ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"18" вересня 2025 р. м. ХарківСправа № 922/3473/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді: Усатого В.О.

при секретарі судового засідання Кісь В.В.

розглянувши заяву ліквідатора про зобов`язання внести зміни до реєстру вимог кредиторів (вх. № 19187 від 20.08.2025) у справі

за заявою Іноземного підприємства "Омбілік Інвестментс"
до Іноземного підприємства "Омбілік Інвестментс"
про визнання банкрутом
учасники у справі про банкрутство не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Харківської області від 20.09.2022 визнано іноземне підприємство "Омбілік Інвестментс" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражну керуючу Дарієнко О.В.

До суду від ліквідатора надійшла заява (вх. № 19187), в якій арбітражна керуюча Дарієнко О.В. просить суд зобов`язати її як ліквідатора Іноземного підприємства "Омбілік Інвестментс" внести зміни до реєстру вимог кредиторів, зазначивши про повне погашення грошових вимог Моруса Ігоря В`ячеславовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвалою суду від 08.09.2025 призначено заяву ліквідатора про зобов`язання внести зміни до реєстру вимог кредиторів (вх. № 19187) до розгляду на 18.09.2025. Ухвалено ліквідатору до дати проведення судового засідання надати суду додаткові докази на підтвердження заявлених вимог (за наявності). Запропоновано Морусу І.В. та іншим учасникам у справі про банкрутство до дати проведення судового засідання надати суду: відзив на заяву ліквідатора про зобов`язання внести зміни до реєстру вимог кредиторів (вх. № 19187) з його правовим та документальним обґрунтуванням; докази надсилання відзиву на адресу ліквідатора та інших учасників у справі про банкрутство (фіскальні чеки та поштові описи вкладення або квитанції про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС).

15.09.2025 до суду від ліквідатора надійшло клопотання (вх. № 21158), в якому арбітражна керуюча Дарієнко О.В. просить суд: розгляд справи здійснити без її участі на підставі наявних в матеріалах справи документів; зобов`язати її як ліквідатора банкрута ІП "Омбілік Інвестментс" внести зміни до реєстру вимог кредиторів, зазначивши про повне погашення грошових вимог Моруса І.В.

Ліквідатор та інші учасники у справі про банкрутство в судове засідання 18.09.2025 не з`явилися; про дату, час та місце розгляду заяви ліквідатора були повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства.

Як вказано у Рішенні Конституційного суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

В частині 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вказує на те, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд зазначає, що питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішуються судом залежно від конкретних обставин справи.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З урахуванням вищенаведеного, приймаючи до уваги, що явка учасників у справі про банкрутство судом не була визнана обов`язковою, суд вважає, що зібраних доказів достатньо для розгляду заяви ліквідатора про зобов`язання внести зміни до реєстру вимог кредиторів (вх. № 19187 від 20.08.2025) за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши заяву ліквідатора про зобов`язання внести зміни до реєстру вимог кредиторів (вх. № 19187 від 20.08.2025), дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.10.2017 порушено провадження у справі про банкрутство ІП "Омбілік Інвестментс", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядника майна боржника.

Ухвалою суду від 13.03.2018 у в попередньому засіданні затверджено реєстр вимог кредиторів ІП "Омбілік Інвестментс", до якого, зокрема, включено вимоги Моруса Ігоря В`ячеславовича в розмірі 2 808 684,93 грн (4 черга) та 3200,00 грн (1 черга); окремо внесено вимоги Моруса І.В. у розмірі 1 353 300,00 грн як такі, що забезпечені заставою (іпотекою) майна. Окремо внесено до реєстру вимог кредиторів відомості про майно боржника що є предметом застави (іпотеки).

Постановою Господарського суду Харківської області від 20.09.2022 визнано іноземне підприємство "Омбілік Інвестментс" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором арбітражну керуючу Дарієнко О.В.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що ліквідатор - арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення ліквідаційної процедури.

Частиною першою статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема, веде реєстр вимог кредиторів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, а заявлені вимоги повинні бути викладені так, щоб у разі їх задоволення, вони призвели до відновлення порушеного права.

Суд зазначає, що за змістом статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначеними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували би наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Захист майнового чи немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматися від їх вчинення.

Отже, звертаючись до суду з відповідним позовом позивач має довести порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Як зазначено вище, ведення реєстру вимог кредиторів належить до повноважень ліквідатора, визначених статтею 61 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог законодавства.

Суд зауважує на тому, що арбітражна керуюча Дарієнко О.В., звертаючись до суду з заявою про зобов`язання її внести зміни до реєстру вимог кредиторів, не надала доказів та належних обґрунтувань неможливості САМОСТІЙНОГО виконання повноважень щодо ведення реєстру вимог кредиторів і наявності перешкод у виконанні своїх обов`язків як ліквідатора ІП "Омбілік Інвестментс", які ПРЯМО передбачені Кодексом України з процедур банкрутства, з огляду на що суд вважає за необхідне в задоволенні заяви ліквідатора про зобов`язання внести зміни до реєстру вимог кредиторів (вх. № 19187 від 20.08.2025) відмовити.

Окремо суд зауважує на тому, що відповідно до ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства у разі невиконання або неналежного виконання обов`язків, покладених на арбітражного керуючого, він може бути відсторонений господарським судом від виконання покладених на нього повноважень.

Керуючись ст. ст. 58-67 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 232-235 ГПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ліквідатора про зобов`язання внести зміни до реєстру вимог кредиторів (вх. № 19187 від 20.08.2025).

Ухвалу направити ліквідатору, кредиторам, ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги в строки, передбачені ст. 256 ГПК України.

Повний текст ухвали суду складено та підписано 23 вересня 2025 року.

Суддя Усатий В.О.