РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.09.2025Справа № 910/7736/25
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРЕЙН»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР ЛОГІСТІК УКРАЇНА»

про стягнення 839 314, 95 грн

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРТРЕЙН» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР ЛОГІСТІК УКРАЇНА» (надалі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 839 314,95 грн, з яких: 316 773,54 грн основний борг, 187 328,84 грн пеня, 237 093,94 грн 35% річних та 98 118,63 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 11, 16, 509, 526, 549, 610, 625, 626, 629 Цивільного кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків за договором транспортного експедирування №К-147/УКТ від 30.04.2024, в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі №910/7736/25. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

11.07.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній заперечує проти задоволення позову та, зокрема, зазначає, що доказів направлення оригіналів рахунків позивачем не надано, надсилання рахунків електронною поштою, а також факт вручення таких рахунків позивачем не доведено. Також, з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, а також враховуючи що сума заборгованості з 6 790 018, 82 грн складає 316 773, 54 грн (зазначає, що 6 473 245, 28 грн було сплачено) та відповідач регулярно здійснював і продовжує здійснювати платежі на виконання умов договору, беручи до уваги що позивачем нараховано 237 093,94 грн 35% річних (що становить 75 % від суми боргу) та 187 328, 84 грн пені (що становить 60% від суми боргу), відповідач вважає стягнення таких сум несправедливим і таким, що порушує баланс інтересів сторін та просить суд зменшити розмір 35 % річних до суми 50 000, 00 грн та розмір пені до суми 35 000, 00 грн. Крім цього, у відзиві на позов відповідач просить також застосувати позовну давність строком в один рік до позовних вимог про стягнення пені.

15.07.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній не погоджується із доводами відповідача, викладеними у відзиві, та, зокрема, зазначає, що надані позивачем скріншоти з електронної пошти засвідчують надсилання рахунків на електронну пошту відповідача. Вказує, що під час виконання умов договору відповідач жодного разу не висловлював заперечень щодо мови електронного листування та способу надсилання рахунків і надіслані раніше на електронну пошту відповідача рахунки останнім оплачувались, що свідчить про фактичне прийняття відповідачем встановленого порядку обміну документами. Також позивач заперечує щодо застосування позовної давності строком в один рік до позовних вимог про стягнення пені та зменшення розміру 35 % річних та пені.

22.07.2025 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких останній не погоджується з доводами позивача викладеними у відповіді на відзив.

Також 22.07.2025 від представника відповідача надійшла заява про закриття провадження в справі, в зв`язку з погашенням відповідачем суми основного боргу в розмірі 316 773, 54 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: № 3025 від 20.06.2025 на суму 50 000, 00 грн, № 3072 від 27.06.2025 на суму 50 000, 00 грн, № 3116 від 04.07.2025 на суму 50 000, 00 грн, № 3168 від 14.07.2025 на суму 50 000, 00 грн, № 3205 від 21.07.2025 на суму 116 773, 54 грн.

23.07.2025 від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог у частині стягнення пені, інфляційних втрат та 35 % річних, з урахуванням якої останній просить стягнути з відповідача 540 441, 32 грн, з яких: 195 814, 03 грн пеня, 246 508, 66 грн 35 % річних, 98 118, 63 грн інфляційних втрат.

Також 23.07.2025 від представника позивача надійшли додаткові пояснення.

Що стосується клопотання відповідача про закриття провадження в справі, в зв`язку зі сплатою суми основного боргу, суд зазначає таке.

Так, позивач звернувся до суду з позовом з майновими вимогами до відповідача про стягнення 316 773, 54 грн основного боргу, 187 328, 84 грн пені, 237 093, 94 грн 35% річних та 98 118,63 грн інфляційних втрат.

Як вбачається з матеріалів справи після звернення позивача до суду з даним позовом (19.06.2025), відповідачем сплачено позивачу суму основного боргу в загальному розмірі 316 773,54 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: № 3025 від 20.06.2025 на суму 50 000, 00 грн, № 3072 від 27.06.2025 на суму 50 000, 00 грн, № 3116 від 04.07.2025 на суму 50 000, 00 грн, № 3168 від 14.07.2025 на суму 50 000, 00 грн, № 3205 від 21.07.2025 на суму 116 773, 54 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Частиною 3 статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Враховуючи зазначене вище, оскільки відповідачем сплачено заборгованість в розмірі 316 773, 54 грн після звернення позивача до суду, суд закриває провадження в справі в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 316 773, 54 грн, у зв`язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

Що стосується заяви позивача про збільшення позовних вимог у частині стягнення пені у розмірі 195 814, 03 грн та 35 % річних у розмірі 246 508, 66 грн, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши подану позивачем заяву про збільшення розміру позовних вимог у частині стягнення пені, інфляційних втрат та 35 % річних, суд визнає її такою, що подана з дотриманням приписів чинного процесуального законодавства, зокрема, положень ч. 5. ст. 46, ст. 170 Господарського процесуального кодексу України, а тому приймає до розгляду вказану заяву позивача та визначає ціну позову з її урахуванням.

Беручи до уваги наведене вище та відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання) за наявними в ній матеріалами.

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.04.2024 між позивачем (надалі - експедитор) та відповідачем (надалі - клієнт) укладено договір транспортного експедирування № К-147/УКТ (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, за цим договором експедитор зобов`язується за дорученням, за плату та за рахунок клієнта надати транспортно-експедиторські послуги, пов`язані з організацією перевезення вантажу (зернові, зернобобові, олійні культури та продукти їх переробки) залізничним транспортом у вагонах-зерновозах (надалі - послуги) по залізницях України, якщо інше не вказано у додаткових договорах та/чи заявах на організацію перевезення вантажу (надалі - заява) до цього договору, у власних орендованих вагонах або вагонах, які знаходяться під управлінням експедитора на інших законних підставах (надалі - вагони експедитора), а клієнт зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги.

Згідно з п. 1.2. договору, перевезення заявленої партії вантажу оформляється окремими заявами.

Клієнт надає експедитору заяву в двох примірниках, підписаних уповноваженим представником клієнта та скріплених відбитком його печатки, не пізніше ніж за 10 робочих днів до дати початку надання послуг (пп. 1.2.1. п. 1.2. договору).

