ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" вересня 2025 р. Cправа №902/388/24

Господарський суд Вінницької області у складі головуючої судді Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., за відсутності представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ратуш-Агро", м.Ямпіль Могилів-Подільського району Вінницької області

до SC Ela General Com SRL. (Romania), Rachiti, Botosani Romania

про стягнення 16132,68 євро заборгованості згідно контракту

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні дії у справі, стислий виклад позицій сторін.

До Господарського суду Вінницької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Ратуш-Агро" із позовом про стягнення з SC Ela General Com SRL. (Romania) 16132,68 євро заборгованості, нарахованої в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №RUM/EG2/1507/2022 від 15.07.2022 в частині повної оплати за отриманий товар, а саме: 4089,40 євро - основного боргу та 12043,28 євро - пені.

Ухвалою суду від 06.05.2024 відкрито провадження у справі №902/388/24, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 12.11.2024 (визначено резервну дату судового засідання - 03.12.2024). Пунктом 4 резолютивної частини цього судового рішення зобов`язано позивача у строк до 28.06.2024 надати суду нотаріально завірені копії документів для відправлення відповідачу в порядку, встановленому Договором між Україною та Румунією про правову допомогу та правові відносини в цивільних справах від 30.01.2002, який ратифіковано Законом України №2822-IV (2822-15) від 07.09.2005.

20.06.2024 до суду надійшла заява позивача б/н від 20.06.2024 (а.с.190), до якої заявником були долучені нотаріально завірені копії документів для відправлення відповідачу.

Враховуючи наведене, на виконання вимог ст.367 ГПК України, супровідним листом №902/388/24/738/24 від 26.06.2024 (а.с.220) судом надіслано судове доручення разом з доданими документами Міністерству юстиції Румунії через Міністерство юстиції України для вручення SC Ela General Com SRL. (Romania) в порядку, передбаченому Договором між Україною та Румунією про правову допомогу та правові відносини в цивільних справах від 30.01.2002, який ратифіковано Законом України №2822-IV (2822-15) від 07.09.2005.

Ухвалою суду від 12.11.2024 відкладено підготовче судове засідання до 03.12.2024 в зв`язку з тим, що питання, визначені частиною другою ст.182 ГПК України, не могли бути розглянуті в судовому засіданні (станом на день слухання справи (12.11.2024) (відповіді від Міністерства юстиції Румунії до суду не надійшло)).

Однак 03.12.2024 слухання справи №902/388/24 не відбулось в зв`язку з оголошенням сигналу "Повітряна тривога", а тому ухвалою суду від 10.12.2024 відкладено підготовче судове засідання до 08.04.2025 (визначено резервну дату судового засідання - 10.06.2025). Вказаним судовим рішення також зобов`язано позивача до 10.01.2025 надати Господарському суду Вінницької області нотаріально завірену копію перекладу на румунську мову ухвали суду від 10.12.2024 у справі №902/388/24.

02.01.2025 до суду надійшов супровідний лист Міністерства юстиції України №168848//12.1.3 від 06.12.2024 (а.с.227-234) з доказами вручення відповідачу позовної заяви з додатками та ухвали Господарського суду Вінницької області від 06.05.2024 в справі №902/388/24 з судовим дорученням.

В зв`язку з тим, що питання, визначені частиною другою ст.182 ГПК України, не могли бути розглянуті в судовому засіданні, 08.04.2025; підготовче судове засідання відкладено до 10.06.2025 (визначено дату резервного судового засідання - 16.09.2025). Цим судовим рішенням повторно зобов`язано позивача до 09.05.2025 надати Господарському суду Вінницької області нотаріально завірену копію перекладу на румунську мову ухвали суду від 10.12.2024. Також зобов`язано надати переклад ухвали суду від 08.04.2025.

07.05.2025 та 26.05.2025 до суду надійшли нотаріально завірені переклади ухвал суду від 10.12.2024 та від 08.04.2025 відповідно (а.с.241, 246).

29.05.2025 судом направлено на адресу відповідача, повідомлену в листі Міністерства юстиції України №168848//12.1.3 від 06.12.2024, нотаріально завірені копії перекладу на румунську мову ухвал суду від 10.12.2024 та 08.04.2025.

Ухвалою суду від 10.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу №902/388/24 до судового розгляду по суті на 16.09.2025; зобов`язано позивача надати переклад ухвали суду від 10.06.2025.

На визначену судом дату, 16.09.2025, сторони не з`явились, водночас в заяві б/н від 16.09.2025 (вх. канц. суду №01-34/9816/25 від 16.09.2025) представник позивача просив судове засідання, призначене на 16.09.2025, провести без його участі та задовольнити позов у справі №902/388/24.

Судом також було вжито вичерпних заходів щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце слухання справи - шляхом надіслання на адресу, повідомлену в листі Міністерства юстиції України №168848//12.1.3 від 06.12.2024, нотаріально завіреної копії перекладу на румунську мову ухвали суду від 10.06.2025 (а.с.252).

За наведених обставин суд доходить висновку, що відповідач про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, відповідно до положень ч.2 ст.178 ГПК України, судом вирішено спір за наявними матеріалами справи.

Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин.

15.07.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ратуш-Агро" (далі - Продавець) та SC Ela General Com SRL. (Romania) (далі - Покупець) укладено договір №RUM/EG2/1507/2022 (далі - Договір) (а.с.3-7), умовами п.1.1 якого визначено, що Продавець зобов`язується протягом дії цього Договору поставити та передати у власність Покупця насіння рапсу українського походження врожаю 2021 року для технічної переробки, а Покупець зобов`язується прийняти та оплачувати його на умовах, передбачених цим Договором або окремими додатками, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Загальна кількість товару, який постачається по Договору, складається із кількості товару згідно усіх специфікацій, які є невід`ємною частиною цього Договору (п.1.2 Договору).

Згідно з п.3.1 Договору товар постачається автомобільним транспортом на умовах "CPT" (вул.Ланул Гарії, 58, місто Літень, повіт Сучава, CP 727335, Румунія) (у відповідності до правил Інкотермс 2010). Сторони залишають за собою право змінювати умови поставки та відображати їх в окремих додатках (специфікаціях).

Ставка ПДВ - 0%. Валюта Договору та валюта оплати за Договором - євро (EUR) (п.4.1 Договору).

За умовами п.4.2 Договору ціна одиниці товару, який продається за цим Договором, визначається в євро (EUR) за одну метричну тонну на кожну окрему партію товару, погоджується та встановлюється Сторонами в окремих додатках (специфікаціях) до Договору, що є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.4.3 Договору загальна вартість Договору складається з вартості товару згідно з усіма специфікаціями, які є невід`ємною частиною цього Договору, залежно від кількості відвантаженого товару та ціни на товар та орієнтовно складає з урахуванням толерансу + 5%, суму 2000000,00 (два мільйони) євро (EUR).

Умови та строки оплати товару (партії товару) узгоджуються сторонами у специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Договору (п.4.4 Договору).

У випадку порушення строку оплати (повернення) грошових коштів сторона, яка прострочила, сплачує іншій стороні (на вимогу) неустойку у вигляді пені в розмірі 0,5% від своєчасно несплаченої суми за кожен календарний день прострочення (п.7.2 Договору).

Даний Договір набуває сили з дати його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2022 (п.9.1 Договору).

