ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2025 р. Справа№ 910/268/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2024

у справі № 910/268/20 (суддя Селівон А.М.)

за позовом ОСОБА_1

до Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1. ОСОБА_2

2. ОСОБА_3

3. ОСОБА_4

4. Всеукраїнська громадська організація "Академія технологічних наук України"

про визнання протиправною бездіяльність, визнання договору укладеним та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач; ОСОБА_5 ; апелянт; скаржник) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" (надалі - відповідач; ПрАТ "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України"), за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Всеукраїнської громадської організації "Академія технологічних наук України", в якому (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо обов`язкового викупу належних ОСОБА_5 простих іменних акцій товариства у кількості 40 штук;

- визнати протиправними дії відповідача щодо затвердження вартості однієї іменної акції товариства станом на 21.03.2019 у розмірі 45 199,02 грн. за одну акцію та уповноваження генерального директора товариства ОСОБА_3 на укладення договору про обов`язковий викуп належних акціонеру акцій, а також на здійснення оплати вартості акцій у грошовій формі за встановленою ціною викупу у розмірі 45 199,02 грн. за одну просту іменну акцію товариства;

- визнати укладеним з дня набрання рішенням у справі законної сили договір про обов`язковий викуп товариством належних акціонеру простих іменних акцій між сторонами щодо обов`язкового викупу належних позивачеві 40 простих іменних акцій товариства за ціною 234 213,33 грн. за 1 акцію на загальну суму 9 368 533,33 грн. у редакції, що долучена до позовної заяви;

- стягнути з відповідача заборгованість з оплати вартості акцій у сумі 9 723 382,57 грн., з яких: 9 368 533,33 грн. - вартість акцій, 251 795,38 грн. - 3% річних та 103 053,86 грн. - інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправну відмову відповідача в укладанні договору про викуп акцій між емітентом та акціонером у випадку, якщо акціонер зареєструвався для участі у загальних зборах та голосував проти прийняття загальними зборами рішення про надання згоди на вчинення товариством значних правочинів, із формальним посиланням на невідповідність чинному законодавству його примірника договору та не затвердженням загальними зборами акціонерів ринкової вартості майна, чим порушено статті 36, 69 Закону України "Про акціонерні товариства". Позивач вважає, що бездіяльність відповідача щодо викупу належних позивачу акцій підлягає визнанню протиправною, а його вимоги про визнання договору про обов`язковий викуп товариством належних акціонеру простих іменних акцій таким, що укладений.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 у справі № 910/268/20 позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ПАТ "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" щодо обов`язкового викупу належних ОСОБА_5 простих іменних акцій товариства у кількості 40 штук. Визнано протиправними дії ПАТ "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" щодо затвердження вартості однієї іменної акції товариства станом на 21.03.2019 у розмірі 45 199,02 грн. за одну акцію та уповноваження генерального директора товариства ОСОБА_3 на укладення договору про обов`язковий викуп належних акціонеру акцій та на здійснення оплати вартості акцій у грошовій формі за встановленою ціною викупу у розмірі 45 199,02 грн. за одну просту іменну акцію товариства. Визнано укладеним з дня набрання рішенням у справі законної сили договір про обов`язковий викуп товариством належних акціонеру простих іменних акцій між ОСОБА_5 та ПАТ "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" щодо обов`язкового викупу належних позивачу 40 простих іменних акції за ціною 81 430,00 грн. за 1 акцію на загальну суму 3 257 100,00 грн. у редакції, що долучена до позовної заяви. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2023 заяву ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, стягнуто з ПАТ "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" на користь позивача судові витрати у загальному розмірі 152 767,35 грн., в іншій частині заяви відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 у справі № 910/268/20 рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 залишено без змін. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2023 у справі № 910/268/20 скасовано частково та ухвалено нове рішення. Викладено резолютивну частину додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2023 у справі № 910/268/20 у наступній редакції:

"1. Заяву ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково. 2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" на користь ОСОБА_5 - 57 525 (п`ятдесят сім тисяч п`ятсот двадцять п`ять), 56 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 130 425 (сто тридцять тисяч чотириста двадцять п`ять) 12 грн. витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи. 3. В іншій частині вимог заяви відмовити."

На примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 та додаткової постанови Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2024 у справі № 910/268/20 видано відповідно накази від 20.03.2024.

Постановою Верховного Суду від 29.05.2024 у даній справі касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 у справі № 910/268/20 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закрито. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 у справі № 910/268/20 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, залишено без задоволення. Касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 у справі № 910/268/20 в частині позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат скасовано, а справу № 910/268/20 в скасованій частині передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 у справі № 910/268/20 залишено без змін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2024 стягнуто з ПАТ "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" на користь ОСОБА_5 1 392 458,24 грн. 3% річних та 1 498 266,00 грн. втрат від інфляції. Стягнуто з ПАТ "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" до Державного бюджету України 28 360,86 грн. витрат по сплаті судового збору.