Підпунктом 2.2.4. пункту 2.2. договору визначено, що клієнт зобов`язаний здійснювати оплату рахунків експедитора в строки та в порядку передбаченому п. 3 цього договору.

Відповідно до п. 3.2. договору, оплата послуг за цим договором здійснюється клієнтом у вигляді передоплати згідно виставленого експедитором рахунку (не пізніше 1 банківського дня з моменту отримання клієнтом рахунку від експедитора) у розмірі 100 % попередньо розрахованої вартості послуг, яка погоджується сторонами в протоколах узгодження цін та включає в себе вартість винагороди експедитора, вартість залізничного тарифу, запірно-пломбувальні пристрої та інші можливі витрати, які повинні підтверджуватись відповідними документами у встановленому чинним законодавством України порядку тощо.

Згідно з п. 3.6. договору, факт надання послуг за цим договором підтверджується актом прийому-передачі наданих послуг (надалі - акт). Акт експедитор направляє клієнту в двох примірниках підписаних зі своєї сторони, не пізніше двох робочих днів з моменту перевезення кожної партії вантажу.

Не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, здійснюється звірка виконаних сторонами обов`язків, після чого експедитор надає клієнту 2 примірники акта звірки взаєморозрахунків. Акт звірки взаєморозрахунків підписується сторонами відповідно до п. 3.6. договору цього договору. У відповідності до акту звірки здійснюються кінцеві взаєморозрахунки сторін.

Відповідно до п. 4.1. договору, сторони несуть відповідальність, у тому числі матеріальну за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором відповідно до чинного законодавства України. У разі порушення зобов`язань за договором винна сторона повинна негайно усунути порушення і вжити усіх необхідних заходів для усунення наслідків.

Згідно з п. 4.8. договору, за прострочення в оплаті послуг, робіт, витрат експедитора понад строк, зазначений у цьому договорі або іншому погодженому сторонами документі, клієнт додатково сплачує штрафні санкції - пеню у розмірі 0,7% від несплаченої суми за кожен день прострочення. Штрафні санкції за невиконання грошових зобов`язань нараховуються протягом усього строку прострочення. Крім того, клієнт на вимогу експедитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 35 % річних від простроченої суми за неправомірне користування чужими грошовими коштами.

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення відбитками їх печаток і діє до 31.12.2024, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Закінчення терміну дії цього договору не звільняє сторони від виконання перейнятих на себе зобов`язань за даним договором (п. 6.1. договору).

На виконання умов договору за загальний період з травня 2024 року по травень 2025 року, позивач надав, а відповідач отримав послуги з перевезення вантажу залізничним транспортом на загальну суму 6 790 018, 82 грн, що підтверджується:

- актами прийому передачі виконаних робіт: від 26.05.2024 на суму 296 285, 20 грн (т. 1, а.с. 240 на звороті), від 27.05.2024 на суму 433 819, 64 грн (т. 1, а.с. 239), від 31.05.2024 на суму 614 693, 84 грн (т. 1, а.с. 239 на звороті), від 31.05.2024 на суму 381 768, 68 грн (т. 1, а.с. 240), від 13.06.2024 на суму 257 977, 92 грн (т. 1, а.с. 241), від 17.06.2024 на суму 60 500, 00 грн (т. 1, а.с. 241 на звороті), від 17.06.2024 на суму 38 200, 00 грн (т. 1, а.с. 242), від 23.07.2024 на суму 138 579, 56 грн (т. 1, а.с. 242 на звороті), від 30.07.2024 на суму 470 679, 84 грн (т. 1, а.с. 243), від 24.08.2024 на суму 137 553, 04 грн (т. 1, а.с. 244), від 19.09.2024 на суму 62 707, 50 грн (т. 1, а.с. 245), від 25.09.2024 на суму 488 390, 00 грн (т. 1, а.с. 243 на звороті), від 30.09.2024 на суму 47 500, 00 грн (т. 1, а.с. 246), від 01.10.2024 на суму 93 712, 50 грн (т. 1, а.с. 244 на звороті), від 02.10.2024 на суму 517 929, 84 грн (т. 1, а.с. 245 на звороті), від 07.10.2024 на суму 48 321, 00 грн (т. 1, а.с. 251), від 09.10.2024 на суму 142 800, 00 грн (т. 1, а.с. 246 на звороті), від 09.10.2024 на суму 307 391, 28 грн (т. 1, а.с. 247), від 10.10.2024 на суму 118 498, 40 грн (т. 1, а.с. 247 на звороті), від 12.10.2024 на суму 26 119, 02 грн (т. 1, а.с. 248), від 13.10.2024 на суму 30 500, 00 грн (т. 1, а.с. 251 на звороті), від 20.10.2024 на суму 33 097, 68 грн (т. 1, а.с. 250 на звороті), від 26.10.2024 на суму 17 000, 00 грн (т. 1, а.с. 249 на звороті), від 31.10.2024 на суму 496 065, 20 грн (т. 1, а.с. 250), від 01.11.2024 на суму 105 300, 00 грн (т. 1, а.с. 252), від 04.11.2024 на суму 151 200, 00 грн (т. 1, а.с. 249), від 05.11.2024 на суму 121 500, 00 грн (т. 1, а.с. 248 на звороті), від 13.11.2024 на суму 79 500, 00 грн (т. 1, а.с. 252 на звороті), від 13.11.2024 на суму 49 600, 00 грн (т. 1, а.с. 253), від 06.12.2024 на суму 111 870, 00 грн (т. 1, а.с. 254), від 14.12.2024 на суму 166 128, 92 грн (т. 1, а.с. 253 на звороті), від 22.12.2024 на суму 61 600, 00 грн (т. 1, а.с. 254 на звороті), від 09.01.2025 на суму 70 350, 00 грн (т. 1, а.с. 255), від 24.01.2025 на суму 116 988, 88 грн (т. 1, а.с. 255 на звороті), від 14.02.2024 на суму 69 495, 00 грн (т. 1, а.с. 256), від 07.03.2025 на суму 7 260, 00 грн (т. 1, а.с. 256 на звороті), від 20.03.2025 на суму 88 155, 64 грн (т. 1, а.с. 257), від 31.03.2024 на суму 22 780, 00 грн (т. 1, а.с. 257 на звороті), від 29.04.2025 на суму 152 723, 40 грн (т. 1, а.с. 258), від 30.04.2025 на суму 52 650, 00 грн (т. 1, а.с. 258 на звороті), від 22.05.2025 на суму 62 748, 84 грн (т. 1, а.с. 259), від 27.05.2025 на суму 40 078, 00 грн (т. 1, а.с. 259 на звороті);

- рахунками-фактурами: № 0808 від 01.05.2024 на суму 413 019, 64 грн (т. 1, а.с. 76 на звороті), № 0808 від 01.05.2024 на суму 433 819, 64 грн (т. 1, а.с. 76), № 0809 від 01.05.2024 на суму 603 850, 32 грн (т. 1, а.с. 75 на звороті), № 0809 від 01.05.2024 на суму 614 693, 84 грн (т. 1, а.с. 75), № 0810 від 06.05.2024 на суму 337 925, 16 грн (т. 1, а.с. 74 на звороті), № 0810 від 06.05.2024 на суму 381 768, 68 грн (т. 1, а.с. 74), № 0811 від 07.05.2024 на суму 275 035, 20 грн (т. 1, а.с. 73 на звороті), № 0811 від 07.05.2024 на суму 296 285, 20 грн (т. 1, а.с. 73), № 0814 від 22.05.2024 на суму 192 000, 00 грн (т. 1, а.с. 72 на звороті), № 0814 від 23.05.2024 на суму 257 977, 92 грн (т. 1, а.с. 72), № 0816 від 17.06.2024 на суму 60 500, 00 грн (т. 1, а.с. 71 на звороті), № 0817 від 17.06.2024 на суму 38 200, 00 грн (т. 1, а.с. 71), № 0823 від 08.07.2024 на суму 141 379, 56 грн (т. 1, а.с. 70 на звороті), № 0823 від 08.07.2024 на суму 138 579, 56 грн (т. 1, а.с. 70), № 0824 від 11.07.2024 на суму 463 971, 00 грн (т. 1, а.с. 69 на звороті), № 0824 від 11.07.2024 на суму 470 679, 84 грн (т. 1, а.с. 69), № 0827 від 23.07.2024 на суму 233 180, 00 грн (т. 1, а.с. 77), № 0827 від 23.07.2024 на суму 488 390, 00 грн (т. 1, а.с. 77 на звороті), № 0828 від 12.08.2024 на суму 136 253, 04 грн (т. 1, а.с. 78), № 0828 від 12.08.2024 на суму 137 553, 04 грн (т. 1, а.с. 78 на звороті), № 0830 від 27.08.2024 на суму 37 507, 50 грн (т. 1, а.с. 80), № 0830 від 27.08.2024 на суму 62 707, 50 грн (т. 1, а.с. 81 на звороті), № 0831 від 09.09.2024 на суму 447 429, 84 грн (т. 1, а.с. 81), № 0831 від 09.09.2024 на суму 517 929, 84 грн (т. 1, а.с. 81 на звороті), № 0829 від 09.09.2024 на суму 111 020, 00 грн (т. 1, а.с. 79), № 0829 від 09.09.2024 на суму 93 712, 50 грн (т. 1, а.с. 79 на звороті), № 0833 від 11.09.2024 на суму 68 910, 00 грн (т. 1, а.с. 82), № 0833 від 11.09.2024 на суму 47 500, 00 грн (т. 1, а.с. 82 на звороті), № 0835 від 16.09.2024 на суму 187 052, 60 грн (т. 1, а.с. 83), № 0836 від 23.09.2024 на суму 292 550, 28 грн (т. 1, а.с. 84), № 0836 від 23.09.2024 на суму 307 391, 28 грн (т. 1, а.с. 84 на звороті), № 0838 від 23.09.2024 на суму 120 498, 40 грн (т. 1, а.с. 85), № 0838 від 23.09.2024 на суму 118 498, 40 грн (т. 1, а.с. 85 на звороті), № 0840 від 20.09.2024 на суму 26 119, 02 грн (т. 1, а.с. 86), № 0841 від 30.09.2024 на суму 121 500, 00 грн (т. 1, а.с. 86 на звороті), № 0842 від 01.10.2024 на суму 151 200, 00 грн (т. 1, а.с. 87), № 0845 від 02.10.2024 на суму 496 065, 20 грн (т. 1, а.с. 88), № 0847 від 02.10.2024 на суму 33 097, 68 грн (т. 1, а.с. 88 на звороті), № 0848 від 02.10.2024 на суму 48 321, 00 грн (т. 1, а.с. 89), № 0853 від 03.10.2024 на суму 30 500, 00 грн (т. 1, а.с. 89 на звороті), № 0890 від 07.10.2024 на суму 105 300, 00 грн (т. 1, а.с. 90), № 0835 від 09.10.2024 на суму 142 800, 00 грн (т. 1, а.с. 83 на звороті), № 0843 від 10.10.2024 на суму 17 000, 00 грн (т. 1, а.с. 87 на звороті), № 0866 від 11.10.2024 на суму 79 500, 00 грн (т. 1, а.с. 90 на звороті), № 0875 від 28.10.2024 на суму 48 000, 00 грн (т. 1, а.с. 91), № 0875 від 28.10.2024 на суму 49 600, 00 грн (т. 1, а.с. 91 на звороті), № 0879 від 30.10.2024 на суму 208 248, 00 грн (т. 1, а.с. 92), № 0879 від 30.10.2024 на суму 166 128, 92 грн (т. 1, а.с. 92 на звороті), № 0882 від 04.11.2024 на суму 37 400, 00 грн (т. 1, а.с. 93), № 0882 від 04.11.2024 на суму 111 870, 00 грн (т. 1, а.с. 93 на звороті), № 0892 від 22.12.2024 на суму 61 600, 00 грн (т. 1, а.с. 94), № 0902 від 09.01.2025 на суму 70 350, 00 грн (т. 1, а.с. 94 на звороті), № 0918 від 23.01.2025 на суму 63 795, 00 грн (т. 1, а.с. 95 на звороті), № 0918 від 23.01.2025 на суму 69 495, 00 грн (т. 1, а.с. 96), № 0910 від 24.01.2025 на суму 116 988, 88 грн (т. 1, а.с. 95), № 0935 від 04.03.2025 на суму 123 043, 80 грн (т. 1, а.с. 97), № 0935 від 04.03.2025 на суму 88 155, 64 грн (т. 1, а.с. 97 на звороті), № 0930 від 07.03.2025 на суму 7 260, 00 грн (т. 1, а.с. 96 на звороті), № 0945 від 12.03.2025 на суму 22 780, 00 грн (т. 1, а.с. 98), № 0948 від 31.03.2025 на суму 152 723, 40 грн (т. 1, а.с. 98 на звороті), № 0957 від 09.04.2025 на суму 71 343, 50 грн (т. 1, а.с. 99), № 0957 від 09.04.2025 на суму 52 650, 00 грн (т. 1, а.с. 99 на звороті), № 0961 від 25.04.2025 на суму 26 730, 00 грн (т. 1, а.с. 100), № 0962 від 25.04.2025 на суму 51 653, 40 грн (т. 1, а.с. 101), № 0962 від 25.04.2025 на суму 40 078, 00 грн (т. 1, а.с. 101 на звороті), № 0963 від 28.04.2025 на суму 18 900, 00 грн (т. 1, а.с. 102), № 0961 від 01.05.2025 на суму 62 748, 84 грн (т. 1, а.с. 100 на звороті), № 0970 від 12.05.2025 на суму 60 940, 08 грн (т. 1, а.с. 102 на звороті), № 0971 від 12.05.2025 на суму 30 605, 04 грн (т. 1, а.с. 103), № 0972 від 16.05.2025 на суму 18 000, 00 грн (т. 1, а.с. 103 на звороті), № 0980 від 06.06.2025 на суму 58 883, 40 грн (т. 1, а.с. 104);

- протоколами узгодження цін № 1 від 30.04.2024 (т. 1, а.с. 197), № 2 від 06.05.2024 (т. 1, а.с. 198), № 3 від 07.05.2024 (т. 1, а.с. 199), № 4 від 13.05.2024 (т. 1, а.с. 201), № 5 від 22.05.2024 (т. 1, а.с. 200), № 7 від 08.07.2024 (т. 1, а.с. 202), № 8 від 11.07.2024 (т. 1, а.с. 203), № 9 від 24.07.2024 (т. 1, а.с. 204), № 9/1 від 05.08.2024 (т. 1, а.с. 205), № 10 від 28.08.2024 (т. 1, а.с. 207), № 11 від 09.09.2024 (т. 1, а.с. 206), № 12 від 09.09.2024 (т. 1, а.с. 208), № 13 від 11.09.2024 (т. 1, а.с. 209), № 14 від 12.09.2024 (т. 1, а.с. 210), № 15 від 23.09.2024 (т. 1, а.с. 211), № 16 від 23.09.2024 (т. 1, а.с. 212), № 17 від 27.09.2024 (т. 1, а.с. 213), № 18 від 30.09.2024 (т. 1, а.с. 214), № 19 від 01.10.2024 (т. 1, а.с. 215), № 20 від 01.10.2024 (т. 1, а.с. 216), № 21 від 02.10.2024 (т. 1, а.с. 217), № 22 від 02.10.2024 (т. 1, а.с. 218), № 22/2 від 04.10.2024 (т. 1, а.с. 219), № 23 від 13.10.2024 (т. 1, а.с. 220), № 24 від 28.10.2024 (т. 1, а.с. 221), № 25 від 30.10.2024 (т. 1, а.с. 222), № 26 від 04.11.2024 (т. 1, а.с. 223), № 27/2 від 29.11.2024 (т. 1, а.с. 224), № 28 від 03.12.2024 (т. 1, а.с. 225), № 29 від 20.12.2024 (т. 1, а.с. 226), № 30 від 23.01.2025 (т. 1, а.с. 227), № 31 від 13.02.2025 (т. 1, а.с. 228), № 32 від 04.03.2025 (т. 1, а.с. 229), № 33 від 12.03.2025 (т. 1, а.с. 230), № 34 від 12.03.2025 (т. 1, а.с. 231), № 35 від 10.04.2025 (т. 1, а.с. 232), № 36 від 23.04.2025 (т. 1, а.с. 233), № 37 від 23.04.2025 (т. 1, а.с. 234), № 38 від 28.04.2025 (т. 1, а.с. 235), № 39 від 12.05.2025 (т. 1, а.с. 236), № 40 від 12.05.2025 (т. 1, а.с. 237), № 41 від 16.05.2025 (т. 1, а.с. 238).

Рахунки-фактури направлені на електронну пошту відповідача, яка вказана в розділі 9 договору «Реквізити сторін», а саме: , що підтверджується роздруківками з електронної скриньки позивача (т. 1, а.с. 105-142).

Зазначені вище акти приймання-передачі виконаних робіт підписані та скріплені печатками з обох сторін без зауважень та заперечень.

