ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2025 року м.Дніпро Справа № 912/3207/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Мороз В.Ф.,

секретар судового засідання: Логвиненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Ковалишкін В.В. (власні засоби);

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13.03.2025 (суддя Коваленко Н.М., повний текст якого підписаний 21.03.2025) у справі № 912/3207/24

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", м. Київ

до відповідача: Приватного акціонерного товариство "Кіровоградобленерго", м.Кропивницький, Кіровоградська область

про стягнення 41 765 228,73 грн,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області звернулася НЕК "Укренерго" з позовом до ПрАТ "Кіровоградобленерго" про: стягнення з Приватного акціонерного товариства "КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "УКРЕНЕРГО" заборгованість за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 №0532-02041-ПП за період 15.09.2024-15.12.2024 в сумі 41 765 228,73 грн, що складається з: 41 403 982,88 грн - послуги з передачі електричної енергії, 150 340,64 грн - 3% річних, 210 905,21 грн - інфляційні втрати; стягнення з Приватного акціонерного товариства "КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "УКРЕНЕРГО" судові витрати у справі, що на день подання позову включають в себе витрати зі сплати судового збору в сумі 501 182,74 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язань за Договором №0532-02041-ПП від 01.01.2024 про надання послуг з передачі електричної енергії в частині здійснення оплат за надані послуги.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 13.03.2025 у справі № 912/3207/24 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго" м.Кропивницький, Кіровоградська область на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" м. Київ заборгованість за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 №0532-02041-ПП за період 15.09.2024-15.12.2024 в сумі 41 765 228,73 грн, що складається з: 41 403 982,88 грн - послуги з передачі електричної енергії, 150 340,64 грн - 3% річних, 210 905,21 грн - інфляційні втрати, а також судовий збір у розмірі 501 182,74 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Приватне акціонерне товариство "Кіровоградобленерго", в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення 150 340,64 грн. інфляційних втрат та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір стягуваних сум інфляційних втрат на 90% - до 15 034,06 грн.

При цьому, заявник апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду попередньої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, зокрема ст.ст. 2, 15 ГПК України, є необґрунтованим, та таким, що має бути змінене, оскільки:

- за ч. 1 та 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції;

- господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися як спосіб отримання доходів;

- якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора;

- відповідно до ч.1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Водночас, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Тобто, заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери;

- одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, не свідчить про те, що вони є можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності, яка регулюється загальними нормами про цивільно-правову відповідальність. Водночас, зазначене дає підстави також для висновку про те, що розмір інфляційних втрат як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом. Такі висновки узгоджуються, зокрема, з правовими позиціями, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15- ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16;

- задовольняючи позовні вимоги про стягнення нарахованих інфляційних втрат, господарський суд мав врахувати, що основною причиною виникнення заборгованості відповідача є невідповідність встановлених тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, які діяли протягом 2022-2023 років, обґрунтованому рівню витрат у складі структури тарифів, а також збільшення обсягів транзитних перетікань електричної енергії позивача мережами 150 кВ відповідача, які призвели до помітного зростання технологічних витрат електричної енергії. Очевидно, що такий катастрофічний фінансово-економічний стан відповідача фактично унеможливив забезпечення належного фінансування виробничої діяльності та, як наслідок, призвів до виникнення боргу відповідача перед позивачем;

- постановою НКРЕКП від 09.12.2023 № 2333 Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії ПрАТ КІРОВОГРАДОБЛЕНЕРГО із застосуванням стимулюючого регулювання тарифи на послуги з розподілу електричної енергії для товариства спочатку було встановлено на 1-й квартал 2024 року і мали бути переглянуті (збільшені) з 01.04.2024 та 01.07.2024, але були залишені без змін на рівні першого кварталу та знов не покривають необхідні виробничі витрати;

- цією ж постановою НКРЕКП затвердила структуру тарифів відповідача, яка не передбачає отримання прибутку від здійснення господарської діяльності з розподілу електричної енергії взагалі, тобто 0, та розглянути питання щодо зменшення суми нарахованих відсотків річних, оскільки саме такий підхід відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності. При цьому, таке зменшення враховує інтереси як боржника, так і кредитора, вимогу якого щодо компенсації за порушення умов договору мало бути враховано судом. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 15.08.2023 у справі № 924/1277/20.

Позивач у відзиві просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13.03.2025 у справі № 912/3207/24 та залишити без змін рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13.03.2025 у справі № 912/3207/24.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Парусніков Ю.Б., Мороз В.Ф.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою суду від 10.04.2025 (за скаргою відповідача на рішення суду) здійснено запит матеріалів справи із Господарського суду Кіровоградської області та відкладено вирішення питання про рух апеляційної скарги до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

15.04.2025 матеріали справи №912/3207/24 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.04.2025 (суддя доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу залишено без руху. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

17.04.2025 на адресу суду від скаржника, на виконання вимог ухвали від 16.04.2025 надійшла заява про усунення недоліків скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13.03.2025 у справі № 912/3207/24; розгляд справи призначений у судовому засіданні на 04.08.2025.

22.09.2025 розпорядженням в.о. керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, у зв`язку з відпусткою судді Паруснікова Ю.Б. та з метою дотримання передбаченого законом строку розгляду справи, призначено повторний автоматизований розподіл справи №912/3207/24.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2025, справу №912/3207/24 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Верхогляд Т.А , Мороз В.Ф.

В судовому засіданні представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги; представник відповідача в судове засідання 22.09.2025 не з`явився.

В судовому засіданні 22.09.2025 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

НЕК "Укренерго" є юридичною особою, що утворена 29.07.2019 як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" відповідно до наказу Міністерства фінансів України №73 від 15.02.2019 та розпорядження Кабінету Міністрів України №829-р від 22.11.2017 "Про погодження перетворення державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" у приватне акціонерне товариство".

НЕК "Укренерго" є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" відповідно до ст. 108 Цивільного кодексу України, п. 5 Порядку перетворення державного унітарного комерційного підприємства в акціонерне товариство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №802 від 29.08.2012, п. 3.2. Статуту НЕК "Укренерго".

Оператором системи передачі є суб`єкт господарювання, який отримав ліцензію на провадження діяльності з передачі електричної енергії (ч. 1 ст. 31 Закону про ринок). Згідно з п. 5 р. ХVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону про ринок до початку діяльності сертифікованого оператора системи передачі функції, права та обов`язки оператора системи передачі відповідно до цього Закону виконує державне підприємство, що здійснює централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління ОЕС України, або акціонерне товариство, утворене в процесі перетворення державного підприємства, яке має ліцензію на провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії магістральними та міждержавними електромережами. Акціонерним товариством, утвореним в процесі перетворення державного підприємства, що здійснювало централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління ОЕС України та має відповідну ліцензію є Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (п.п. 1.1, 2.1, 2.2 статуту НЕК "Укренерго").

01.01.2024 позивач як оператор систем передачі (ОСП) і відповідач як користувач системи передачі (Користувач) уклали договір про надання послуг з передачі електричної енергії №0532-02041-ПП (далі - Договір) шляхом подання відповідачем як користувачем відповідної заяви про приєднання до публічного договору та акцептування позивачем цієї заяви відповідача.

Зокрема, відповідач надав позивачу заяву-приєднання до договору про надання послуг з передачі електричної енергії.

31.10.2023 позивач надав відповідачу повідомлення про приєднання до договору про надання послуг з передачі електричної енергії №01/57621 (ідентифікатор договору №0532-02041-ПП, дата акцептування 01.01.2024).

Згідно з п. 1.1. Договору він є публічним договором приєднання та встановлює порядок і умови надання послуг з передачі електричної енергії користувачам системи передачі (далі Користувач). Цей Договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Користувача до умов цього Договору згідно з заявою-приєднанням, що є додатком 1 до цього Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору (тут і далі посилання на пункти Договору здійснені в редакції, чинній у спірний період) за цим Договором ОСП безперервно надає послугу з передачі електричної енергії (далі Послуга), а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього Договору. Послуга, яка надається за цим договором, згідно з Державним класифікатором продукції та послуг (ДК 016:2010), має код: 35.12.

За п. 4.1-4.3. Договору 4.1. планова та/або фактична вартість Послуги визначається на підставі діючого на момент надання Послуги тарифу на послуги з передачі електричної енергії та/або ставки плати за послуги з передачі електричної енергії до/з країн периметру та планового та/або фактичного обсягу Послуги в розрахунковому періоді. На вартість Послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України.

Тариф на послуги з передачі електричної енергії встановлюється НКРЕКП відповідно до затвердженої ним методики (порядку) та оприлюднюється ОСП на офіційному вебсайті https://energy/.

Ставка плати за послуги з передачі електричної енергії до/з країн периметру оприлюднюється ОСП на офіційному вебсайті в євро/МВтгод. Крім цього, ОСП щомісяця оприлюднює на офіційному вебсайті ставку плати за послуги з передачі електричної енергії до/з країн периметру у грн/МВт-год не пізніше 03 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, у випадку її затвердження. Конвертація величини ставки здійснюється щомісяця за середнім курсом гривні до євро Національного банку України за розрахунковий період надання послуги.

До моменту підтвердження ENTSO-E нового рівня ставки плати за послуги з передачі електричної енергії до/з країн периметру на відповідний період ОСП має право застосовувати рівень ставки, що була розрахована та застосовувалася у попередньому періоді. Сторони здійснять фінансове врегулювання розрахунків не пізніше, ніж через один місяць після підтвердження ENTSO-E нової ставки плати за послуги з передачі електричної енергії до/з країн периметру. ОСП зобов`язаний повідомити Користувача у спосіб, визначений цим Договором, про новий рівень ставки та спосіб донарахування різниці протягом 14 календарних днів після її підтвердження ENTSO-E. Користувач зобов`язаний протягом 3 робочих днів у спосіб, визначений цим Договором, підтвердити ОСП отримання цієї інформації.

При розрахунку вартості наданої послуги застосовується:

для Користувачів-підприємств "зеленої" електрометалургії, а також електропостачальників, що здійснюють постачання електричної енергії підприємству "зеленої" електрометалургії - тариф на послуги з передачі електричної енергії для підприємств "зеленої" електрометалургії (у випадку підтвердження цим підприємством відповідного статусу та встановлення для ОСП відповідного тарифу згідно з чинним законодавством);

для Користувачів, що здійснюють експорт/імпорт електричної енергії до/з країн периметру у період після приєднання ОСП до ІТС механізму - ставка плати за послуги з передачі електричної енергії до/з країн периметру;

для інших Користувачів - тариф на послуги з передачі електричної енергії для користувачів системи (крім підприємств "зеленої" електрометалургії).

Ціна цього Договору визначається як сума нарахованої фактичної вартості послуг за сукупністю розрахункових періодів наростаючим підсумком за календарний рік.

Згідно з п. 5.1. Договору для розрахунків за цим Договором використовується плановий і фактичний обсяги Послуги.

Плановий обсяг Послуги визначається відповідно до розділу XI КСП на підставі даних Адміністратора комерційного обліку (далі - АКО) за кожну відповідну декаду розрахункового періоду. Плановий обсяг послуги формується без урахування даних щодо обсягів експорту та/або імпорту електричної енергії.

Фактичний обсяг Послуги в розрахунковому періоді визначається відповідно до розділу XI КСП.

Відповідно до п. 6.1.-6.4. Договору розрахунковим періодом за цим Договором є 1 календарний місяць.

Користувач здійснює поетапну оплату планової вартості Послуги за кожну декаду розрахункового періоду згідно із такою системою платежів і розрахунків:

1 платіж - до 18 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в першій декаді розрахункового періоду;

2 платіж - до 28 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в другій декаді розрахункового періоду;

3 платіж - до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в розмірі планової вартості послуги, наданої в третій декаді розрахункового періоду.

Плановий обсяг послуги, що використовується для розрахунку планової вартості послуги, визначається на підставі даних АКО за кожну декаду розрахункового періоду.

У разі зміни тарифу на послугу з передачі електричної енергії ОСП здійснює розрахунок належної до сплати вартості Послуги за новим тарифом, починаючи з дня введення в дію відповідного тарифу, згідно з рішенням НКРЕКП про зміну тарифу.

Користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг Послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів приймання-передачі Послуги, наданих ОСП, або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронній формі.

Вартість наданої Послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Акти приймання-передачі Послуги направляються Користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).

Коригування обсягів та вартості наданої Послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за наступною версією даних комерційного обліку, що надається АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в Системі управління ринком, що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилами ринку.

Оплату вартості Послуги після коригування обсягів та вартості Послуг Користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі Послуги (включно) або Акт приймання-передачі Послуги щодо проведення донарахувань в минулих періодах (включно).

Акти приймання-передачі Послуги та акти коригування до актів приймання-передачі Послуги та рахунки у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє Користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає Користувачу два примірники Акта приймання-передачі Послуги та/або акта коригування до актів приймання-передачі Послуги в паперовій формі, підписані власноручним підписом зі свого боку. Користувач здійснює підписання актів приймання-передачі Послуги та актів коригування до актів приймання-передачі Послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3 робочих днів з дня їх отримання Користувачем.

Згідно з підп. 1 п. 7.1. Договору ОСП має право отримувати від користувача своєчасну оплату за Послугу. У підп. 2 п. 9.3. Договору відповідач як користувач зобов`язався здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за Послугу на умовах, визначених цим Договором.

Згідно з п. 10.3.-10.4. Договору рахунки, акти приймання-передачі, акти коригування до актів приймання-передачі Послуги, акти звірки розрахунків наданої Послуги, повідомлення вважаються отриманими Стороною:

у день їх доставки кур`єром, що підтверджується квитанцією про вручення одержувачеві, яка підписується його уповноваженим представником;

у день особистого вручення, що підтверджується підписом уповноваженого представника одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції.

Електронний документ, який направляється Стороною на виконання цього Договору через Сервіс, вважається одержаним іншою Стороною з моменту набуття документом статусу "Доставлено" у Сервісі.

Сторони визнають, що електронний документ, сформований, підписаний та переданий за допомогою Сервісу, є оригіналом та має повну юридичну силу, створює права та обов`язки для Сторін, та визнається рівнозначним документом ідентичному документу, який міг би бути створений однією зі Сторін на паперовому носії та скріплений власноручними підписами уповноважених осіб.

Будь-які документи, що створюються/укладаються Сторонами під час виконання цього Договору (у тому числі акт приймання-передачі Послуги або акт коригування до акта приймання-передачі Послуги), можуть бути підписані Сторонами як у паперовій формі шляхом проставляння власноручного підпису уповноваженої особи на час тимчасового не функціонування Сервісу, про що ОСП зобов`язаний повідомити на своєму офіційному вебсайті, так і в електронній формі з використанням електронного підпису (за винятком випадків, коли використання електронного підпису прямо заборонено законом) за допомогою Сервісу, який забезпечує юридично значимий електронний документообіг між Сторонами та знаходиться в мережі Інтернет за посиланням: https://online.ua.energy/. Один документ повинен бути підписаний обома Сторонами у один і той самий спосіб (в залежності від форми документу).

Податкові накладні отримуються Користувачем виключно в електронному вигляді у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п. 14.1. Договору цей Договір набирає чинності з дати акцептування заяви-приєднання, зазначеної в повідомленні ОСП, і діє до 31 грудня (включно) року, у якому акцептована заява-приєднання.

Цей Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії цього Договору жодною зі Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов, шляхом направлення відповідного повідомлення.

За твердженням позивача на виконання умов Договору позивачем у період з 15.09.2024 - 15.12.2024 складено та направлено відповідачу наступні первинні документи:

- акт надання послуги №ПРА-0005821 від 30.09.2024 на суму 11 100 274,45 грн;

- акт надання послуги №ПРА-0006360 від 31.10.2024 на суму 13 520 253,13 грн;

- акт надання послуги №ПРА-0006940 від 30.11.2024 на суму 16 783 325,27 грн;

- акт коригування №ПРА К-0007500 від 21.10.2024 до акту приймання-передачі Послуги №ПРА-0004704 від 31.07.2024 на суму 130,03 грн,

а всього на загальну суму 41 403 982,88 грн.

Проте відповідач не здійснив оплату вищенаведених платежів.

Отже, станом на 15.12.2024 заборгованість відповідача за послугами з передачі електричної енергії за Договором на підставі складених первинних документів становить 41 403 982,88 грн.

Крім того, позивач нарахував 3% річних в сумі 150 340,64 грн та інфляційні втрати в сумі 210 905,21 грн.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем порушено умови Договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 №0532-02041-ПП в частині повної та своєчасної оплати поставленої електроенергії, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 41 403 982,88 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат (3% річних в сумі 150 340,64 грн та інфляційні втрати в сумі 210 905,21 грн.), господарським судом встановлено, що вказаний розрахунок здійснений позивачем вірно на відповідну суму боргу за кожним рахунком та актом наданих послуг.

При цьому, суд не знайшов підстав для зменшення відсотків річних, про які просив відповідач.

Скаржником рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог щодо стягнення 41 403 982,88 грн - послуг з передачі електричної енергії, 150 340,64 грн - 3% річних не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України в апеляційному порядку не переглядається.

В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство "Кіровоградобленерго" оскаржує рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13.01.2025 у справі № 912/3207/24 лише в частині стягнення 150 340,64 грн. інфляційних втрат та просить ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір стягуваних сум інфляційних втрат на 90% - до 15 034,06 грн.

Переглядаючи спір в оскаржуваній апелянтом частині колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу I Загальні положення про зобов`язання книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі №904/4593/17, від 13.06.2018 у справі №912/2708/17, від 22.11.2018 у справі №903/962/17, від 23.05.2018 у справі № 908/660/17, від 05.08.2020 у справі №757/12160/17-ц, від 02.09.2020 у справі № 802/1349/17-а, від 22.04.2020 у справі № 922/795/19, від 19.12.2019 у справі № 911/2845/18.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Виходячи зі змісту положень чинного законодавства вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), що підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів обох сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; тривалість прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (аналогічний висновок про застосування норми права викладений в постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №924/243/19).

Таким чином, наведені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру до заподіяних збитків, з метою забезпечення дотримання розумного балансу інтересів кредитора та боржника.

Однак, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України.

Отже, посилання скаржника про необхідність врахування ч. 1 ст. 233 ГК України є безпідставними та відхиляються судом апеляційної інстанції.

Оцінюючи наведені відповідачем доводи щодо зменшення розміру стягнення інфляційних втрат, апеляційний господарський суд зазначає, що вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Визначені ч. 2 ст. 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити свої інтереси. Позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі, у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

Крім того, колегія суддів зазначає, що сума основного зобов`язання, на яку здійснено нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, залишається невиконаною відповідачем повністю. Відповідач не надав належних доказів про вжиття будь-яких заходів, спрямованих на вирішення питання щодо сплати суми основного боргу.

Окрім цього, доводи апелянта про необхідність зменшення розміру інфляційних втрат до 15 034,06 грн не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції, оскільки в суді першої інстанції відповідач не заявляв клопотання про зменшення таких сум, не подавав відповідних доказів, а також не порушував питання про наявність виключних обставин, що могли б обґрунтувати таке зменшення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у пункті 117 постанови Велика Палата Верховного Суду у справі №903/602/24 від 02.07.2025 зазначено, що саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 звернула увагу на те, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.

Окрім того у постанові Верховного Суду від 19.06.2024 у справі №910/10010/23 зазначалося, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, штрафу, а також процентів річних є правом суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення.

Таким чином, господарський суд діючи у межах виключних дискреційних повноважень, у даному конкретному випадку за наслідками оцінки наданих сторонами доказів та обставин справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання щодо можливості/неможливості зменшення розміру, заявленої до стягнення суми.

У справі № 902/417/18 Великою Палатою Верховного Суду зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку.

Зменшення розміру відсотків річних не може бути застосовано судами як "загальна практика" при розгляді в інших справах питання зменшення розміру відсотків річних, нарахованих на підставі приписів ст.625 ЦК України на рівні мінімально визначеного розміру трьох процентів (п.52 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі №922/444/24).

Таким чином, ні нормами матеріального права, ні судовою практикою взагалі не передбачено зменшення інфляційних нарахувань; в той час, як у даній справі позивач заявив до стягнення з відповідача відсотки річних у розмірі, передбаченому законодавством, і в цій частині (згідно скарги) апелянт рішення не оскаржує.

Відтак, з огляду на вказані обставини колегія суддів вважає, що підстави для зменшення розміру інфляційних втрат відсутні. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13.03.2025 у справі №912/3207/24 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст.277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, у задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника цієї скарги та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13.03.2025 у справі №912/3207/24 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13.03.2025 у справі №912/3207/24 - залишити без змін.

Судові витрати Приватного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено і підписано 23.09.2025.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя В.Ф. Мороз