За висновками місцевого господарського суду, обґрунтованими є позовні вимоги позивача в частині стягнення втрат від інфляції та 3% річних за несвоєчасну оплату вартості акцій в сумах, нарахованих позивачем, а саме 392 458,24 грн. 3% річних та 1 498 266,00 грн. втрат від інфляції. При цьому, суд першої інстанції також розглянув у судовому засіданні 19.12.2024 подані представником позивача 28.10.2024 письмові пояснення № 10/28 від 26.10.2024 та встановив, що позивачем збільшено ціну позову в частині майнових вимог до 2 003 830,38 грн. шляхом збільшення розміру заявлених процентів річних до 456 707,88 грн. та втрат від інфляції до 1 547 122,50 грн., також змінено період їх нарахування: 23.06.2019 - 23.02.2024. Відтак, з урахуванням змісту позовних вимог (враховуючи заяву про зменшення розміру позовних вимог, подану 01.08.2023), господарський суд розцінив письмові пояснення позивача № 10/28 від 26.10.2024 як одночасну зміну підстав позову та збільшення розміру позовних вимог в частині нарахування 3% річних та втрат від інфляції. У зв`язку із чим відповідна заява позивача в частині збільшення розміру процентів річних та втрат від інфляції, а також зміни підстав позову не прийнята до розгляду, а подальший розгляд справи здійснювався в межах заявлених вимог з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, поданої 01.08.2023.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_5 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2024 в частині незадоволених вимог та постановити нове рішення, яким стягнути з ПАТ "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" на користь ОСОБА_5 3% річних за прострочення виконання зобов`язання з обов`язкового викупу належних йому акцій у сумі 456 707, 88 грн., та 1 547 122, 50 грн. - інфляційних втрат. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2024 залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що 28.10.2024 позивач подав до господарського суду письмові пояснення № 10/28 від 26.10.2024, у яких із посиланням на те, що 23.02.2024, тобто після вирішення справи по суті, відповідачем було здійснено повний розрахунок на належні позивачу акції, на підтвердження чого надав суду копію виписки про операції з цінними паперами за період з 13.02.2024 по 19.02.2024. Таким чином можливим стало встановлення строку прострочення відповідачем виконання зобов`язання викупити належні позивачу акції вартістю 3 257 100,00 грн., який дорівнює 1 706 день за період з 23 червня 2019 року (закінчення строку виконання зобов`язання) по 23 лютого 2024 року (виконання зобов`язання), з огляду на що позивач здійснив власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, просив: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України» на користь ОСОБА_1 3% річних за прострочення виконання зобов`язання з обов`язкового викупу належних йому акцій - 456 707,88 грн та 1 547 122,50 грн. - інфляційних втрат, а загалом 2 003 830,38 грн.

Проте, як вважає скаржник, місцевий господарський суд помилково відмовився прийняти цю вимогу до розгляду та здійснити власну перевірку здійсненого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат за 1 706 день прострочення виконання відповідачем зобов`язання, обмежившись розрахунками за періодом прострочення відповідача в частині виконання зобов`язання щодо викупу акцій, належних позивачу, за ціною 3 257 100,00 грн., з урахуванням вихідних днів та визначеного позивачем періоду нарахування з 25.06.2019 по 28.07.2023, тобто 1 494 днів прострочення.

В наведеному позивач підкреслює, що скористався правом при новому розгляді справи змінити предмет позову у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання у цій справі, а саме здійснення відповідачем 23 лютого 2024 року викупу належних позивачу акцій, що дозволило належним чином встановити тривалість прострочення виконання відповідачем зобов`язання - 1 706 днів та точно розрахувати розмір 3% річних та розмір інфляційних втрат ОСОБА_1 .

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2025, апеляційна скарга позивача у справі № 910/268/20 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2024 у справі № 910/268/20. Розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2024 у справі № 910/268/20 призначено на 18.06.2025.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

Представник апелянта в судовому засіданні 03.09.2025 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2024 в частині незадоволених вимог та постановити нове рішення, яким стягнути з ПАТ "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" на користь ОСОБА_5 3% річних за прострочення виконання зобов`язання з обов`язкового викупу належних йому акцій у сумі 456 707, 88 грн., та 1 547 122, 50 грн. - інфляційних втрат. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2024 залишити без змін.

Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання 03.09.2025 не з`явились. Про час та місце розгляду справи відповідач та треті особи повідомлені належним чином, що підтверджується довідками від 13.08.2025 про доставку електронного документа в електронний кабінет відповідача та третьої особи-2, а також поштовими повідомленнями №№: 442, 485, 590 про відправку ухвали Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2025 про оголошення перерви у справі № 910/280/20 на 03.09.2025 на адресу третіх осіб 1, 3, 4 відповідно.

19.08.2025 поштове повідомлення № 590 вручено третій особі-4.

Поряд із цим, з даних «Трекінг відправлення» з офіційного сайту АТ «Укрпошта» вбачається, що станом на 18.08.2025 поштові відправлення № 442 та № 485 не були вручені під час доставки (причина: закінчення встановленого терміну зберігання) третій особі 1 та 3.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Порядок вручення судових рішень визначено у статті 242 ГПК України, за змістом частини п`ятої якої учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з положеннями частини шостої статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та відносини між ними визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2023 № 1071 (надалі - Правила надання послуг поштового зв`язку).

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на прості та реєстровані. Реєстровані поштові відправлення поділяються на відправлення без оголошеної цінності (рекомендовані) та відправлення з оголошеною цінністю. Рекомендовані (реєстровані) листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з повідомленням про їх вручення згідно із законодавством (пункти 8, 15 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Адресат реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу інформується про надходження адресованого йому поштового відправлення, поштового переказу шляхом надсилання текстового повідомлення з використанням технічних засобів оператора поштового зв`язку, повідомленням, що підтримується засобами Інтернету, або повідомленням у паперовій формі за встановленою оператором поштового зв`язку формою (пункт 18 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Для отримання поштових відправлень користувачі послуг поштового зв`язку повинні забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України «Про поштовий зв`язок», цих Правил (пункт 76 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Рекомендовані поштові відправлення з позначкою «Судова повістка», адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання поштових відправлень, під розпис. У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду (пункт 83 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Системний аналіз ст. 242 ГПК України, п.п. 15, 83, 91, 99, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, свідчить, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близька за змістом позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19).

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19).

За таких обставин, апеляційний господарський суд вжив належних та необхідних заходів для повідомлення третіх осіб 1 та 3 про дату, час та місце проведення судового засідання.

Також Північним апеляційним господарським судом враховано, що за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2025 про призначення дати судового засідання на 03.09.2025 була оприлюднена 14.08.2025 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (адреса посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/129491337), тобто усі учасники справи, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до реєстру, мали можливість ознайомитися зі змістом вказаної ухвали.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Разом з цим, застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989) (аналогічне застосування прецедентної практики Європейського суду з прав людини викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 908/98/18; від 13.09.2019 у справі № 904/4105/18).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що третіх осіб 1 та 3 було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання, а неотримання поштової кореспонденції учасником справи не залежить від волевиявлення суду.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

За ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, враховуючи те, що явка представників відповідача та третіх осіб обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність від відповідача та третіх осіб обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності останніх, яких належним чином повідомлено про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.

Також судова колегія зазначає, що відзивів/письмових пояснень на апеляційну скаргу від відповідача та третіх осіб на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходило.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, позивач - гр. ОСОБА_5 є акціонером-засновником ПАТ «Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України», у власності якого перебуває 40 (сорок) простих бездокументарних іменних акцій, що становить 13,3333% від загальної кількості акцій товариства.

Відповідно до частини першої статті 70 Закону України "Про акціонерні товариства" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) рішення про надання згоди на вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається наглядовою радою.

У разі неприйняття наглядовою радою рішення про надання згоди на вчинення значного правочину питання про вчинення такого правочину може виноситися на розгляд загальних зборів.

Згідно з положеннями статті 72 Закону України "Про акціонерні товариства" значний правочин, правочин, щодо якого є заінтересованість, вчинений з порушенням порядку прийняття рішення про надання згоди на його вчинення, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки акціонерного товариства лише у разі подальшого схвалення правочину товариством у порядку, встановленому для прийняття рішення про надання згоди на його вчинення.

Подальше схвалення правочину товариством у порядку, встановленому для прийняття рішення про надання згоди на його вчинення, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки акціонерного товариства з моменту вчинення цього правочину.

Загальні збори ПАТ «Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України» відбулися 23.04.2019 з визначеним порядком денним, в яких попередньо належним чином зареєструвавшись брав участь позивач та голосував за питаннями порядку денного.

Так, пунктом 7 Порядку денного загальних зборів розглядалося питання про затвердження значних правочинів, що укладалися Товариством в ході поточної господарської діяльності протягом року, проект рішення: «Схвалити значні правочини, які перевищували 10 відсотків вартості активів Товариства за даними річної фінансової звітності за 2018 рік та вчинялись Товариством у ході поточної діяльності з дати проведення минулих чергових загальних зборів протягом 2018 і 2019 років до дати проведення цих зборів, а саме: правочини відповідно до контракту на надання медичних та біофізичних послуг № SIP 05-3-015 від 17.09.2004».

Простою більшістю голосів акціонерів, що взяли участь у голосуванні по п. 7 порядку денного загальних зборів Товариства схвалено значні правочини, які перевищували 10 відсотків вартості активів Товариства за даними річної фінансової звітності за 2018 рік та вчинялись Товариством у ході поточної діяльності з дати проведення минулих чергових загальних зборів протягом 2018 і 2019 років до дати проведення цих загальних зборів, а саме: правочини відповідно до контракту на надання медичних та біофізичних послуг № SIP 05- 3 - 015 від 17.09.2004.

При цьому, акціонер ОСОБА_5 голосував проти по питанню п. 7 порядку денного загальних зборів.

10.05.2019 ОСОБА_5 звернувся до відповідача з письмовою заявою про здійснення обов`язкового викупу належних йому простих акцій у кількості 40 (сорока) простих акцій, яку останній отримав 23.05.2019, з вимогами про: надання інформації про: ціну викупу акцій; кількість акцій, викуп яких має право вимагати ОСОБА_5 ; загальну вартість викупу акцій акціонерним товариством; строк здійснення акціонерним товариством обов`язку щодо укладення з акціонером - ОСОБА_5 договору та оплати вартості акцій на його користь; у встановлений законом строк здійснення викупу належних ОСОБА_5 іменних простих бездокументарних акцій у кількості 40 (сорок) штук за ціною, встановленою в порядку і спосіб передбачені Законом України «Про акціонерні товариства»; повідомлення про ухвалене рішення письмово на відповідну адресу.

Відповідно до частини третьої статті 69 Закону України "Про акціонерні товариства" протягом 30 днів після прийняття загальними зборами рішення, що стало підставою для вимоги обов`язкового викупу акцій, акціонер, який має намір реалізувати зазначене право, подає товариству письмову вимогу. У вимозі акціонера про обов`язковий викуп акцій мають бути зазначені його прізвище (найменування), місце проживання (місцезнаходження), кількість, тип та/або клас акцій, обов`язкового викупу яких він вимагає. До письмової вимоги акціонером мають бути додані копії документів, що підтверджують його право власності на акції товариства станом на дату подання вимоги.

Протягом 30 днів після отримання вимоги акціонера про обов`язковий викуп акцій товариство здійснює оплату вартості акцій за ціною викупу, зазначеною в повідомленні про право вимоги обов`язкового викупу акцій, що належать акціонеру, а відповідний акціонер повинен вчинити усі дії, необхідні для набуття товариством права власності на акції, обов`язкового викупу яких він вимагає (частина четверта статті 69 Закону України "Про акціонерні товариства").

Отже, право акціонера вимагати здійснення обов`язкового викупу акціонерним товариством належних йому акцій виникає з моменту прийняття загальними зборами рішення, яке відповідно до частин першої або другої статті 68 Закону України "Про акціонерні товариства" є підставою для вимоги обов`язкового викупу акцій, за умови, що такий акціонер зареєструвався для участі у загальних зборах, на яких прийнято рішення, що стало підставою для вимоги обов`язкового викупу акцій, та голосував проти прийняття загальними зборами такого рішення.

Тобто, початком перебігу строку, протягом якого акціонер може подати відповідну письмову вимогу, є прийняття загальними зборами рішення, що стало підставою для вимоги обов`язкового викупу акцій. Подання акціонером, у якого виникло право вимагати здійснення обов`язкового викупу належних йому акцій, письмової вимоги до товариства не залежить від надання товариством повідомлення про право вимоги обов`язкового викупу акцій, що належать акціонеру.

Частиною четвертою статті 69 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що оплата акцій здійснюється у грошовій формі, якщо сторони в межах строків, установлених у цій статті, не дійшли згоди щодо іншої форми оплати.

Листом від 03.06.2019 вих. № 79-А відповідач повідомив позивача, що обов`язковий викуп акцій може бути здійснено за ціною, яка не може бути меншою за ринкову, і для визначення якої необхідно скликати загальні збори товариства. Також листом від 07.06.2019 вих. № 81-А (отримано позивачем 27.06.2019) повідомив про скликання загальних зборів акціонерного товариства на 23.07.2019, згідно пункту 4 порядку денного яких передбачалось залучення суб`єкта оціночної діяльності для визначення ринкової вартості акцій товариства - Правобережна товарна біржа.

Окрім цього, адвокат позивача 07.06.2019 звернувся до відповідача з претензією, яку останній отримав 12.06.2019, з вимогою надати інформацію про ціну викупу товариством акцій, належних ОСОБА_5 ; кількість акцій, викуп яких має право вимагати ОСОБА_5 ; загальну вартість викупу акцій товариством; строк здійснення товариством обов`язку щодо укладення з акціонером ОСОБА_5 договору та оплати вартості акцій на його користь, а також позивач 19.07.2019 звернувся з вимогою про надання інформації в порядку статті 78 Закону України «Про акціонерні товариства», яка отримана відповідачем 20.07.2019.

Рішенням позачергових зборів товариства 23.07.2019 залучено для визначення ринкової вартості акцій товариства суб`єкта оціночної діяльності - КФ ТОВ «Експерт-Аналітик».

В свою чергу, позивач за наслідками здійснення власної оцінки ринкової вартості акцій, відповідно до якої ринкова вартість однієї акції товариства становить не менше 234 213,33 грн., 25.11.2019 звернувся до відповідача з пропозицією (вимогою) укласти договір про обов`язковий викуп товариством належних акціонеру акцій, з доданими примірниками договору від 25.11.2019 № 1, згідно яких ціна викупу складала 234 213,33 грн. за акцію. У відповідь на яку відповідач листом від 12.12.2019 вих. № 116А повідомив позивача, що без затвердження загальними зборами акціонерів ринкової вартості акцій, виконавчий орган не наділений повноваженнями для підписання будь - якого договору про обов`язковий викуп акцій.

Річними загальними зборами акціонерів, які відбулися 09.04.2020, рішення яких оформлене протоколом від 09.04.2020 № 20, на підставі наданого ТОВ «Експерт-Аналітик» звіту про незалежну оцінку вартості однієї акції товариства, затверджено ринкову вартість простої іменної акції товариства станом на 21.03.2019 у розмірі 45 199,02 грн. за одну акцію, а також уповноважено Генерального директора ОСОБА_3 на укладання договору про обов`язковий викуп належних акціонеру ОСОБА_5 акцій та на здійснення оплати вартості акцій у грошовій формі за встановленою ціною викупу у розмірі 45 199,02 грн. за одну просту іменну акцію товариства.

Як свідчать матеріли справи, позивачем 14.05.2020 отримано повідомлення акціонерного товариства про реалізацію права обов`язкового викупу акцій та запропоновано ОСОБА_5 у строк до 27.04.2020 укласти відповідний договір з товариством, з доданим проектом договору про обов`язковий викуп акцій, а також листом від 03.06.2020 вих. № 12А було повторно запропоновано позивачеві підписати договір про обов`язковий викуп цінних паперів.

Натомість у зв`язку з незгодою акціонера гр. ОСОБА_5 з затвердженою товариством ціною викупу акцій, між сторонами виник спір щодо вартості викупу акцій, який переданий на вирішення суду.