У свою чергу, відповідачем здійснено оплату за отримані послуги з перевезення вантажу залізничним транспортом на загальну суму 6 473 245, 28 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: № 1251 від 01.05.2024 на суму 127 019, 64 грн (т. 1, а.с. 143), № 1258 від 03.05.2024 на суму 207 850, 32 грн (т. 1, а.с. 143 на звороті), № 1272 від 09.05.2024 на суму 103 925, 16 грн (т. 1, а.с. 144), № 1276 від 09.05.2025 на суму 100 000, 00 грн (т. 1, а.с. 144 на звороті), № 1304 від 10.05.2024 на суму 160 000, 00 грн (т. 1, а.с. 145), № 1305 від 10.05.2024 на суму 26 000, 00 грн (т. 1, а.с. 145 на звороті), № 1311 від 13.05.2024 на суму 70 000, 00 грн (т. 1, а.с. 146), № 1312 від 13.05.2024 на суму 50 000, 00 грн (т. 1, а.с. 146 на звороті), № 1318 від 14.05.2024 на суму 225 035, 20 грн (т. 1, а.с. 147), № 1324 від 15.05.2024 на суму 326 000, 00 грн (т. 1, а.с. 147 на звороті), № 1363 від 23.05.2024 на суму 100 000, 00 грн (т. 1, а.с. 148), № 1367 від 24.05.2024 на суму 134 000, 00 грн (т. 1, а.с. 148 на звороті), № 1409 від 04.06.2024 на суму 150 000, 00 грн (т. 1, а.с. 149), № 1448 від 12.06.2024 на суму 96 737, 04 грн (т. 1, а.с. 149 на звороті), № 1517 від 28.06.2024 на суму 50 000, 00 грн (т. 1, а.с. 150), № 1520 від 28.06.2024 на суму 40 000, 00 грн (т. 1, а.с. 150 на звороті), № 1580 від 09.07.2024 на суму 66 677, 92 грн (т. 1, а.с. 151), № 1616 від 19.07.2024 на суму 80 000, 00 грн (т. 1, а.с. 151 на звороті), № 1640 від 25.07.2024 на суму 150 000, 00 грн (т. 1, а.с. 152), № 1642 від 26.07.2024 на суму 150 000, 00 грн (т. 1, а.с. 152 на звороті), № 1679 від 06.08.2024 на суму 120 000, 00 грн (т. 1, а.с. 153), № 1698 від 14.08.2024 на суму 80 000, 00 грн (т. 1, а.с. 153 на звороті), № 1729 від 16.08.2024 на суму 50 000, 00 грн (т. 1, а.с. 154), № 1742 від 21.08.2024 на суму 100 000, 00 грн (т. 1, а.с. 154 на звороті), № 1767 від 28.08.2024 на суму 80 000, 00 грн (т. 1, а.с. 155), № 1794 від 06.09.2024 на суму 50 000, 00 грн (т. 1, а.с. 155 на звороті), № 1840 від 18.09.2024 на суму 100 000, 00 грн (т. 1, а.с. 156), № 1857 від 20.09.2024 на суму 160 000, 00 грн (т. 1, а.с. 156 на звороті), № 1870 від 24.09.2024 на суму 120 000, 00 грн (т. 1, а.с. 157), № 1876 від 26.09.2024 на суму 80 000, 00 грн (т. 1, а.с. 157 на звороті), № 1889 від 30.09.2024 на суму 180 000, 00 грн (т. 1, а.с. 158), № 1915 від 04.10.2024 на суму 200 000, 00 грн (т. 1, а.с. 158 на звороті), № 1937 від 08.10.2024 на суму 150 000, 00 грн (т. 1, а.с. 159), № 1953 від 11.10.2024 на суму 100 000, 00 грн (т. 1, а.с. 159 на звороті), № 1966 від 16.10.2024 на суму 100 000, 00 грн (т. 1, а.с. 160), № 1975 від 18.10.2024 на суму 150 000, 00 грн (т. 1, а.с. 160 на звороті), № 2005 від 24.10.2024 на суму 100 000, 00 грн (т. 1, а.с. 161), № 2063 від 05.11.2024 на суму 50 000, 00 грн (т. 1, а.с. 161 на звороті), № 2079 від 08.11.2024 на суму 150 000, 00 грн (т. 1, а.с. 162), № 2096 від 12.11.2024 на суму 100 000, 00 грн (т. 1, а.с. 162 на звороті), № 2214 від 09.12.2024 на суму 110 000, 00 грн (т. 1, а.с. 163), № 2234 від 13.12.2024 на суму 100 000, 00 грн (т. 1, а.с. 163 на звороті), № 2302 від 30.12.2024 на суму 50 000, 00 грн (т. 1, а.с. 164), № 2307 від 31.12.2024 на суму 60 000, 00 грн (т. 1, а.с. 164 на звороті), № 2340 від 10.01.2025 на суму 100 000, 00 грн (т. 1, а.с. 165), № 2380 від 20.01.2025 на суму 200 000, 00 грн (т. 1, а.с. 165 на звороті), № 2438 від 31.01.2024 на суму 140 000, 00 грн (т. 1, а.с. 166), № 2446 від 03.02.2025 на суму 60 000, 00 грн (т. 1, а.с. 166 на звороті), № 2477 від 11.02.2025 на суму 80 000, 00 грн (т. 1, а.с. 167), № 2501 від 14.02.2025 на суму 70 000, 00 грн (т. 1, а.с. 167 на звороті), № 2526 від 20.02.2025 на суму 70 000, 00 грн (т. 1, а.с. 168), № 2579 від 28.02.2025 на суму 100 000, 00 грн (т. 1, а.с. 168 на звороті), № 2621 від 12.03.2025 на суму 50 000, 00 грн (т. 1, а.с. 169), № 2629 від 13.03.2025 на суму 50 000, 00 грн (т. 1, а.с. 169 на звороті), № 2680 від 25.03.2025 на суму 100 000, 00 грн (т. 1, а.с. 170), № 2720 від 11.04.2025 на суму 100 000, 00 грн (т. 1, а.с. 170 на звороті), № 2646 від 18.04.2025 на суму 70 000, 00 грн (т. 1, а.с. 171), № 2761 від 23.04.2025 на суму 100 000, 00 грн (т. 1, а.с. 171 на звороті), № 2767 від 25.04.2025 на суму 100 000, 00 грн (т. 1, а.с. 172), № 2797 від 02.05.2025 на суму 40 000, 00 грн (т. 1, а.с. 172 на звороті), № 2899 від 28.05.2025 на суму 50 000, 00 грн (т. 1, а.с. 173), № 2945 від 06.06.2025 на суму 40 000, 00 грн (т. 1, а.с. 173 на звороті).

24.12.2024 позивач звернувся до відповідача з вимогою за вих. № 24/12-1 про сплату заборгованості в розмірі 1 201 943, 78 грн (сума заборгованості станом на 24.12.2024), що підтверджується описом вкладення в цінний лист, накладною АТ «Укрпошта» № 383 та фіскальним чеком від 24.12.2024 (т. 1, а.с. 261-262).

10.01.2025 відповідач листом за вих. № ІЛУ2501-10 (т. 1, а.с. 263) повідомив позивача що через складну ситуацію в Україні з митним оформленням вантажів клієнти не мають можливості вчасно розрахуватись з відповідачем за послуги, через що у останнього і виникла заборгованість перед позивачем. Крім того, в листі відповідач запропонував позивачу прийняти наступний графік платежів по заборгованості: до 20.01.2025 - 300 000, 00 грн; до 31.01.2025 - 200 000, 00 грн; до 15.02.2025 - решта суми заборгованості.

У подальшому 14.03.2025 та 17.03.2025 позивач звернувся до відповідача з повторною вимогою за вих. № 14/03-1 від 14.03.2025 (т. 1, а.с. 265), в якій просив останнього до 31.03.2025 включно сплатити заборгованість в розмірі 620 681, 46 грн, що підтверджується роздруківкою з електронної пошти позивача про направлення 14.03.2025 на електронну адресу відповідача () (т. 1, а.с. 266), описом вкладення в цінний лист, накладною АТ «Укрпошта» № 043 та фіскальним чеком від 17.03.2025 (т. 1, а.с. 266-267).

У відповідь на вказану вимогу відповідач листом за вих. № 26-03/25 від 26.03.2025 (т. 1, а.с. 268) повідомив позивача, що підтверджує, що зобов`язується погасити заборгованість за надані послуги повністю до 20.04.2025 та зазначає, що частково відповідачем погашено суму боргу, що підтверджує намір останнього повністю закрити борг.

Позивач листом за вих. № 28/03-1 від 28.03.2025 (т. 1, а.с. 269), у відповідь на лист відповідача за вих. № 26-03/25 від 26.03.2025, повідомив відповідача, що станом на 27.03.2025 сума боргу складає 476 193, 30 грн, що підтверджується роздруківкою з електронної пошти позивача про направлення 28.03.2025 на електронну адресу відповідача () (т. 1, а.с. 270), описом вкладення в цінний лист, накладною АТ «Укрпошта» № 355 та фіскальним чеком від 31.03.2025 (т. 1, а.с. 270-271).

05.06.2025 позивач звернувся до відповідача з вимогою за вих. № 04/06-3 від 04.06.2025 (т. 1, а.с. 272), в якій вимагав погасити заборгованість в розмірі 476 193, 30 грн та сплатити штрафні санкції в розмірі 504 908, 50 грн не пізніше 12.06.2025, що підтверджується роздруківкою з електронної пошти позивача про направлення 05.06.2025 на електронну адресу відповідача () (т. 1, а.с. 273), описом вкладення в цінний лист, накладною АТ «Укрпошта» № 155 та фіскальним чеком від 05.06.2025 (т. 1, а.с. 273-274).

Як зазначає позивач, несплаченими залишились послуги з перевезення вантажу залізничним транспортом в загальному розмірі 316 773, 54 грн (6 790 018, 82 грн (загальна сума наданих позивачем послуг) - 6 473 245, 28 грн (сплачено відповідачем).

Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором транспортного експедирування № К-147/УКТ від 30.04.2024 щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача 316 773, 54 грн основного боргу, 187 328, 84 грн пені, 237 093, 94 грн 35% річних та 98 118,63 грн інфляційних втрат.

Разом з цим, як встановлено судом вище, під час розгляду даної справи відповідачем було здійснено оплату за отримані послуги з перевезення вантажу залізничним транспортом в розмірі 316 773, 54 грн, що підтверджується платіжними інструкціями (т. 2, а.с. 65-67): № 3025 від 20.06.2025 на суму 50 000, 00 грн, № 3072 від 27.06.2025 на суму 50 000, 00 грн, № 3116 від 04.07.2025 на суму 50 000, 00 грн, № 3168 від 14.07.2025 на суму 50 000, 00 грн, № 3205 від 21.07.2025 на суму 116 773, 54 грн, у зв`язку з чим, судом закрито провадження в справі в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 316 773, 54 грн.

Враховуючи викладене, предметом даного спору, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, є вимоги позивача до відповідача про стягнення 195 814, 03 грн пені, 246 508, 66 грн 35% річних та 98 118,63 грн інфляційних втрат.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши положення, укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що зазначений договір є договором транспортного експедирування, отже, до правовідносин щодо його виконання підлягають застосуванню норми Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Стаття 929 Цивільного кодексу України визначає, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ст. 931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Стаття 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» містить визначення понять наступних термінів:

- транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів;

- транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування;

- експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування;

- клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору;

- перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником;

- учасники транспортно-експедиторської діяльності - клієнти, перевізники, експедитори, транспортні агенти, порти, залізничні станції, об`єднання та спеціалізовані підприємства залізничного, авіаційного, автомобільного, внутрішнього водного та морського транспорту, митні брокери та інші особи, що виконують роботи (надають послуги) при перевезенні вантажів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитори надають клієнтам послуги відповідно до вимог законодавства України та держав, територією яких транспортуються вантажі, згідно з переліком послуг, визначеним у правилах здійснення транспортно-експедиторської діяльності, а також інші послуги, визначені за домовленістю сторін у договорі транспортного експедирування. Транспортно-експедиторські послуги надаються клієнту при експорті з України, імпорті в Україну, транзиті територією України чи іншими державами, внутрішніх перевезеннях територією України.

Експедитори за дорученням клієнтів:

- забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до договорів (контрактів), згідно з якими сторони мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим та іншими законами України;

- фрахтують національні, іноземні судна та залучають інші транспортні засоби і забезпечують їх подачу в порти, на залізничні станції, склади, термінали або інші об`єкти для своєчасного відправлення вантажів;

- здійснюють роботи, пов`язані з прийманням, накопиченням, подрібненням, доробкою, сортуванням, складуванням, зберіганням, перевезенням вантажів;

- ведуть облік надходження та відправлення вантажів з портів, залізничних станцій, складів, терміналів або інших об`єктів;

- організовують охорону вантажів під час їх перевезення, перевалки та зберігання;

- організовують експертизу вантажів;

- здійснюють оформлення товарно-транспортної документації та її розсилання за належністю;

- надають в установленому законодавством порядку учасникам транспортно-експедиторської діяльності заявки на відправлення вантажів та наряди на відвантаження;

- забезпечують виконання комплексу заходів з відправлення вантажів, що надійшли в некондиційному стані, з браком, у пошкодженій, неміцній, нестандартній упаковці або такій, що не відповідає вимогам перевізників;

- здійснюють страхування вантажів та своєї відповідальності;

- забезпечують підготовку та додаткове обладнання транспортних засобів і вантажів згідно з вимогами нормативно-правових актів щодо діяльності відповідного виду транспорту;

- забезпечують оптимізацію руху матеріальних потоків від вантажовідправника до вантажоодержувача з метою досягнення мінімального рівня витрат;

- здійснюють розрахунки з портами, транспортними організаціями за перевезення, перевалку, зберігання вантажів;

- оформляють документи та організовують роботи відповідно до митних, карантинних та санітарних вимог;

- надають підготовлений транспорт, який має додаткове обладнання згідно з вимогами, передбаченими законодавством;

- надають інші допоміжні та супутні перевезенням транспортно-експедиторські послуги, що передбачені договором транспортного експедирування і не суперечать законодавству.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Істотними умовами договору транспортного експедирування є: відомості про сторони договору; вид послуги експедитора; вид та найменування вантажу; права, обов`язки сторін; відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили; розмір плати експедитору; порядок розрахунків; пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строк (термін) виконання договору; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитор має право на відшкодування в погоджених з клієнтом обсягах додаткових витрат, що виникли в нього при виконанні договору транспортного експедирування, якщо такі витрати здійснювалися в інтересах клієнта.

Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» передбачено, що клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Як убачається з матеріалів справи, на підставі договору, позивачем були надані, а відповідачем прийняті експедиторські послуги з перевезення вантажу залізничним транспортом за загальний період з травня 2024 року по травень 2025 року на загальну суму 6 790 018, 82 грн, що підтверджується: актами прийому передачі виконаних робіт (т. 1, а.с. 239-259), рахунками-фактурами (т. 1, а.с. 76-104), протоколами узгодження цін (т. 1, а.с. 197-238).

Зазначені вище акти приймання-передачі виконаних робіт підписані та скріплені печатками з обох сторін без зауважень та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Частиною 2 статті 12 Закону України «Про транспортно-експедиційну діяльність» визначено, що клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Підпунктом 2.2.4. пункту 2.2. договору визначено, що клієнт зобов`язаний здійснювати оплату рахунків експедитора в строки та в порядку передбаченому п. 3 цього договору.

Відповідно до п. 3.2. договору, оплата послуг за цим договором здійснюється клієнтом у вигляді передоплати згідно виставленого експедитором рахунку (не пізніше 1 банківського дня з моменту отримання клієнтом рахунку від експедитора) у розмірі 100 % попередньо розрахованої вартості послуг, яка погоджується сторонами в протоколах узгодження цін та включає в себе вартість винагороди експедитора, вартість залізничного тарифу, запірно-пломбувальні пристрої та інші можливі витрати, які повинні підтверджуватись відповідними документами у встановленому чинним законодавством України порядку тощо.

Як встановлено судом вище, рахунки-фактури, які містяться в матеріалах справи направлені на електронну пошту відповідача, яка вказана в розділі 9 договору «Реквізити сторін», а саме: , що підтверджується роздруківками з електронної скриньки позивача (т. 1, а.с. 105-142).

Враховуючи зазначене вище суд приходить до висновку, що строк оплати отриманих послуг з перевезення вантажу залізничним транспортом в період з травня 2024 року по травень 2025 року є таким, що настав.

Згідно вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У свою чергу, відповідачем за загальний період з травня 2024 року по липень 2025 року, здійснено оплату за отримані послуги з перевезення вантажу залізничним транспортом на загальну суму 6 790 018, 82 грн, що підтверджується платіжними інструкціями, які містяться в матеріалах справи (т. 1, а.с. 143-173, т. 2 а.с. 65-73).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу транспортно-експедиторські послуги згідно умов договору, а відповідач оплатив надані послуги в повному обсязі, однак несвоєчасно, з порушенням умов договору.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого зобов`язання за договором у частині своєчасної поставки товару позивачем заявлено до стягнення 195 814, 03 грн пені, 246 508, 66 грн 35% річних та 98 118,63 грн інфляційних втрат.

Щодо стягнення з відповідача 35% річних у розмірі 246 508, 66 грн за загальний період з 03.05.2024 по 22.07.2025 та інфляційних втрат у розмірі 98 118,63 грн нарахованих за загальний період з травня 2024 року по травень 2025 року, суд зазначає таке.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Згідно з п. 4.8. договору, клієнт на вимогу експедитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 35 % річних від простроченої суми за неправомірне користування чужими грошовими коштами.

Отже, з урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що пунктом 4.8. договору сторони узгодили інший розмір річних, сплата яких передбачена в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України.

Суд звертає увагу на те, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 35 % річних за загальний період з 03.05.2024 по 22.07.2025 в розмірі 246 508, 66 грн, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним.

Також перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за загальний період з травня 2024 року по травень 2025 року в розмірі 98 118,63 грн, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним.

Щодо клопотання відповідача про зменшення 35% річних до суми 50 000, 00 грн, з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, суд зазначає, що 3% річних та інфляційні втрати відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.02.2021 у справі №520/17342/18, від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) та від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18), від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 (провадження №12-105гс19), від 13.03.2020 у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19).

Статтею 233 Господарського кодексу України (чинним на момент виникнення правовідносин) встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України (чинним на момент виникнення правовідносин) передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Із положень статей 230, 233 Господарського кодексу України (чинним на момент виникнення правовідносин) та статей 549, 551 Цивільного кодексу України вбачається, що ними передбачено право суду на зменшення штрафних санкцій (штрафу, пені), в той час як стягнення 3% річних не є штрафними санкціями, зокрема неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №910/3692/18, від 27.04.2018 у справі №908/1394/17 та від 22.01.2019 у справі №905/305/18. Відтак, у суду відсутні правові підстави для зменшення розміру 3% річних.

При цьому, під час вирішення заяви відповідача про зменшення 35% річних суд не враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, оскільки у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, з огляду на принципи розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і відсотків річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери кредитора. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають правове значення, та, зокрема, зазначених критеріїв суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

За обставинами справи №902/417/18 у пункті 5.5 договору сторони дійшли згоди щодо зміни розміру відсоткової ставки, передбаченої частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, і встановили її в розмірі 40% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та 96% річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення 90 календарних днів. За товар вартістю 205538,92 грн до подання позовної заяви до суду відповідач сплатив 107157,00 грн. Заборгованість в розмірі 98381,92 грн відповідач сплатив після відкриття провадження у справі. Водночас на цю заборгованість, яка на момент звернення до суду з позовом ще не була погашена, позивач нарахував 40306,19 грн пені, 30830,83 грн штрафу, 110887,30 грн відсотків річних, а разом 182024,32 грн, що майже в два рази перевищувало суму основного боргу.

Врахувавши очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у виді штрафу, пені і відсотків річних, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду у справі №902/417/18 вважала справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже вирішено судами попередніх інстанцій стягнути, та відмовити у стягненні відсотків річних.

Велика Палата Верховного Суду у постанові Суду від 05.06.2024 у справі №910/14524/22 звернула увагу на те, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів. Тому в питаннях підстав для зменшення розміру штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд вирішує це питання на власний розсуд з огляду на конкретні обставини, якими обумовлене таке зменшення.

Окремо суд звертає увагу відповідача, що 3% річних є своєрідною мінімальною упущеною вигодою, яку б міг отримати кредитор за належного виконання зобов`язання боржником свого грошового зобов`язання (наприклад, розмістивши дані кошти в якості депозиту).

Положення статті 625 Цивільного кодексу України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншою, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.

Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило б загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 Цивільного кодексу України).

Отже, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України №6-49цс12 від 06.06.2012, №6-38цс11 від 24.10.2011, постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 910/19094/17, від 11.05.2018 у справі № 922/3087/17).

В межах даної справи відповідачем належним чином не обґрунтовано та не надано належних доказів на підтвердження існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру 35% річних, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру 35% річних до суми 50 000, 00 грн.

Крім цього, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача 195 814, 03 грн пені за загальний період з 03.05.2024 по 22.07.2025.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

За ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України (чинним на момент виникнення правовідносин) штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України (чинним на момент виникнення правовідносин), у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 2 ст. 232 Господарського кодексу України).

За змістом наведених норм можна зробити висновок про те, що особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконаним. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, обмежується правила ч. 2 ст. 232 Господарського кодексу України, якщо інше не встановлено договором. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Пеню належить рахувати з наступного дня після дати, в яку зобов`язання мало бути виконано (з урахуванням святкових, вихідних та неробочих днів), і по переддень фактичного виконання грошового зобов`язання, або по відповідний день через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, але в межах періоду, визначеного позивачем.

Згідно з п. 4.8. договору, за прострочення в оплаті послуг, робіт, витрат експедитора понад строк, зазначений у цьому договорі або іншому погодженому сторонами документі, клієнт додатково сплачує штрафні санкції - пеню у розмірі 0,7% від несплаченої суми за кожен день прострочення. Штрафні санкції за невиконання грошових зобов`язань нараховуються протягом усього строку прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за загальний період з 03.05.2024 по 22.07.2025 в розмірі 195 814, 03 грн, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним.

Щодо доводів відповідача про застосування до вимог про стягнення неустойки (пені) спеціальної позовної давності в один рік, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України (чинним на момент виникнення правовідносин) передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє і по теперішній час.

Як убачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом 19.06.2025, що підтверджується вхідним штампом канцелярії суду, а з урахуванням того, що строк позовної давності, в зв`язку з введенням воєнного стану, був продовжений, позов про стягнення пені пред`явлений в межах спеціального строку позовної давності, а тому клопотанням відповідача про застосування спеціального строку позовної давності до вимог позивача задоволенню не підлягає.

Разом з тим, розглянувши клопотання відповідача про зменшення пені до 35 000, 00 грн, суд зазначає таке.

Згідно із ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України (чинним на момент виникнення правовідносин), у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

У даному випадку суд враховує, що порушення виконання зобов`язань за договором не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин (зворотного матеріали справи не містять).

Приймаючи до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, яке виконано повністю, поведінку відповідача щодо виконання зобов`язання за договором, його майновий стан, суд, враховуючи принцип справедливості, балансу інтересів сторін, дійшов висновку про зменшення розміру пені на 40 %.

Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 117 488, 41 грн.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

На підставі викладеного, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 117 488, 41 грн пені, 246 508, 66 грн 35% річних та 98 118, 63 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

При цьому, у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Також враховуючи, що судом закривається провадження в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 316 773, 54 грн, у зв`язку з відсутністю предмета спору в цій частині позивач має право на повернення судового збору в розмірі 3 585, 48 грн.

У відповідності до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З урахуванням наведених приписів Господарського процесуального кодексу України та Закону України «Про судовий збір», у разі закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору, сплачений за подання даного позову судовий збір підлягає поверненню позивачу.

Позивачем клопотання про повернення з Державного бюджету сплаченої суми судового збору за подання цього позову не заявлялось, а тому в суду наразі відсутні підстави для повернення позивачу сплаченої суми судового збору.

Суд роз`яснює позивачу, що він не позбавлений можливості звернутись до суду із відповідним клопотанням у порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження в справі в частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР ЛОГІСТІК УКРАЇНА» суми основного боргу в розмірі 316 773, 54 грн.

2. У іншій частині позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР ЛОГІСТІК УКРАЇНА» (03150, місто Київ, вулиця Василя Тютюнника, будинок 5Б, офіс 11, ідентифікаційний код 38346686) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТРЕЙН» (67562, Одеська область, Одеський район, село Крижанівка, вулиця Сахарова академіка, будинок 1б, поверх 4, кабінет 9, ідентифікаційний код 36554348) 117 488 (сто сімнадцять тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн 41 коп. пені, 246 508 (двісті сорок шість тисяч п`ятсот вісім) грн 66 коп. 35% річних, 98 118 (дев`яносто вісім тисяч сто вісімнадцять) грн 63 коп. інфляційних втрат та 6 485 (шість тисяч чотириста вісімдесят п`ять) грн 29 коп. судового збору.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А. Карабань