ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

30 вересня 2025 року м.Тернопіль Справа № 921/567/25
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянувши позовні матеріали без номера від 25.09.2025 (вх.№647 від25.09.2025) Відкритого акціонерного товариства «ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОБЛАГРОПОСТАЧ», місто Тернопіль

до відповідача адвоката Осіва Павла Володимировича (має статус фізичної особи-підприємця), місто Тернопіль

про стягнення 75 000грн збитків,

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОБЛАГРОПОСТАЧ», місто Тернопіль звернулося 25.09.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Осіва Павла Володимировича (має статус фізичної особи-підприємця), місто Тернопіль, про стягнення 75 000грн 00коп. збитків.

Даний позов обґрунтовується неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №18/09 від 18.09.2024 про надання правової допомоги, що спричинило вирішення спору у господарській справі №914/2012/16 не на користь позивача, оскільки господарським судом Львівської області було відмовлено у задоволенні заяви позивача про зміну способу виконання судового рішення у даній справі саме через недобросовісну поведінку та дії адвоката Осіва П.В.

За твердженнями позивача, відповідачем порушено взяті на себе зобов`язання з підготовки та складання розрахунків вартості відновлювальних робіт (пункт 1.2.2 договору № 18/09), оскільки адвокат навмисно надіслав суду у справі №914/2012/16 неточні вихідні дані та розрахунок, у якому довжина колії, що підлягала відновленню, була завищена з 447 м до 740 м, що не відповідало рішенню суду від 17.10.2017 у справі №914/2012/16, відтак за недоведеністю вартості робіт з відновлення залізничної колії, у задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання рішення судом відмовлено (ухвала від 10.03.2025).

Оскільки ВАТ «Тернопільський Облагропостач» на виконання договору №18/09 від 18.09.2024 про надання правової допомоги перераховано адвокату гонорар у сумі 75 000 грн (50 000 грн - 19.09.2024 та 25 000 грн - 30.12.2024), тому з посиланням на підпункт «б» пункту 4.1 договору № 18/09, позивач просить стягнути сплачений аванс (гонорар) у сумі 75 000 грн, оскільки вказану суму вважає збитками, завданими товариству.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2025 позовну заяву розподілено судді Андрусик Н.О.

Розглянувши матеріали позову, суд дійшов висновку, що цей спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, виходячи з такого.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (абз. 1 ст. 125 Конституції України).

Місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції (ч. 3 ст. 22 Закону України Про судоустрій і статус суддів).

Місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом (ст. 22 Закону України Про судоустрій і статус суддів).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява має подаватися за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до ст. 20 ГПК України.

Предметна юрисдикція господарських судів визначена у Главі 2 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до статті 20 якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, які передбачені частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду, може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо: спір не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 20 ГПК; спір за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу, а її право чи інтерес не підлягають судовому захисту у господарському суді.

Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 20 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі №707/149/22 (провадження №61-8654св22), від 15 березня 2023 року у справі №711/7709/19 (провадження №61-15615св20).

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач як на підставу порушених майнових прав посилається на те, що Осів Павло Володимирович, який представляв інтереси позивача у справі №914/2012/16 згідно укладеного договору №18/09 від 18.09.2024 про надання правової допомоги, його умови не виконав належним чином, що призвело до відмови суду в задоволенні ключової вимоги клієнта та спричинило збитки у розмірі сплаченого товариством гонорару адвокату.

Із змісту позовної заяви та долучених до позову доказів, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги вбачається, що 18 вересня 2024 року, між адвокатом Осів Павлом Володимировичем, який діяв на підставі Свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю серії ТР №000295, виданого Радою адвокатів Тернопільської області 24.05.2018 та має статус фізичної особи підприємця та Відкритим акціонерним товариством "Тернопільський Облагропостачач" як Клієнтом, укладено договір №18/09 про надання правничої допомоги, за умовами якого (пункт 1.1 договору) Адвокат зобов`язався забезпечити надання правничої допомоги Клієнту, а саме представництво інтересів Клієнта у справі №914/2012/16, а Клієнт, в свою чергу, зобов`язався, в порядку та на умовах, передбачених цим договором, оплатити надану правничу допомогу Адвокату в порядку, розмірах та строки передбачені цим договором.

За надання правничої допомоги, передбаченої предметом цього договору, Клієнт виплачує Адвокату гонорар у фіксованому розмірі 75000 гривень у суді першої інстанції, не залежно від обсягу послуг та витраченого Адвокатом часу. Клієнт сплачує авансовий платіж в сумі 50000 гривень протягом 3-х робочих днів з дня укладення цього договору, 25000 гривень - до 31 грудня 2024 року. У подальшому ці платежі зараховуються у сплату гонорару за надання правничої допомоги у суді першої інстанції (пункт 3.2 договору).

Згідно з 3.2.1 договору, якщо в результаті винесення відповідного судового рішення (в розумінні Господарського процесуального кодексу України) Клієнт отримує право стягнути з відповідача у справі №914/2012/16 суму більшу, ніж 8 000 000 (вісім мільйонів) гривень, Клієнт сплачує Адвокату (додатково до гонорару, що визначений у п.3.2 цього договору) винагороду (гонорар) в розмірі 3 (трьох) відсотків від суми, що стягнена судовим рішенням. Вказана у цьому пункті винагорода (гонорар) сплачується у визначеному договору порядку.

У пункті 4.1 договору визначено, що за неналежне виконання чи невиконання взятих на себе зобов`язань сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. При цьому, кожна із сторін зобов`язана відшкодовувати іншій стороні збитки, що завдані внаслідок неналежного виконання зобов`язань за цим договором. Граничний розмір майнової відповідальності Адвоката обмежується сумою гонорару, сплаченого Клієнтом за цим договором.

Отже, вимоги позивача ґрунтуються на умовах договору №18/09 про надання правової допомоги від 18.09.2024, який за доводами позивача, відповідачем виконано неналежним чином, оскільки адвокат, діючи заради отримання "гонорару успіху", передбаченого пунктом 3.2.1 договору №18/09 (який мав становити 3% від вартості робіт, що перевищує 8 000 000 грн), всупереч взятих на себе зобов`язань за пунктом 1.2.2 договору №18/09, які стосувалися підготовки та складання розрахунків вартості відновлювальних робіт, надав кінцевому виконавцю (ТОВ «РЕМ БУД К») завідомо недостовірні вихідні дані, що призвело до того, що вартість відновлювальних робіт, розрахована ТОВ «РЕМ БУД К» невірно.

Також позовні вимоги ґрунтуються на нормах цивільного законодавства та законодавства про адвокатуру. Зокрема, товариство зазначає про порушення відповідачем норм ст. 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за якими адвокату заборонено використовувати права всупереч законним інтересам клієнта; ст.9, 11, 18 Правил адвокатської етики, зокрема щодо обов`язку адвоката надавати допомогу компетентно і добросовісно, не допускати конфлікту інтересів, інформувати клієнта про можливі правові наслідки та несприятливу практику. Натомість, дії адвоката призвели до конфлікту між його особистими інтересами (збільшення розміру стягнутої суми для отримання більшого "гонорару успіху") та інтересами клієнта (стягнення лише тієї суми, яка була достатньою для фактичного виконання судового рішення); договорі № 18/09 про надання правової допомоги від 18 вересня 2024 року.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України, а також загальними положеннями про договір (Глава 52 ЦК України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відносини, що виникли між сторонами внаслідок укладення договору № 18/09 про надання правової допомоги від 18 вересня 2024 року є зобов`язальними з приводу надання послуг.

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

У заявленому позові особою, якою завдано збитки позивачу є адвокат, що має статус фізичної особи-підприємця. Однак, дана обставина не свідчить про підвідомчість заявленого позову господарському суду, адже, для розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такі спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією з сторін є, як правило, фізична особа. Критеріями розмежування між справами цивільної та цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Суд зазначає, що договір про надання правової допомоги, укладений між адвокатом і клієнтом є цивільно-правовим договором, незалежно від того, чи представляв адвокат інтереси клієнта в господарському суді чи в суді цивільної юрисдикції.

Для віднесення справи до господарської юрисдикції суду необхідно визначити, чи правовідносини та спір є господарськими.

Зокрема, господарський спір підвідомчий господарському суду за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Спір щодо надання юридичних послуг та стягнення збитків випливає з договору, за яким відповідачем як адвокатом здійснювалося представництво позивача в суді, тобто спір не виник з господарських правовідносин, а тому не підпадає під юрисдикцію господарських судів, а є підвідомчий судам загальної юрисдикції (цивільне судочинство).

Представництво у суді являє собою процесуальну діяльність, яку в даному випадку адвокат здійснював від імені і в інтересах позивача у справі №914/2012/16 , котрий брав участь у її розгляді.

Суд також зазначає, що адвокат із статусом фізичної особи-підприємця може виступати суб`єктом господарювання, але такий статус не змінює його професійної відповідальності як адвоката і це не означає автоматичної підвідомчості усіх спорів, заявлених до нього, господарським судам, адже це залежить від характеру спірних правовідносин.

У цьому випадку, як вже зазначалося, спір виник щодо неналежного виконання адвокатом договору про надання правової допомоги, що, за твердженнями позивача призвело до спричинення збитків позивачу, тобто внаслідок представництва, відтак, правовідносини між сторонами не пов"язані із здійсненням господарської діяльності.

І хоча, позивачем у позові виступає ВАТ "Тернопільський Облагропостач", яке є юридичною особою, а відповідачем - адвокат Осів Павло Володимирович, який має статус фізичної особи-підприємця, однак характер спірних правовідносин не має прямого зв`язку з господарською діяльністю Осіва П.В. як підприємця, а стосується виконання ним послуг як адвокатом, що не підпадає під юрисдикцію господарських судів згідно зі ст. 12 ГПК України.

Даний спір стосується неналежного виконання договору про надання правової допомоги, що є цивільно-правовим договором згідно зі ст. 901 ЦК України, то такий спір виник у зв`язку з порушенням цивільних прав позивача (випливає із відносин між клієнтом і адвокатом, а не з господарської діяльності), відтак має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

З урахуванням наведеного, суд відмовляє у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, оскільки дана позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

На виконання положень частини 6 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, суд роз`яснює позивачу, що розгляд вказаної справи віднесено до юрисдикції місцевих загальних судів за правилами цивільного судочинства.

Керуючись ст.4, 6, 12, 20, п.1 ч.1 ст.175, 232-232, 255 Господарського процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за позовною заявою без номера від 25.09.2025 (вх.№647 від 25.09.2025) Відкритого акціонерного товариства «ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОБЛАГРОПОСТАЧ», місто Тернопіль до адвоката Осіва Павла Володимировича (має статус фізичної особи-підприємця), місто Тернопіль, про стягнення 75 000грн збитків, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили 30.09.2025 відповідно до ст.235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені ст.ст.255-257 ГПК України.

Суддя Н.О. Андрусик