При цьому, як зазначено в постанові Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 910/268/20:

«Матеріали справи не містять доказів ознайомлення позивача з проектом договору купівлі-продажу (обов`язкового викупу) акцій в порядку, передбаченому статтею 36 Закону України "Про акціонерні товариства", до дня проведення зборів, тобто, до 23.04.2019. Крім того, судами встановлено, що ціна викупу належних позивачеві акцій та загальна вартість цих акцій, яка повинна була обов`язково міститися в цьому проекті, були визначені та затверджені відповідачем тільки 09.04.2020 (протокол № 20), тобто майже через рік після проведення спірних загальних зборів.

Відтак, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, згідно яких дії відповідача, які полягають в затвердженні загальної вартості акцій позивача тільки після зборів та відсутності належного проекту договору про викуп акцій до зборів, порушують вимоги статті 36 «Про акціонерні товариства», отже, є протиправними.

Отже, колегія суддів касаційного суду, враховуючи вищенаведене нормативно-правове регулювання спірних правовідносин у цій частині, у контексті встановлених господарськими судами обставин справи зазначила у постанові від 26.06.2024, що суди попередніх інстанцій дійшли заснованого на правильному застосуванні статті 36 Закону України "Про акціонерні товариства" висновку про порушення ПАТ "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" порядку затвердження загальної вартості акцій товариства та порядку ознайомлення позивача з проектом договору про викуп (купівлю-продаж) акцій до проведення спірних загальних зборів.

При цьому Верховний Суд в постанові від 26.06.2024 звернув увагу на вказану в Законі України «Про акціонерні товариства» послідовність дій щодо обов`язкового викупу акцій відповідно до статей 68, 69 вказаного Закону, де першою дією вказано оплату акцій, другою - укладення договору купівлі-продажу акцій (хоча обидві дії мають відбутися в однаковий строк), а також зазначив, що норми ЦК України щодо порядку укладення договору (статті 638, 649) застосовуються з урахуванням особливостей, передбачених статтями 68, 69 Закону України "Про акціонерні товариства", адже йдеться про обов`язковий викуп акцій і товариство у випадку настання умов, передбачених у статті 68 згаданого Закону, вже позбавлено права на вільне волевиявлення щодо правочину з купівлі-продажу акцій (воно не може відмовитися від укладання цього правочину), воно обмежене у праві погоджувати з акціонером умови правочину на загальних засадах (такі умови вже визначені статтями 68, 69 Закону України "Про акціонерні товариства" - предмет, порядок визначення ціни, строк розрахунків).

Отже, за висновками Верховного Суду, строк проведення товариством розрахунку за акції визначено законом і він починає перебіг з дати отримання вимоги про викуп акцій товариства від акціонера, а не з дати укладення договору.

З огляду на встановлені обставини господарські суди дійшли висновку, що відповідач не виконав вимоги статті 69 Закону України "Про акціонерні товариства" щодо обов`язкового викупу акцій товариства, належних позивачу, у встановлений Законом строк (протягом 30 днів з дня отримання вимоги), а відтак, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність ПрАТ "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" щодо обов`язкового викупу належних ОСОБА_5 простих іменних акцій товариства у кількості 40 штук, є обґрунтованими.

В свою чергу, оскільки відповідач після отримання вимоги позивача у встановлений Законом строк (протягом 30 днів з дня отримання вимоги) не оплатив спірні акції та не уклав договір купівлі-продажу (обов`язкового викупу) акцій (протягом 30 днів з дня отримання вимоги), судом касаційної інстанції визнано обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій на підставі статті 69 Закону України "Про акціонерні товариства" про порушення відповідачем вимог щодо обов`язкового викупу акцій товариства, належних позивачу».

При цьому, Верховний Суд зазначив, що судами визнано обґрунтованим та таким, що не викликає сумнівів у достовірності наявний в матеріалах справи отриманий за результатами призначеної у справі № 910/268/20 комплексної судової експертизи (оціночно-будівельної, оціночно-земельної, товарознавчої та економічної) висновок експертів КНДІСЕ від 12.07.2023, згідно якого загальна ринкова ціна однієї простої іменної акції ПАТ "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" станом на 21.03.2019 (день, що передував дню опублікування в установленому порядку повідомлення про скликання загальних зборів акціонерів ПАТ "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України"), використовуючи економічні показники ПАТ "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" на останню звітну дату та з урахуванням висновків оціночно-будівельної та товарознавчої експертиз, за формулою розрахунково становить 81 430,00 грн. Загальна ринкова вартість простих іменних акцій кількістю 40 штук становить 3 257 100,00 грн.

Як встановлено судом за матеріалами справи, а саме згідно виписки про операції з цінними паперами за період з 13.02.2024 по 19.02.2024, відповідач викупив належні позивачу акції та перерахував 23.02.2024 на рахунок останнього грошові кошти в сумі 3 257 100,00 грн., що підтверджується відповідною випискою банку.

Оскільки відповідач всупереч приписів ч. 4 ст. 69 Закону України «Про акціонерні товариства» не здійснив вчасно викуп належних позивачеві простих акцій у кількості 40 штук за наслідками отримання 23.05.2019 відповідної вимоги позивача, посилаючись на сплив граничного строку оплати 22.06.2019, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача заборгованість з оплати вартості акцій у сумі 5 147 824,24 грн., з яких: 3 257 100,00 грн. - вартість акцій, 392 458,24 грн. - 3% річних та 1 498 266,00 грн. - інфляційні втрати за період 23.06.2019 - 28.07.2023, які позивач просив стягнути згідно наданого розрахунку.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що «ухвалюючи судові рішення в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, враховуючи що договір про обов`язковий викуп товариством належних акціонеру простих іменних акцій визнаний укладеним лише з дня набрання чинності цим рішенням у цій справі, правові підстави для стягнення з відповідача, зокрема 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку з простроченням відповідачем оплати вартості акцій, відсутні, а позов з відповідними вимогами є передчасним, у зв`язку з чим відмовили в задоволенні відповідних вимог».

В свою чергу, як зазначалось вище, за наслідками розгляду касаційних скарг гр. ОСОБА_5 та Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" у справі № 910/268/20 Верховним Судом постановою від 26.06.2024 касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 у справі № 910/268/20 в частині позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат скасовано, а справу № 910/268/20 в скасованій частині передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. У решті рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2023 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2024 у справі № 910/268/20 залишено без змін.

В постанові Верховного Суду від 26.06.2024, скасовуючи рішення судів першої та другої інстанції у вказаній частині, касаційний господарський суд, серед іншого, зазначив таке:

«Натомість суди, відмовляючи у стягненні 3% річних та інфляційних втрат, не врахували приписи статей 68, 69 Закону України «Про акціонерні товариства», які є спеціальними у спірних правовідносинах, та відповідно помилково не визначили дійсний строк виникнення зобов`язання відповідача з оплати спірних акцій та не встановили дійсний період прострочення зобов`язання.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)).

Передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16, від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16, від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15, а також Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц).

Інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19)).

Отже, передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце та встановлено судами попередніх інстанцій.

Натомість господарські суди помилково не врахували наведеного.

При цьому колегія суддів відзначає, що наявність спору щодо ціни акції не впливає на безумовне право акціонера на отримання коштів за результатом обов`язкового викупу акцій товариством відповідно до вимог Закону, а також не вливає на встановлення факту прострочення, у разі ухилення товариством від здійснення оплати у встановлений законом строк за спірні акції.

Суд, встановивши правильний період прострочення виконання зобов`язання, ціну акцій, не позбавлений права здійснити власний перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, заявлених позивачем, з огляду на встановлену ціну позову.

Разом з тим, слід відзначити і те, що відповідальність сторін, встановлена на майбутнє, відповідно до умов договору (на які посилаються суди) не скасовують право позивача на відшкодування 3% річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України та відповідно не звільняють відповідача від відповідальності за прострочення зобов`язання.

Отже, доводи касаційної скарги позивача у цій частині знайшли своє підтвердження, а відтак судові рішення підлягають скасуванню в означеній вище частині».

Колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що як вказано місцевим господарським судом, враховуючи висновки суду касаційної інстанції предметом нового судового розгляду є позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 392 458,24 грн. 3% річних та втрат від інфляції в сумі 1 498 266,00 грн., в частині здійснення перевірки правильності розрахунку заявлених до стягнення сум та відповідного судового збору.

Водночас, розглядаючи під час нового судового розгляду справу у відповідних межах, суд першої інстанції розглянув подані представником позивача 28.10.2024 письмові пояснення № 10/28 від 26.10.2024 та встановив, що позивачем збільшено ціну позову в частині майнових вимог до 2 003 830,38 грн. шляхом збільшення як розміру заявлених процентів річних до 456 707,88 грн. та втрат від інфляції до 1 547 122,50 грн., так і змінено період їх нарахування - 23.06.2019 - 23.02.2024. Тому, з урахуванням змісту позовних вимог (враховуючи заяву про зменшення розміру позовних вимог, подану 01.08.2023), господарський суд розцінив письмові пояснення позивача № 10/28 від 26.10.2024 як одночасну зміну підстав позову та збільшення розміру позовних вимог в частині нарахування 3% річних та втрат від інфляції, у зв`язку із чим відповідна заява позивача в частині збільшення розміру процентів річних та втрат від інфляції, а також зміни підстав позову не була прийнята до розгляду, а подальший розгляд справи здійснювався в межах заявлених вимог з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, поданої 01.08.2023.

Так, за наслідками розгляду відповідних позовних вимог суд 1-ої інстанції виснувався, що за результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення процентів річних та інфляційних втрат встановлено, що їх розмір, перерахований судом у відповідності до приписів чинного законодавства та в межах визначеного періоду прострочення та становить 399 954,03 грн. 3% річних та 1 743 731,04 грн. інфляційних нарахувань, що є більшим, ніж заявлено позивачем. Проте, виходячи з того, що збільшення розміру позовних вимог є правом позивача, передбаченим статтею 46 ГПК України, яким позивач не скористався, господарський суд не вправі самостійно збільшувати розмір позовних вимог, зокрема, в частині втрат від інфляції та 3% річних, тому позовні вимоги в частині стягнення втрат від інфляції та 3% річних за несвоєчасну оплату вартості акцій підлягають задоволенню в сумах, нарахованих позивачем, а саме 392 458,24 грн. процентів річних та 1 498 266,00 грн. втрат від інфляції.

Приймаючи до уваги висновки Верховного Суду у цій справі, викладені у постанові від 26.06.2024, а також з огляду на викладені місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні висновки, колегія суддів зазначає, що як вже акцентувалось, представником позивача 28.10.2024 подано письмові пояснення № 10/28 від 26.10.2024 (а.с. 203 т. 10), згідно яких позивачем збільшено розмір заявлених 3% річних до 456 707,88 грн. та втрат від інфляції до 1 547 122,50 грн., а також визначено період їх нарахування з 23.06.2019 по 23.02.2024.

Відповідне збільшення було пов`язано з тим, що після вирішення справи по суті відповідачем здійснено повний розрахунок на належні позивачу акції, на підтвердження чого позивач подав господарському суду копію виписки про операції з цінними паперами за період з 13.02.2024 по 19.02.2024. Таким чином, за твердженнями позивача, можливим було встановлення строку прострочення відповідачем виконання зобов`язання, - викупити належні позивачу акції вартістю 3 257 100,00 грн., який дорівнює 1 706 день за період з 23 червня 2019 року (закінчення строку виконання зобов`язання) по 23 лютого 2024 року (виконання зобов`язання), а тому позивач просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України» на свою користь 456 707,88 грн. - 3% річних за прострочення виконання зобов`язання з обов`язкового викупу належних йому акцій та 1 547 122,50 грн. - інфляційних втрат, а загалом 2 003 830,38 грн.

Судова колегія враховує, що згідно приписів п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

За ч. 3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно ч. 4 вказаної статті у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмету, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею.

Зміна предмету або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною 3 цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку зі зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - після початку першого засідання при первісному розгляді справи.

Судова колегія звертає увагу, що предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Водночас підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру.

Отже, предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Судом апеляційної інстанції роз`яснюється, що предметом при поданні відповідного позову про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є конкретна сума, яку позивач вимагав стягнути з відповідача за прострочення виконання грошового зобов`язання. Підставою ж позову є факт прострочення виконання грошового зобов`язання та відповідні правові норми, що обґрунтовують право на стягнення зазначених сум.

Тобто, у справі, що розглядається, підставою позову є факт порушення відповідачем обов`язку викупити належні позивачу акції, що встановлений судовими рішеннями у цій справі, які набрали законної сили, і така підстава позову є незмінною.

Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції суд касаційної інстанції окреслив, що суди помилково не визначили дійсний строк виникнення зобов`язання відповідача з оплати спірних акцій та не встановили дійсний період прострочення зобов`язання. При цьому відповідальність сторін, встановлена на майбутнє, відповідно до умов договору (на які посилаються суди) не скасовують право позивача на відшкодування 3% річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України та відповідно не звільняють відповідача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

В межах вказаного судова колегія підкреслює, що в розумінні приписів ч. 3 ст. 46 ГПК України, під зміною фактичних обставин справи, що сталися після закінчення підготовчого засідання у цій справі, було саме здійснення відповідачем повного розрахунку з позивачем за належні йому акції, що мало місце після вирішення справи по суті.

Тому, за висновками колегії суддів, заявлені позивачем в письмових поясненнях під час нового розгляду справи вимоги про стягнення 3% річних за прострочення виконання зобов`язання з обов`язкового викупу належних йому акцій - 456 707,88 грн. та 1 547 122,50 грн. - інфляційних втрат за період з 23 червня 2019 року (закінчення строку виконання зобов`язання) по 23 лютого 2024 року (виконання зобов`язання) не є одночасною зміною підстав позову та предмету позову, оскільки підстава відповідного позову була незмінною, а заявлені до стягнення суми визначені в межах фактичного періоду прострочення виконання зобов`язання відповідачем.

Відтак, висновки місцевого господарського суду щодо одночасної зміни позивачем підстав позову та збільшення розміру позовних вимог в частині нарахування 3% річних та втрат від інфляції є передчасними.

З огляду на наведене, апеляційним господарським судом здійснюється перегляд оскаржуваного рішення з урахуванням заявлених позивачем в письмових поясненнях № 10/28 від 26.10.2024 вимог про стягнення 3% річних - 456 707,88 грн. та втрат від інфляції - 1 547 122,50 грн. за період з 23.06.2019 - 23.02.2024.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних (3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) до повного виконання грошового зобов`язання.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що 3% річних та інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, 3% річних виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами позивача, а інфляційні нарахування виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

У відповідності до частини 1 статті 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

При цьому перебіг часу, за який нараховуються інфляційні втрати та проценти річних, починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

За приписами статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як встановлено судами під час попереднього розгляду справи, відповідачем було отримано письмову вимогу позивача про здійснення обов`язкового викупу акцій 23.05.2019, факт отримання належним чином підтверджений матеріалами справи та встановлений судами під час попереднього розгляду справи, таким чином граничний тридцятиденний строк на здійснення оплати вартості акцій, встановлений ч. 4 ст. 69 Закону України «Про акціонерні товариства», спливає 22.06.2019, а отже періодом прострочення відповідача в частині виконання зобов`язання щодо викупу акцій, належних позивачу, за ціною 3 257 100,00 грн., з урахуванням вихідних днів та визначеного позивачем періоду нарахування є 25.06.2019 - 23.02.2024.

Зазначені висновки місцевого господарського суду щодо початку періоду прострочення відповідача в частині виконання зобов`язання щодо викупу акцій є обґрунтованими, у зв`язку із чим з ними погоджується й колегія суддів.

В свою чергу, судовою колегією критично оцінюються доводи апелянта в цих межах.

За таких обставин, сума втрат від інфляції, згідно розрахунку, проведеного колегією суддів, за період з 25.06.2019 - 23.02.2024 становить - 1 803 036,74 грн:

розрахунок здійснюється за формулою:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

......

