ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2025 року м.Дніпро Справа № 904/3837/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Дарміна М.О., Чус О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Ландманн" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2024р. (суддя Золотарьова Я.С., м. Дніпро) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ландманн ", м. Дніпро

до Дніпровської митниці, м. Дніпро

про відшкодування збитків

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю Ландманн звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Дніпровської митниці шкоди у розмірі 66 252,00 грн та витрат на судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неправомірної затримки в митному оформленні товару протягом 6 місяців підприємством були понесені збитки на оплату послуг зберігання у сумі 49 152,00 грн та витрат на правничу допомогу у сумі 17 100, 00 грн з вини митного органу, які мають бути відшкодовані за рахунок Відповідача.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2024р. у справі № 904/1896/24 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ландманн" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник послався на те, що він був змушений розмістити 06.04.2023 товар на зберігання під митним контролем на території ТОВ "Агро-Союз-Термінал" на підставі договору зберігання вантажу на митному складі від 03.08.2023 № 482МС, на якому товар зберігався до його випуску у вільний обіг за митною декларацією від 22.09.2023 №23UА98U7.

Також Апелянт зазначає, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.12.2023 у справі №160/25048/23 визнано протиправним та скасоване рішення Відповідача про відмову у митному оформленні (картка № UА110130/2023/000154 від 06.04.2023). Разом з тим, за зберігання товару на митному складі за вказаний період Позивач вже сплатив ТОВ "Агро-Союз-Термінал" 49 152, 00 грн. (витрати на зберігання складаються з вказаних у 6 рахунках сум оплати за місяць зберігання - 9 868, 00 грн + 8 370, 00 + 8 100, 00 + 8 370, 00 грн + 7 560,00 грн + 6 884, 00 грн) та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 17 100, 00 грн для отримання від Державної служби експортного контролю інформації для поміщення товару у митний режим імпорту.

За доводами Скаржника, суду були надані всі передбачені законодавством України документи на підтвердження понесених витрат на зберігання товару, які не були досліджені судом із дотриманням приписів ГПК України у сукупності, що призвело до висновків, які не відповідають матеріалам справи. Так, у рішенні суду вказано, шо ТОВ "Ландманн" не надано до суду договір від 30.12.2022 №1052СТЗ, що не відповідає дійсності, оскільки він був наданий разом із відповіддю на відзив. Вказане свідчить про те, що даний договір не був досліджений судом.

Апелянт вказує, що товариство звертало увагу суду на те, що Відповідачу достеменно відома процедура розміщення товарів на тимчасовому зберіганні та її особливості, зокрема те, що розміщення 06.04.2023 на таке зберігання за єдиним уніфікованим документом № UА 110130/0159 було обмеженим у строках, у зв`язку із чим 03.08.2023 товар був поміщений у митний режим митного складу (для іноземних товарів) за митною декларацією типу ІМ74 № 23 UА 75118, в якому товар може знаходитись З роки. Саме із розташуванням товару в митний режим митного складу пов`язане укладання договору від 03.08.2023 із ТОВ «Агро-Союз-Термінал», яке перед цим зберігало товар згідно договору від 30.12.22 № 1052СТЗ.

Також у скарзі йдеться про те, що весь час товар ТОВ "Ландманн" знаходився під митним контролем та всі операції із ним здійснювались виключно з дозволу та під контролем Відповідача, через що зазначення у відзиві про відмінності у рахунках за зберігання із договорами, на думку Скаржника, є зловживанням процесуальними правами з метою перешкоджання правосуддю.

Одночасно, в апеляційній скарзі апелянт заявив про розгляд апеляційної скарги за участю представників сторін, явку яких просить визнати обов"язковою для забезпечення дотримання принципів змагальності та диспозитивності, а також пославшись на необхідність задати питання учасникам справи.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

06.02.2025 Відповідачем подано клопотання про продовження процесуального строку визначеного судом для подання відзиву, термін якого спливає 09.02.2025. При цьому Митниця посилається на те, що велика завантаженість посадових осіб юридичного управління, пов`язану з підготовкою процесуальних документів (відзивів, заперечень, апеляційних та касаційних скарг, термін подання яких настав у цей період) унеможливлює своєчасну підготовку відзиву на апеляційну скаргу у цій справі у такий короткий термін (з п`яти днів, наданих судом 2 дні є вихідними).

У відзиві Відповідач зазначає, що на момент заявлення товару Позивача до митного оформлення (28.03.2023) чинною була Постанова Кабінету Міністрів України від 20 листопада 2003 року № 1807, якою затверджений Список товарів військового призначення, міжнародні передачі яких підлягають державному контролю (позиція ML6.а). Лише 15.08.2023 Постановою Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2023 року № 850 зазначено про те, що позиція ML6.а Списку товарів військового призначення не підлягає державному експортному контролю у період воєнного стану на території України. Отже, зміна законодавчих підстав митного оформлення товару Позивача , а саме набрання чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2023 року № 850 (15.08.2023), стало підставою для заявлення Позивачем товару до митного контролю та здійснення 22.09.2023 митним органом митного оформлення його товару.

Також у відзиві йдеться про те, що за тимчасовою митною декларацією товар випускається у вільний обіг без будь-яких заборон чи обмежень. Проте, декларант наданим йому правом не скористався, тимчасову митну декларацію не оформив. Таким чином Позивач, усвідомлюючи фінансові ризики, самостійно прийняв рішення щодо розміщення товару на складі та не скористався можливістю випуску його у вільний обіг за тимчасовою декларацією.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у даному випадку має місце відсутність всіх трьох елементів цивільно-правової відповідальності, оскільки Позивачем не доведена наявність шкоди та її розмір, тому відсутній й причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою. Так, Позивачу відмовлено у здійсненні митного оформлення товару 06.04.2023 шляхом видачі картки відмови № UA110130/2023/000154. Однак, товар розміщено на митному складі за договором від 03.08.2023 № 482 МС. При цьому на підтвердження понесених витрат Позивачем надані рахунки від 30.04.2023 № 776, від 31.05.2023 № 995, від 30.06.2023 № 1263, від 31.07.2023 № 1485, від 31.08.2023 № 1756, від 25.09.2023 № 1897. Всі вищевказані рахунки видані за послуги зберігання товарів за МД, які не ідентифікуються ні з митною декларацією за якою відмовлено в здійсненні митного оформлення, ні з митною декларацією за якою здійснено митне оформлення, ні з номером картки відмови. Також необхідно зазначити, що рахунки на оплату від 30.04.2023 № 776, від 31.05.2023 № 995, від 30.06.2023 № 1263, від 31.07.2023 № 1485 стосуються послуг зберігання на складі тимчасового зберігання (скорочено СТЗ) за договором від 20.12.2022 № 1052СТЗ. Відповідно до відомостей графи «Призначення платежу» платіжних інструкцій від 03.05.2023 № 716, від 02.06.2023 № 963, від 05.07.2023 № 1221, від 03.08.2023 № 1492 оплата здійснена за зберігання товарів на СТЗ.

На переконання Відповідача, Позивач мав завчасно подбати про необхідний пакет документів, з метою уникнення спірних питань під час митного оформлення. З цією метою Позивач міг звернутись до митниці з відповідним запитом або подати попередню митну декларацію. Враховуючи дату відповіді Державної служби експортного контролю (24.05.2023), Позивач вже мав право звернутися до митного органу з метою здійснення митного оформлення товарів, однак зробив це тільки 22.09.2023. Причини не заявлення товару до митного оформлення у період з 24.05.2023 по 22.09.2023 невідомі.

Митниця також погоджується із висновком суду першої інстанції про не підтвердження факту надання послуг та витрат на правничу допомогу у розмірі 17 000 грн., з огляду на відсутність доказів на їх виконання.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу скдової справи між суддями від 08.01.2025р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Чус О.В., Дармін М.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.01.2025р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи № 904/3837/24.

Матеріали справи № 904/3837/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.01.2025р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАНДМАНН" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2024р. у справі № 904/3837/24 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів сплати судового збору, у розмірі 4542,00 грн. та доказів направлення копії апеляційної скарги і доданих до неї документів на адресу Відповідача (Дніпровської митниці), листом з описом вкладення.

Від Скаржника до суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України, у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч.1 ст.270 ГПК України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч.10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 03.02.2025 р. відкрито апеляційне провадження у даній справі для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Стосовно клопотання Скаржника про розгляд справи за участю представників сторін, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.252 Кодексу суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити у задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

У даному випадку, як зазначено вище, предметом позову є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому Скаржник не наводить належних доводів в обґрунтування розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін.

Крім того, учасники справи не позбавлені права подавати суду свої пояснення, викладені у письмовій формі.

У цьому зв`язку, апеляційний суд не вбачає правових підстав для розгляду даної справи з викликом сторін.

Тому у задоволенні клопотання ТОВ"Ландманн" про проведення розгляду даної справи з викликом сторін слід відмовити.

Щодо клопотання Відповідача про продовження процесуального строку визначеного судом для подання відзиву колегія суддів враховує наступне.

Згідно з ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається у строк, встановлений судом.

Ухвалою апеляційного суду від 03.02.2025 про відкриття провадження, встановлено Відповідачу 5-денний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу з дня вручення цієї ухвали.

Ухвала господарського суду від 03.02.2025р. була доставлена до електронного кабінету Відповідача 03.02.2025 о 16:12, згідно з довідкою Центрального апеляційного господарського суду про доставку документа в кабінет електронного суду.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Згідно з абз. 2 ч. 6 вказаної статті, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Таким чином, перебіг встановленого відповідачу 5-денного строку на подання відзиву розпочався з 04.02.2025 р., а закінчився 10.02.2025 включно (враховуючи , що 09.02.2025 є вихідним днем). Відзив подано 13.02.2025.

Згідно з ч. 2, 3, 6 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Зміст наведеної норми свідчить про те, що за заявою учасника може бути продовжений тільки строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою. Процесуальний строк може бути продовжений також з ініціативи суду. Разом з тим, на відміну від поновлення процесуального строку, вирішення судом питання про продовження процесуального строку не обумовлене вчиненням учасником процесуальної дії. Навпаки, процесуальний закон виходить з того, що процесуальний строк продовжується для вчинення процесуальної дії, яка ще не вчинена.

Як зазначено в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2018 у справі № 904/5995/16, вирішуючи питання про поновлення або продовження процесуальних строків, суд має враховувати зміст заяви (клопотання) учасника та вчинених ним дій, уникаючи як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом.

У даному випадку, з огляду на наведені у клопотанні Відповідача обставини, беручи до уваги те, що ним до спливу встановленого судом строку на подачу відзиву на апеляційну скаргу заявлено про його продовження та невеликий термін прострочення (2 дні), з метою недопущення порушення права на доступ до правосуддя, враховуючи норми статей 7, 13 ГПК України, а також завдання та основні засади (принципи) господарського судочинства, визначені статтею 2 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження Відповідачу строку для подання відзиву, встановленого ухвалою суду від 03.02.2025 у даній справі . Отже, клопотання Відповідача підлягає задоволенню.

7. Встановлені судом обставини справи

Позивач звернувся до Дніпровської митниці для здійснення митного оформлення товару "шини пневматичні нові…" та надав електронну митну декларацію від 28.03.2023 № 23UA42U2.

06.04.2023 Відповідачем прийняте рішення про відмову у митному оформленні (картка відмови № UA110130/2023/000154) одного з товарів «шини пневматичні нові арт. U6205081GTK модель 14.00-20 20PR OC20» в кількості 20 шт, що класифікуються за кодом згідно з УКТ ЗЕД .

Через неможливість випуску товару у вільний обіг у митному режимі імпорту Позивач розмістив 06.04.2023 товар на зберігання під митним контролем на території ТОВ «Агро-Союз-Термінал» на підставі договору 1052СТЗ від 30.12.2022.

За умовами п.4.1 Договору товар приймається на зберігання на склад (згідно форми ЄУД для розміщення товарів та тимчасове зберігання, яка прирівнюється до акту розміщення на склад) після надання замовником оригіналу дозволу митного органу на розміщення товару на склад та інших документів, необхідних для розміщення товарів на склад.

Згідно з формою ЄУД (єдиним уніфікованим документом) для розміщення товарів на тимчасове зберігання від 06.04.2023, Позивач розмістив на складі ТОВ"Агро-Союз Термінал" «шини пневматичні нові арт. U6205081GTK модель 14.00-20 20PR OC20» в кількості 20 шт. (а.с.45 оборотна сторона).

Також матеріали справи свідчать про укладення 03.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Союз-Термінал" (виконавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛАНДМАН" (замовником) договору зберігання вантажу на митному складі № 482 МС, відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов`язується здійснити зберігання наданих замовником товарів та інших предметів, не заборонених до розміщення на митному складі, та здійснювати пов`язані з таким зберіганням дії, відповідно до договору та Митного кодексу України, а замовник зобов`язується приймати та оплачувати послуги на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 1.2 договору, перелік послуг виконавця вказаний в прейскуранті, який є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що виконавець зобов`язується за рахунок замовника здійснювати декларування вантажу при розміщенні на склад.

Зберігання вантажу здійснюється на митному складі, власником якого є виконавець. Місцезнаходження складу: 52005, Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул. Нижньодніпровська, 1 (пункт 1.4 договору).

Пунктом 5.1 договору передбачено, що ціна послуг за договором вказується в прейскуранті до договору, що є його невід`ємною частиною.

У п. 4.6 договору сторони узгодили, що протягом 2-х календарних днів після закінчення кожного календарного місяця підписують акт наданих послуг.

Виконавцем - ТОВ"Агро-Союз Термінал" були виставлені замовнику такі рахунки на оплату:

- № 776 від 30.04.2023 «послуги зберігання на СТЗ зг. форма ЄУД UA110130/0159 від 06.04.2023» на загальну суму 9 868,00 грн;

- № 995 від 31.05.2023 «послуги зберігання на СТЗ зг. форма ЄУД UA110130/0159 від 06.04.2023» на загальну суму 8 370,00 грн;

- № 1263 від 30.06.2023 «послуги зберігання на СТЗ зг. форма ЄУД UA110130/0159 від 06.04.2023» на загальну суму 8 100,00 грн;

- № 1485 від 31.07.2023 «послуги зберігання на СТЗ зг. форма ЄУД UA110130/0159 від 06.04.2023» на загальну суму 8 370,00 грн.

Крім того ТОВ"Агро-Союз Термінал" виставлені Позивачу рахунки на оплату:

- № 1756 від 31.08.2023 «послуги зберігання на МС ВМД 16075U8 від 03.08.2023 на загальну суму 7 560,00 грн;

- № 1897 від 25.09.2023 «послуги зберігання на МС ВМД 16075U8 від 03.08.2023 на загальну суму 6 884,00 грн;

За зберігання товару на митному складі з квітня до вересня 2023 Позивач сплатив ТОВ «Агро-Союз-Термінал» 49 152,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями:

- № 716 від 03.05.2023 на суму 9 868,00 грн, призначення платежу: оплата за послуги зберігання СТЗ, згідно рах. № 776 від 30.04.2023, в т.ч. ПДВ 20% 1 644,67 грн;

- № 963 від 02.06.2023 на суму 8 370,00 грн, призначення платежу: за послуги зберігання СТЗ, згідно рах. № 995 від 31.05.2023, в т.ч. ПДВ 20% 1 335,00 грн;

- № 1221 від 05.07.2023 на суму 8 100,00 грн, призначення платежу: послуги зберігання СТЗ, згідно дог. № 1052СТ3 від 30.12.2023, рах. № 1263 від 30.06.2023, в т.ч. ПДВ 20% 1 350,00 грн;

- № 1492 від 03.08.2023 на суму 8 370,00 грн, призначення платежу: послуги зберігання СТЗ, згідно дог. № 1052СТ3 від 30.12.2023, рах. № 1485 від 31.07.2023, в т.ч. ПДВ 20% 1 395,00 грн;

- № 1841 від 11.09.2023 на суму 7 560,00 грн, призначення платежу: послуги зберігання на МС ВМД 16075U8 рах. № 1756 від 31.08.2023, в т.ч. ПДВ 20% 1 260,00 грн;

- № 1993 від 25.09.2023 на суму 6 884,00 грн, призначення платежу: послуги зберігання на МС ВМД 16075U8 рах. № 1897 від 25.09.2023, в т.ч. ПДВ 20% 1 147,33 грн.

Позивач вказує, що після відмови у митному оформленні 06.04.2023 він витратив на правничу допомогу адвоката 17 100, 00 грн для отримання від Державної служби експортного контролю інформації для поміщення товару у митний режим імпорту пославшись на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАНДМАНН» (клієнт) та Адвокатом Афоніним Олександром Вікторовичем було укладено договір про надання правової допомоги від 05.09.2022 відповідно до п. 1.1 якогосподарського, адміністративного, податкового, митного права та інших галузей права, законодавства про адміністративні правопорушення; організувати ведення претензійно-позовної роботи; надавати клієнту правову допомогу щодо захисту прав та інтересів останнього в судах будь-якої спеціалізації та інстанцій, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, в тому числі, у органах державної виконавчої служби, правоохоронних та контролюючих органах, Державній митній службі України та її територіальних органах, Державній податковій службі України та її територіальних органах.

Згідно з п. 2.5 договору, на підтвердження факту надання адвокатом клієнту правової допомоги відповідно до умов цього договору складається акт приймання-передачі адвокатських послуг в 3 примірниках, який підписується сторонами.

Пунктом 4.1 договору, вартість наданих юридичних послуг та порядок їх оплати узгоджується сторонами в додаткових угодах до цього договору, якщо послуги надаються не на умовах «pro bono».

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ландманн" (клієнт) та Адвокатом Афоніним Олександром Вікторовичем було укладено додаткову угоду від 03.04.2023 до договору про надання правової допомоги від 05.09.2022, в якій зазначено, що оплата праці адвоката 3 000,00 грн одна година роботи; 2 500,00 грн оплата за участь в одному судовому засіданні в суді. Строк оплати наданих послуг вказується у рахунках адвоката та не може бути меншим ніж протягом 5 робочих днів від дати отримання рахунку.

Адвокатом був виставлений Товариству з обмеженою відповідальністю "Ландманн" рахунок № 2/МВ від 07.10.2023, в якому зазначено, що умови оплати: протягом 5 робочих днів від дати отримання рахунку.

Відповідно до переліку послуг згідно рахунку від 07.10.2023 № 2/МВ, серед іншого, зазначені наступні послуги:

- направлення адвокатського запиту від 05.04.2023;

- направлення адвокатського запиту від 11.05.2023;

- аналіз листа Державної служби експортного контролю України від 06.06.2023 № 3106/31-с-23;

- підготовка заяви ТОВ "Ландманн" та додатків на проведення попередньої експертизи товарів (вих. 21.06.2023 № 528);

- направлення адвокатського запиту від 03.07.2023;

- аналіз листа Державної служби експортного контролю України від 06.07.2023 № 3658/31-23;

- аналіз листа Державної служби експортного контролю України від 27.07.2023 № 4045/21-23;

- підготовка повторної заяви ТОВ «Ландманн» та додатків на проведення попередньої експертизи товарів (вих. від 15.08.2023 № 636);

- аналіз листа Державної служби експортного контролю України від 04.09.2023 № 5136/21-23.

Позивачем 11.10.2023 були оплачені послуги адвоката у розмірі 17 100,00 грн., що підтверджується випискою АТ «Універсал Банк».

У подальшому, 22.09.2023 без дозвільних документів Держекспортконтролю України за митною декларацією № 23UA98U7 здійснено митне оформлення товару.

Картка відмови від 06.04.2023 № UA110130/2023/000154 була предметом оскарження у справі № 160/25048/23 та за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду визнана протиправною та скасована.

Позивач заявляє про спричинення йому Відповідачем шкоди у вигляді додаткових витрат, які були понесені товариством за зберігання товару на митному складі ТОВ "Агро-Союз-Термінал" з квітня до вересня 2023 року у розмірі 49 152,00 грн., а також на правничу допомогу адвоката у розмірі 17 100, 00 грн, які мають бути відшкодовані за рахунок Відповідача.

Викладені обставини стали причиною виникнення спору та звернення Позивача з позовом у даній справі.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив зокрема з того, що Позивач не довів як наявність шкоди за зберігання товару, так і її конкретний розмір, оскільки не надав докази того, що на зберігання ТОВ "Агро-Союз-Термінал" передавався саме товар "Шини пневматичні нові, призначені для використання на сільськогосподарських машинах", а також не доведено, що ті платежі, які були сплачені ним на користь ТОВ Агро-Союз-Термінал», це витрати саме на зберігання спірного товару, у здійсненні митного оформлення якого Відповідач відмовив. Разом з тим, з огляду на недоведення Позивачем наявності шкоди та її розміру, відсутній й причинний зв?язок між протиправною поведінкою і шкодою.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції, вважає їх помилковими та такими, що здійснені при не повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та при невідповідності висновків суду обставинам справи.

Так, згідно зі ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

П. 8 ч.2 ст.16 Кодексу встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Ст.22 Кодексу передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відтак, враховуючи викладене, для покладення на Відповідача відповідальності, передбаченої зазначеними положеннями законодавства, судам необхідно з`ясувати наявність всіх елементів складу правопорушення: протиправної поведінки, складу і розміру збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 Цивільного кодексу України за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Ст.1174 Кодексу передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Положення ст.1173, 1174 Кодексу є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Зокрема, згідно з вказаними правовими нормами для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має Позивач.

У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 28.01.2020 у справі №925/101/19.

Відповідно до ч.2 ст.30 Митного кодексу України шкода, заподіяна особам та їх майну неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю митних органів або їх посадових осіб чи інших працівників при виконанні ними своїх службових (трудових) обов`язків, відшкодовується цими органами, організаціями у порядку, визначеному законом.

Зобов`язання, що виникають внаслідок заподіяння шкоди - це позадоговірні зобов`язання, оскільки їх суб`єкти - кредитор (потерпілий) та боржник (заподіювач шкоди) не перебувають у договірних відносинах, а зобов`язання відшкодувати шкоду не пов`язане з невиконанням або неналежним виконанням договірних відносин. Позадоговірні відносини виникають з неправомірного завдання шкоди (делікту).

Деліктна відповідальність, за загальним правилом, настає лише за вини заподіювача шкоди. Тобто відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами Цивільного кодексу України відповідальність настає незалежно від вини.

За умовами даного делікту, відповідальність органу державної влади настає у випадку незаконного рішення, незаконної дії чи бездіяльності, шкідливого результату такої поведінки (шкода), причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою. Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Непрямий зв`язок між такою поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється поза межами конкретного випадку, і, відповідно, поза межами юридично значимого зв`язку. Тобто шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

При цьому неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки вона відшкодовується у повному обсязі. Мова йде про реальну шкоду та упущену вигоду (стаття 22 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Протиправність (неправомірність) рішення, дій або бездіяльності органу державної влади (його посадових чи службових осіб) має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди. При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - Позивачі, Відповідачі, Треті особи, тощо.

Дії (бездіяльність) органу Державної митної служби, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України).

Щодо складової - протиправності поведінки Відповідача, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Крім того, відповідно дост.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 326 ГПК України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України.

У даному випадку, Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року у справі № 160/25048/23 позов ТОВ «Ландманн» задоволено: визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 06.04.2023 № UA110130/2023/000154; стягнуто з бюджетних асигнувань Дніпровської митниці судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Отже, неправомірність дій державного органу, що полягає у протиправній відмові в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення встановлено рішеннями адміністративними судами, у силу приписів ч.4 ст.75 ГПК України має преюдиційне значення для даної справи про відшкодування збитків та не доказується при розгляді даного спору.

Таким чином, протиправна поведінка Відповідача щодо відмови провести митне оформлення товару 06.04.2023 підтверджена рішенням суду в адміністративній справі, тому ця обставина не підлягає доказуванню у справі, що розглядається.

Щодо складової - наявності шкоди та її розміру, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

У даному випадку, Позивач зазначає про те, що він поніс витрати на зберігання товару "Шини пневматичні нові, призначені для використання на сільськогосподарських машинах" у розмірі 49 152,00 грн., з посиланням на договір № 482 МС від 03.08.2023, укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Союз-Термінал", а також на договір №1052СТЗ від 30.12.2022 (а.с.47-48), які наявні у матеріалах справи.

У цьому зв"язку апеляційний суд звертає увагу, що посилання суду першої інстанції на відсутність договору №1052СТЗ від 30.12.2022 у матеріалах справи є безпідставним.

За договором №1052СТЗ від 30.12.2022 Позивач передав ТОВ 2Агро-Союз-Термінал" товар шини пневмотичні нові U 6205081GТК модель 14.00-20/20RР ОС 120 в кількості 20шт., що підтверджується формою ЄУД для розміщення товарів на тимчасове зберігання № UА110130/0159 від 06.04.2023.

Викладене, у тому числі, спростовує посилання суду на відсутність будь-яких актів приймання передачі такого товару за договорами.

Як зазначає Позивач та не спростовано Відповідачем, розміщення 06.04.2023 на тимчасове зберігання за єдиним уніфікованим документом UА 10130/0159 було обмеженим у строках, у зв`язку із чим 03.08.2023 товар був поміщений в митний режим митного складу (для іноземних товарів) за митною декларацією типу ІМ74 № 23НА75 U 8 (а.с.46).

Весь час товар товариства знаходився під митним контролем та всі операції із ним здійснювались виключно з дозволу та під контролем Відповідача.

Доказів зворотного Відповідачем не надано.

На підтвердження понесених витрат Позивачем надані рахунки від 30.04.2023 № 776, від 31.05.2023 № 995, від 30.06.2023 № 1263, від 31.07.2023 № 1485, в яких йдеться посилання на договір "1052СТЗ від 30.12.2022, а у розділі "товари, (роботи послуги)" зазначено "Послуги збереження СТЗ форма ЄУД № UА110130/0159 від 06.04.2023".

Вказані рахунки оплачені Позивачем, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями.

Також Позивачем, на підтвердження своєї позиції, надані рахунки від 31.08.2023 № 1756, від 25.09.2023 № 1897, в яких зазначено: договір зберігання на МС №482МС від 03.08.2023; послуги зберігання на митному складі ВМД 16075U8 від 03.08.2023, які також оплачені Позивачем.

Наведена вище вантажна митна декларація (ВМТ 23 UА15U8) наявна у матеріалах справи (а.с.46). При цьому вона містить посилання на спірний товар та на зазначену вище форму ЄУД.

Отже, понесення Позивачем додаткових витрат на збереження товару у спірний період підтверджується належними доказами.

Одночасно суд враховує, що причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає у тому, що: протиправна поведінка завжди передує у часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками.

Щодо досліджуваної справи, то протиправність рішення митниці встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили, а факт та розмір витрат у сумі 49152,00 грн, пов`язаних із зберіганням товару, Позивач довів належними і допустимими доказами.

Таким чином, витрати Позивача, пов`язані із зберіганням товару, є виправданими та обґрунтованими, вони зумовлені протиправним рішенням Відповідача та перебувають з ним у прямому причинному зв`язку, оскільки саме протиправність рішення митниці стала підставою для понесення Позивачем відповідних витрат на зберігання товару.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, у тому числі відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Таким чином, у даному випадку, наявна шкода (збитки), протиправна поведінка (рішення) заподіювача шкоди (митниці), встановлена рішенням адміністративного суду та не спростована митницею, а також причинний зв`язок між збитками та протиправною поведінкою заподіювача шкоди.

При цьому слід зазначити, що оформлення тимчасової митної декларації, за приписами чинного законодавства України, є правом, а не обов`язком Позивача, тому нескладання декларації не є безумовною підставою для відмови у позові про стягнення збитків, якщо митниця відмовила у митному оформленні з інших причин, які не стосуються такого складання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У даному випадку, оцінивши докази у справі в їх сукупності, колегія суддів вважає, що нескладання тимчасової декларації Позивачем само по собі не має суттєвого впливу на вирішення даного спору, оскільки не спростовує факт безпідставності відмови Відповідачем у прийнятті спірної митної декларації, а отже вини останнього, і у разі правомірних дій митниці питання щодо складання тимчасової митної декларації не постало би взагалі.

Між тим, приймаючи рішення, місцевий господарський суд наведеного вище не врахував, що призвело до помилкових висновків про відмову у задоволенні позову у відповідній частині.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом у частині відмови у задоволенні позову про стягнення, як збитків, витрат на правничу допомогу у сумі 17000,00грн, оскільки витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Отже, суд констатує про відсутність правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства.

Позивачем не доведено, що перелічені у рахунку (а.с.8 оборотна сторона) послуги безпосередньо пов?язані з протиправними діями Відповідача і надання цих послуг було необхідним саме для подолання наслідків цих протиправних дій.

Крім того, як правильно зазначено місцевим господарським судом, Позивачем не доведено факт надання таких послуг, з огляду на відсутність акту їх прийняття Відповідачем, що виключає їх відшкодування за рахунок Відповідача.

Рахунок №2/МВ від 07.10.2023 не може вважатись актом приймання-передачі наданих адвокатом послуг, виконаних адвокатом, подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з п.2.3 Договору про надання правової допомоги від 05.09.2022 на підтвердження факту надання адвокатом клієнту правової допомоги відповідно до умов цього договору складається акт приймання-передачі адвокатських послуг.

Суд зазначає, що подання акту приймання-передачі наданих послуг, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Визначення у рахунку вартості послуг, є лише домовленостями у правовідносинах адвоката та клієнта, натомість на підтвердження отримання послуг, доцільно надати акт наданих послуг за договором.

При цьому з виписки АТ «Універсал Банк», відповідно до якої Позивач 11.10.2023 сплатив на користь адвоката суму 17 100,00 грн, не вбачається по якому договору та за які послуги Позивач здійснив оплату.

Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.07.2021 у справі № 922/2604/20.

З урахуванням викладеного у задоволенні позову щодо відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 17100,00грн було правильно відмовлено місцевим господарським судом.

Між тим слід зазначити, що Відповідачем на підтвердження своєї позиції докази не надані, його заперечення, у більшості, спростовуються наведеними вище нормами законодавства, обставинами справи та наявними у справі доказами .

Одночасно суд враховує, що особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та Відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.04.2024 у справі №906/368/23.

При цьому відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів), у межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. (частини 2 пункту 9 Розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, згідно пункту 2 якого безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Отже, відшкодування шкоди у даній справі має здійснюватись за рахунок державного бюджету, а не за рахунок коштів, виділених на утримання Державної митної служби України чи утворених нею структурних підрозділів.

Підсумовуючи вищенаведене, врахувавши доводи та вимоги апеляційної скарги щодо оскарження судового рішення, а також з огляду на зазначені вище мотиви та норми чинного законодавства України, колегія суддів дійшла до висновку про часткове скасування оскаржуваного судового рішення місцевого господарського суду з ухваленням нового рішення, про задоволення позовних вимог у частині стягнення 49152,00грн. на користь Позивача шкоди з Державного бюджету України.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині (п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України).

Стаття 277 ГПК України визначає підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, утому числі: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути частково скасоване.

10. Судові витрати.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, розподіл витрат по сплаті судового збору за її подання і розгляд слід здійснити у відповідності до вимог ст. 129 ГПК України, пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275-285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ландманн" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2024р. у справі №904/3837/24 скасувати частково.

Прийняти нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ландманн" шкоду у розмірі 49152,00 грн.

Стягнути з Дніпровської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ландманн" 1797,17грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

У решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Дніпровської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ландманн" 3369,69грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Видачу відповідних наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В.Чус

Суддя М.О. Дармін