ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2025 р. Справа №907/570/25

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді МАТУЩАКА О.І.

суддів КРАВЧУК Н.М. СКРИПЧУК О.С.

За участю секретаря судового засідання Телинько Я.П.

За участю представників сторін від:

позивача Колоди О.О. (адвокат);

відповідача не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Хустекс ЛТД (вх.ЗАГС №01-05/2200/25 від 15.07.2025)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.06.2025 ( суддя Андрейчук Л.В.)

у справі №907/570/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Толк Україна, м. Київ

до відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Хустекс ЛТД, Закарпатська область, м. Хуст

про стягнення 471 694,26 грн

В С Т А Н О В И В:

Суть спору.

До Господарського суду Закарпатської області звернулося ТОВ Толк Україна з позовом до ТОВ Хустекс ЛТД про стягнення 471 694,23 грн, з яких: 448 783,49 грн заборгованості за спожиту електроенергію, 18 425,42 грн - інфляційних витрат та 4 485,35 грн - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем покладених на нього обов`язків щодо своєчасної оплати коштів за спожиту електричну енергію згідно укладених договорів на постачання електричної енергії.

Господарський суд Закарпатської області рішенням від 25.06.2025 позовні вимоги ї задовольнив повністю. Стягнув з ТОВ Хустекс ЛТД на користь ТОВ Толк Україна 471 694,23 грн, з яких: заборгованість в розмірі 448 783,49 грн за спожиту електричну енергію, суму інфляційних втрат у розмірі 18 425,42 грн; 3% річних у розмірі 4 485,35 грн та 5 660,34 грн судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач споживав електроенергію, однак своєчасно та в повному обсязі не здійснив оплату. Подані позивачем акти приймання-передачі, рахунки та розрахунки підтверджують розмір заборгованості, яка підлягає стягненню.

Заперечення відповідача щодо економічних труднощів та воєнного стану суд визнав такими, що не звільняють його від виконання договірних зобов`язань. Форс-мажорні обставини не доведені належними доказами, а тому не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність у відповідача заборгованості та правомірність нарахування інфляційних втрат і трьох відсотків річних, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування обставин, які мають значення для справи.

Покликається на те, що рішення суду ґрунтується на твердженнях позивача про неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати електричної енергії, хоча фактично борг частково було погашено, а реальна сума заборгованості відрізняється від визначеної судом. Відповідач не заперечує існування договору на постачання електроенергії, проте вказує, що через воєнний стан і суттєве зростання тарифів підприємство опинилося у важкому фінансовому становищі, працювало у збиток і не могло вчасно сплачувати рахунки.

При цьому, зазначає, що відповідач неодноразово звертався до позивача з проханням про складання графіка реструктуризації заборгованості, на що мав право згідно з умовами договору, але отримав відмову, а також зазнав відключення від електропостачання, що фактично зупинило діяльність підприємства.

Крім того, умови договору передбачають звільнення від відповідальності у випадку настання форс-мажорних обставин, якими є воєнний стан та підтверджені Торгово-промисловою палатою України обставини непереборної сили. Попри це суд першої інстанції не врахував їх та не надав їм належної оцінки.

Апелянт вважає, що нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат за умов воєнного стану є безпідставним і несправедливим, а сама сума заборгованості, визначена у рішенні, завищена й не відповідає дійсності.

У поданому відзиві позивач зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та суперечать фактичним обставинам справи. Сума заборгованості у розмірі 448 783,49 грн була правильно визначена на момент звернення з позовом і підтверджується розрахунками, рахунками, актами приймання-передачі та платіжними документами, при цьому сам відповідач у скарзі визнає борг, а здійснені після подання позову платежі лише підтверджують правильність визначеної судом суми.

Посилання апелянта на пункт договору щодо реструктуризації боргу є безпідставними, оскільки такий пункт передбачає лише можливість домовленості сторін, але не зобов`язує позивача укладати договір реструктуризації, а тому відмова у реструктуризації не звільняє відповідача від виконання грошових зобов`язань.

Також безпідставними вважає посилання на воєнний стан як форс-мажор, оскільки загальний лист ТПП України не підтверджує наявність форс-мажорних обставин у конкретному зобов`язанні і не є сертифікатом для відповідача.

Доводи щодо неправомірності нарахування інфляційних втрат і трьох відсотків річних також спростовуються, оскільки вони є обов`язковими до нарахування відповідно до ст. 625 ЦК України і не належать до штрафних санкцій, від яких можна звільнитися у зв`язку з форс-мажором.

Враховуючи наведене, позивач просить залишити рішення Господарського суду Закарпатської області без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Інших клопотань чи заяв, в порядку ст. 207 ГПК України, сторонами подано не було.

18.09.2025 в судове засідання з`явився представник позивача, який навів заперечення по суті апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник апелянта в судове засідання не з?явився, водночас подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв?язку із зайнятістю представника у судових засіданнях в кримінальних провадженнях.

Розглянувши подане клопотання, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок сторони, і відповідно до положень ст. 202 ГПК України справа, за умови належного повідомлення сторони про дату, час і місце судового засідання, може розглядатися без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає розгляду справи по суті.

Підставою для відкладення розгляду справи можуть бути лише обставини, які об?єктивно унеможливлюють проведення судового засідання, а наведені апелянтом у заяві обставини не відповідають зазначеним критеріям та не є достатньо обґрунтованими.

Апелянт, як особа, яка ініціювала оскарження судового рішення у справі шляхом подання апеляційної скарги, відповідно до норм процесуального закону, має вживати заходів для скорочення тривалості судового розгляду. Враховуючи зазначене вище, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання представника апелянта про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Беручи до уваги положення ст. 202, 270 ГПК України, а також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника апелянта.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, ТОВ «ТОЛК Україна» (постачальник) є учасником ринку електричної енергії, який на підставі ліцензії, виданої відповідно до постанови НКРЕКП від 06.12.2022 №1610, провадить господарську діяльність з постачання електричної енергії споживачу.

19.03.2023 ТОВ ««ТОЛК Україна» та ТОВ «Хустекс ЛТД» (споживач) уклали договір про постачання електричної енергії споживачу №250300 (надалі - договір).

Відповідно до абз. 14 п.1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії (надалі ПРРЕЕ), договір про постачання електричної енергії споживачу - домовленість двох сторін (електропостачальник і споживач), що є документом певної форми, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником за вільними цінами.

Згідно з п.2.1. договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно з п.5.1. договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією (додаток 2 до договору).

Пунктом 5.5. договору визначено, що розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Згідно з п. 4, 10 комерційної пропозиції рахунок за фактично спожиту електричну енергію надається споживачу не пізніше 10 календарного дня місяця наступного за розрахунковим. Строк оплати рахунку - протягом 5 робочих днів з дня отримання рахунку за фактичну спожиту електричну енергію.

Так, на підставі наведеного, у зв`язку з фактичним продажем споживачу електричної енергії, позивач для оплати вартості електричної енергії за договором №250300 від 19.10.2023 надав відповідачу такі рахунки та акти приймання передачі товарної продукції:

- за розрахунковий період листопад 2024 року: рахунок №20-250300/11/Ф1 від 01.12.2024 на суму 141 219,14 грн. за фактично спожитий обсяг електричної енергії в кількості 14 060 кВт*год.; підписаний сторонами відповідний акт приймання - передавання товарної продукції за листопад 2024 року №20-250300/11/Ф1;

- за розрахунковий період грудень 2024 року: рахунок №20-250300/12/Ф1 від 01.01.2025 на суму 105 911,24 грн за фактично спожитий обсяг електричної енергії в кількості 10 020 кВт*год.; підписаний сторонами відповідний акт приймання - передавання товарної продукції за грудень 2024 року №20-250300/12/Ф1;

- за розрахунковий період січень 2025 року: рахунок №20-250300/1/Ф1 від 01.02.2025 на суму 119 267,78 грн за фактично спожитий обсяг електричної енергії в кількості 11 080 кВт*год.; підписаний сторонами відповідний акт приймання - передавання товарної продукції за січень 2025 року №20-250300/1/Ф1;

- за розрахунковий період лютий 2025 року: рахунок №20-250300/2/Ф1 від 01.03.2025 на суму 114 693,76 грн за фактично спожитий обсяг електричної енергії в кількості 10 300 кВт*год.; підписаний сторонами відповідний акт приймання - передавання товарної продукції за лютий 2025 року №20-250300/2/Ф1;

- за розрахунковий період березень 2025 року: рахунок №20-250300/3/Ф1 від 03.04.2025 на суму 58 910,72 грн за фактично спожитий обсяг електричної енергії в кількості 5 762 кВт*год.; підписаний сторонами відповідний акт приймання - передавання товарної продукції за березень 2025 року №20-250300/3/Ф1.

Як визначено пп.1 п. 6.2. договору, споживач зобов`язався забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору, а постачальник в свою чергу відповідно до пп.2 п.7.2. нараховувати і виставляти рахунки споживачу за поставлену електричну енергію відповідно до вимог та у порядку, передбачених ПРРЕЕ та цим договором, а також відповідно до пп.1 п.7.1. даного договору має право на отримання від споживача плати за поставлену електричну енергію

В порушення зазначених вище умов договору, ПРРЕЕ, ЗУ «Про ринок електричної енергії» споживач за розрахункові періоди листопад - грудень 2024 року та січень - березень 2025 року належним чином не виконав свої обов`язки, не сплатив у повному обсязі вартість спожитої активної електричної енергії, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед ТОВ ««ТОЛК Україна» на суму 448 783,49 грн.

У зв`язку з допущеним простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, позивач також нараховував інфляційні втрати у розмірі 18 425,42 грн та 3% річних у розмірі 4 485,35 грн.

Оцінка суду.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч. 1 ст. 11 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до положень ст. 6, 627, 628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Між сторонами у справі склалися правовідносини, які виникли із договору поставки електричної енергії.

Стаття 712 ЦК України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно із ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до преамбули вказаного закону, він визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії", учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема договір про постачання електричної енергії споживачу.

Частинами 1, 2 ст. 56 вказаного Закону визначено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

За приписом п. 3.1.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року № 312, постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником "останньої надії". Ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника "останньої надії" визначаються у встановленому законодавством порядку.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем було поставлено/відпущено відповідачу електричну енергію, що підтверджується підписаними сторонами відповідними актами приймання - передавання товарної продукції за листопад 2024 року за №20-250300/11/Ф1, за грудень 2024 року за №20-250300/12/Ф1, за січень 2025 року за №20-250300/1/Ф1, за лютий року 2025 за №20-250300/2/Ф1 та за березень 2025 року за №20-250300/3/Ф1. Вказані акти приймання-передачі обсягів електричної енергії підписані сторонами справи та скріплені печатками.

Згідно умов комерційної пропозиції, розрахунок проводиться протягом 5 (п`яти) робочих днів від дня отримання рахунку споживачем.

Так, рахунки та акти були отримані та підписані споживачем:

- за листопад 2024 року 01.12.2024

- за грудень 2024 року 01.01.2025

- за січень 2025 року 01.02.2025;

- за лютий 2025 року 01.03.2025;

- за березень 2025 року 03.04.2025.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Закону України "Про ринок електричної енергії", електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Положеннями ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, останнім днем сплати за спожиту електричну енергію було: за листопад року 06.12.2024; за грудень 2024 року - 08.01.2025; за січень 2025 року 07.02.2025; за лютий 2025 року 07.03.2025; за березень 2025 року 10.04.2025.

Згідно зі ст. 610, 614 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Однак відповідач за поставлену електричну енергію не розрахувався, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 448 783,49 грн.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем.

Оскільки судом першої інстанції правомірно встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе грошові обов`язки за договором, то позовні вимоги про стягнення заборгованості судом обґрунтовано задоволено.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох відсотків річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, також не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Однак, відповідно до пункту 3.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 №14 інфляційні нарахування здійснюються на суму боргу, прострочення якого тривало не менше повного місяця і з застосуванням індексу інфляції такого місяця. Отже, рекомендовано з розрахунку виключати періоди, менші за місяць.

Суд апеляційної інстанції перевірив здійснені позивачем розрахунки, а тому вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення із відповідача три відсотки річних в сумі 4 485,35 грн та інфляційних втрат, що складають 18 425,42 грн.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними покликання апелянта на існування форс-мажорних обставин як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України та ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п.38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

У статті 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні" вказано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.

Статтями 4.1, 4.2, 4.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44 (5) (нова редакція), Торгово-промислова палата України відповідно до статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП.

При цьому, колегія суддів додатково звертає увагу на те, що сторона може бути позбавлена права посилатися на форс-мажорні обставини у разі несвоєчасного повідомлення, і таке має бути прямо зазначено в договорі (аналогічний за змістом правовий висновок міститься у пункті 5.63 постанови Верховного Суду від 22.06.2022 у справі №904/5328/21).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14.06.2022 у справі №922/2394/21 вказав, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується і Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 у справі №913/20/21.

Натомість у цій справі відповідачем не доведено, а також не надано належних доказів, які б підтверджували, що наявність форс-мажорних обставин (військовий стан в країні) зробили неможливим виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 270, 275 - 276, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хустекс ЛТД» залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.06.2025 у справі № 907/570/25 без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Головуючий суддя О.І. МАТУЩАК

Судді Н.М. КРАВЧУК

О.С. СКРИПЧУК