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період

IIc (99,40 : 100) (99,70 : 100) (100,70 : 100) (100,70 : 100) (100,10 : 100) (99,80 : 100) (100,20 : 100) (99,70 : 100) (100,80 : 100) (100,80 : 100) (100,30 : 100) (100,20 : 100) (99,40 : 100) (99,80 : 100) (100,50 : 100) (101,00 : 100) (101,30 : 100) (100,90 : 100) (101,30 : 100) (101,00 : 100) (101,70 : 100) (100,70 : 100) (101,30 : 100) (100,20 : 100) (100,10 : 100) (99,80 : 100) (101,20 : 100) (100,90 : 100) (100,80 : 100) (100,60 : 100) (101,30 : 100) (101,60 : 100) (104,50 : 100) (103,10 : 100) (102,70 : 100) (103,10 : 100) (100,70 : 100) (101,10 : 100) (101,90 : 100) (102,50 : 100) (100,70 : 100) (100,70 : 100) (100,80 : 100) (100,70 : 100) (101,50 : 100) (100,20 : 100) (100,50 : 100) (100,80 : 100) (99,40 : 100) (98,60 : 100) (100,50 : 100) (100,80 : 100) (100,50 : 100) (100,70 : 100) (100,40 : 100) (100,30 : 100) = 1.55357119

Інфляційне збільшення:

3 257 100,00 x 1.55357119 - 3 257 100,00 = 1 803 036,74 грн.

Тобто сума перерахованої, у відповідності до приписів чинного законодавства та в межах визначеного періоду прострочення, судом апеляційної інстанції втрат від інфляції становить 1 803 036,74 грн., що є більшою, ніж заявлена позивачем. Проте, виходячи з того, що в силу ч. 2 ст. 237 ГПК України суд обмежений у праві виходу за межі позовних вимог, позовні вимоги в частині стягнення втрат від інфляції за несвоєчасну оплату вартості акцій підлягають задоволенню в сумі, нарахованій позивачем, а саме 1 547 122,50 грн.

Поряд із цим, сума 3% річних, відповідно до розрахунку, проведеного судовою колегією, за період з 25.06.2019 - 23.02.2024 складає - 456 132,97 грн, що складає:

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 25/06/2019 до 31/12/2019 3 257 100,00 x 3 % x 190 : 365 : 10019050 864,30 грн.
з 01/01/2020 до 31/12/2020 3 257 100,00 x 3 % x 366 : 366 : 10036697 713,00 грн.
з 01/01/2021 до 31/12/2023 3 257 100,00 x 3 % x 1095 : 365 : 139,00 грн.
з 01/01/2024 до 23/02/2024 3 257 100,00 x 3 % x 54 : 366 : 1005414 416,67 грн.
Тим самим, за висновками колегії суддів позовні вимоги в частині 3% річних та втрат від інфляції задовольняються частково.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Частиною 1 статті 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З урахуванням вказаних приписів ГПК України щодо повноважень суду апеляційної інстанції та підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, судовою колегією акцентується, що судом першої інстанції правильно та обґрунтовано здійснено оцінку наявних у справі доказів з урахуванням фактичних обставин справи при визначенні, зокрема: а) періоду прострочення відповідача в частині виконання зобов`язання щодо викупу акцій, належних позивачу, за ціною 3 257 100,00 грн.; б) стягнення втрат від інфляції та 3 % річних за несвоєчасну оплату вартості акцій в сумах - 392 458,24 грн. 3% річних та 1 498 266,00 грн. втрат від інфляції.

А тому оскільки вказані суми входять в суму заявлену до стягнення позивачем з урахуванням також сум, визначених в письмових поясненнях № 10/28 від 26.10.2024, що прийняті апеляційним господарським судом, згідно цієї постанови, оскаржуване рішення підлягає зміні.

Отже, з огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, частково знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2024 у справі № 910/268/20 підлягає зміні з викладенням його мотивувальної і резолютивної частин в редакції цієї постанови у відповідних редакціях про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення 3% річних та втрат від інфляції, а апеляційна скарга, - частковому задоволенню.

Згідно правил ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору стягуються з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, з огляду на наявні підстави для звільнення позивача від їх сплати у встановленому порядку (позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2024 у справі № 910/268/20 - задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2024 у справі № 910/268/20 - змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

« 1. Позов ОСОБА_1 в частині стягнення 3% річних та втрат від інфляції задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" (адреса: 04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 53, ідентифікаційний код - 23151351) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) 1 547 122,50 грн (один мільйон п`ятсот сорок сім тисяч сто двадцять дві гривні 50 копійок) втрат від інфляції та 456 132,97 грн (чотириста п`ятдесят шість тисяч сто тридцять дві гривні 97 копійок) 3% річних.

3. В іншій частині позову про стягнення 3% річних та втрат від інфляції - відмовити».

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" (адреса: 04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 53, ідентифікаційний код - 23151351) до Державного бюджету України 30 048,83 грн (тридцять тисяч сорок вісім гривень 83 копійки) витрат зі сплати судового збору за подачу позовної заяви до суду першої інстанції.

5. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут радіаційного захисту академії технологічних наук України" (адреса: 04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 53, ідентифікаційний код - 23151351) до Державного бюджету України витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції - 36 058,60 грн (тридцять шість тисяч п`ятдесят вісім гривень 60 копійок).

6. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду.

7. Справу № 910/268/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 29.09.2025 (з урахуванням часу перебування судді Євсікова О.О. у відпустці).

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак