УХВАЛА

24 вересня 2025 року

м. Київ

cправа № 906/261/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2025 (головуючий суддя Петухов М. Г., судді Гудак А. В., Олексюк Г. Є.)

у справі № 906/261/21

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська генетична компанія"

до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - 1) Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, 2) ОСОБА_1 , 3) ОСОБА_2 , 4) ОСОБА_3 , 5) ОСОБА_4 , 6) ОСОБА_5 , 7) ОСОБА_6 , 8) ОСОБА_7 , 9) ОСОБА_8 , 10) ОСОБА_9 , 11) ОСОБА_10 , 12) ОСОБА_11 , 13) ОСОБА_12 , 14) ОСОБА_13 , 15) ОСОБА_14 , 16) Приватне підприємство "Компанія Базіс", 17) Житомирська обласна державна адміністрація, 18) Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області і 19) Акціонерне товариство "Житомиробленерго",

про визнання недійсним та скасування рішення, визнання права постійного користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

10.04.2025 рішенням Господарського суду Житомирської області у задоволенні позову відмовлено повністю та скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Житомирської області від 09.04.2024 у справі № 906/261/21.

24.06.2025 постановою Північно-західного апеляційного господарського суду рішення Господарського суду Житомирської області від 10.04.2025 скасовано в частині відмови в задоволенні позову про визнати недійсним рішення тридцять восьмої сесії VII скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 23.09.2020 № 1263 "Про припинення права користування земельною ділянкою" і визнання за Приватним акціонерним товариством "Українська генетична компанія" права постійного користування земельною ділянкою, загальною площею 17,40 га, розташованою на території Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області на підставі Державного акту про право постійного користування землею серія ЖТ-08 № 000229, виданого на виконання розпорядження Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області "Про затвердження матеріалів інвентаризації земель та виготовлення державного акта на право постійного користування землею" від 13.02.1998 № 34 та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову, скасовано рішення Господарського суду Житомирської області від 10.04.2025 в частині скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду Житомирської області від 09.04.2024 у справі № 906/261/21, а також змінено мотивувальну частину рішення Господарського суду Житомирської області від 10.04.2025 щодо підстав відмови в задоволенні вимоги про скасування рішення тридцять восьмої сесії VII скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 23.09.2020 № 1263 "Про припинення права користування земельною ділянкою", виклавши її в редакції постанови.

14.08.2025 скаржник надіслав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2025 у справі № 906/261/21.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21.08.2025 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.

Ухвалою Верховного Суду від 10.09.2025 касаційну скаргу залишено без руху. Надано скаржникові строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме вказано на необхідність подання заяви (клопотання) про поновлення строку на касаційне оскарження разом із наведенням інших підстав для поновлення такого строку і надання доказів про сплату судового збору сплаченого у встановленому законом порядку.

На виконання вимог вказаної ухвали скаржник 22.09.2025 подав до суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги до якої додав копію платіжної інструкції про сплату судового збору від 14.07.2025 № 0.0..1 з написом банку.

Також, 22.09.2025 скаржник подав до суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

У своєму клопотанні про поновлення строку (після усунення недоліків касаційної скарги) представник скаржника повторно зазначив, що з 17.06.2025 по 11.07.2025 він (адвокат скаржника Черниш О. М.) перебував у щорічній відпустці закордоном у зв`язку з необхідністю профілактичного лікування алергічних захворювань дітей але через погіршення стану здоров`я йому, як особі з інвалідністю, була надана щорічна додаткова відпустка для лікування та реабілітації на період з 14.07.2025 по 31.07.2025.

Також зазначив, що у період з 30.07.2025 по 06.08.2025 він був госпіталізований та перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, а отже, лише після виписки отримав оскаржувану постанову та подав касаційну скаргу з пропуском строку на касаційне оскарження.

Однак, колегія суддів зазначає, що вказаним обставинам надано оцінку в ухвалі Верховного Суду від 10.09.2025 про залишення касаційної скарги без руху, в якій Верховний Суд зазначив, що такі доводи не можуть бути безперечними підставами для поновлення строку на касаційне оскарження.

Щодо посилань представника скаржника на те, що він являється особою з інвалідністю, що частково обмежує його можливості до працездатності колегія суддів зазначає, що такі доводи не можуть бути безперечними підставами для поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки зазначене зводиться до внутрішньої організації роботи самого скаржника з його працівниками (представником).

За змістом статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України з 1997 року, кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у контексті Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рябих проти Росії»).

Можливість відновлення пропущеного процесуального строку пов`язана із наявністю саме поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як правова визначеність.

Проте скаржник у своєму клопотанні, після усунення недоліків, не навів достатніх обґрунтувань пропуску процесуального строку, які можна було б вважати непереборними та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Зважаючи на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у клопотанні про поновлення строку (після усунення недоліків) не наведено достатнього обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, а також не зазначено об`єктивних непереборних обставин, що стали причиною пропуску строку, у зв`язку з чим колегія суддів визнає наведені підстави неповажними та відмовляє у її задоволенні.

Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 292 Господарського процесуального кодексу України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними.

Виходячи з наведеного, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2025 у справі № 906/261/21 .

За таких обставин, керуючись статтями 234, пунктом 4 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.06.2025 у справі № 906/261/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил