документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Натомість скаржник у прохальній частині касаційної скарги заявив клопотання про відтермінування сплати судового збору за її подання, посилаючись на свій фінансовий стан та ситуацію, у якій він опинився у зв`язку зі збройною агресією російської федерації.

Верховний Суд розглянув клопотання про відстрочення (відтермінування) сплати судового збору за подання касаційної скарги та дійшов висновку про відмову у його задоволенні з таких підстав.

Приписами статті 8 Закону № 3674-VI унормовано, що, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або 2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або 4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Положення вказаної норми містять виключний перелік умов, за наявності яких суд може відстрочити або розстрочити сплату судового збору, зменшити його розмір або звільнити від сплати судового збору.

Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті вбачається, що положення підпунктів 1, 2 частини першої статті 8 Закону № 3674-VI не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення підпункту 3 частини першої статті 8 Закону № 3674-VI можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18).

Зазначеної правової позиції дотримуються також, зокрема, в ухвалах Верховного Суду від 17 травня 2024 року у справі № 910/11150/23, від 14 травня 2024 року у справі № 917/1125/23, від 13 травня 2024 року у справі № 908/1320/23 (908/2674/23), від 09 травня 2024 року у справі № 914/3080/20, від 04 березня 2024 року у справі № 910/3126/23, від 17 січня 2024 року у справі № 910/9725/23, від 22 листопада 2023 року у справі № 910/1265/23, від 28 вересня 2023 року у справі № 922/4067/19 та ін.

Таким чином, у цьому випадку скаржник не є суб`єктом, на якого поширюється дія статті 8 Закону № 3674-VI.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Оскільки до касаційної скарги не було додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, і у задоволенні клопотання про відстрочення (відтермінування) сплати судового збору відмовлено, касаційна скарга в цій частині також підлягає залишенню без руху.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

З огляду на викладене касаційна скарга МОУ підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України, із наданням скаржникові строку для усунення недоліків, шляхом:

1) подання доповнення до касаційної скарги із зазначенням які висновки Верховного Суду не врахував суд при застосуванні норм права у подібних правовідносинах, та уточненням вимог касаційної скарги;

2) надання доказів сплати судового збору у сумі 1 121 634,55 грн за розгляд касаційної скарги Верховним Судом.

При цьому, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, викладене у прохальній частині поданої касаційної скарги, поки не розглядається, оскільки касаційну скаргу залишено без руху для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, статтею 8 Закону України "Про судовий збір", Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити Міністерству оборони України у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04 серпня 2025 року у справі № 910/9081/22.

2. Касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04 серпня 2025 року у справі № 910/9081/22 залишити без руху.

3. Надати Міністерству оборони України строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через систему "Електронний суд" або засобами поштового зв`язку на адресу: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.

4. Роз`яснити Міністерству оборони України, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. Л. Власов