В матеріалах справи містяться рахунки, складені Продавцем, та міжнародні товарно-транспортні накладні на загальну суму 621267,50 євро (а.с.21-171), а саме: №1 від 25.07.2022; №2 від 25.07.2022; №3 від 26.07.2022; №4 від 26.07.2022; №5 від 26.07.2022; №6 від 26.07.2022; №7 від 27.07.2022; №8 від 28.07.2022; №9 від 28.07.2022; №10 від 29.07.2022; №11 від 29.07.2022; №12 від 29.07.2022; №13 від 29.07.2022; №14 від 29.07.2022; №15 від 29.07.2022; №16 від 01.08.2022; №17 від 01.08.2022; №18 від 01.08.2022; №19 від 01.08.2022; №20 від 02.08.2022; №21 від 03.08.2022; №22 від 03.08.2022; №23 від 03.08.2022; №24 від 03.08.2022; №25 від 03.08.2022; №26 від 03.08.2022; №27 від 04.08.2022; №28 від 05.08.2022; №29 від 05.08.2022; №30 від 08.08.2022; №31 від 08.08.2022; №32 від 08.08.2022; №33 від 09.08.2022; №34 від 09.08.2022; №35 від 09.08.2022; №36 від 09.08.2022; №37 від 09.08.2022; №38 від 09.08.2022; №39 від 09.08.2022; №40 від 11.08.2022; №41 від 11.08.2022; №42 від 11.08.2022; №43 від 12.08.2022; №44 від 15.08.2022; №45 від 15.08.2022; №46 від 15.08.2022; №47 від 15.08.2022; №48 від 15.08.2022; №49 від 15.08.2022; №50 від 22.08.2022.

Також в матеріалах справи містяться митні декларації на митне оформлення експорту насіння ріпаку вартістю 621267,50 євро (а.с.21-171), за якими відправником визначено Продавця, а отримувачем Покупця, а саме: №UA401020/2022/032778; №UA401020/2022/032870; №UA401020/2022/033065; №UA401020/2022/033066; №UA401020/2022/033067; №UA401020/2022/033068; №UA401020/2022/033068; №UA401020/2022/033462; №UA401020/2022/033463; №UA401020/2022/033467; №UA401020/2022/033468; №UA401020/2022/033466; №UA401020/2022/033466; №UA401020/2022/033464; №UA401020/2022/033464; №UA401020/2022/033852; №UA401020/2022/033851; №UA401020/2022/033992; №UA401020/2022/033994; №UA401020/2022/034104; №UA401020/2022/034297; №UA401020/2022/034298; №UA401020/2022/034279; №UA401020/2022/034277; №UA401020/2022/034280; №UA401020/2022/034278; №UA401020/2022/034577; №UA401020/2022/034795; №UA401020/2022/034797; №UA401020/2022/034975; №UA401020/2022/035297; №UA401020/2022/035298; №UA401020/2022/035253; №UA401020/2022/035299; №UA401020/2022/035461; №UA401020/2022/035462; №UA401020/2022/035463; №UA401020/2022/035465; №UA401020/2022/035464; №UA401020/2022/035468; №UA401020/2022/035469; №UA401020/2022/035847; №UA401020/2022/036787; №UA401020/2022/036277; №UA401020/2022/036278; №UA401020/2022/03679; №UA401020/2022/036280; №UA401020/2022/036281; №UA401020/2022/036282; №UA401020/2022/037586.

Наявною у справі банківською випискою за період з 27.02.2022 по 31.08.2022 (а.с.9-18) підтверджується сплата відповідачем на користь позивача 583027,50 євро з призначенням платежу, яке містить посилання на реквізити Договору "...RUM/EG2/1..."

Норми права, які застосував суд, оцінка доказів та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Судом встановлено, що Договір укладено з іноземною юридичною особою - SC Ela General Com SRL. (Romania).

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про міжнародне приватне право" №2709-IV від 23.06.2005 право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Суд зауважує, що умови Договору не визначають права, що підлягає застосуванню до цього правочину.

Відповідно до ч.2, 3 ст.32 Закону України "Про міжнародне приватне право" №2709-IV від 23.06.2005 у разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок із правочином. Якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов`язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження.

За правилами ст.44 Закону України "Про міжнародне приватне право" №2709-IV від 23.06.2005 у разі відсутності згоди сторін договору про вибір права, що підлягає застосуванню до цього договору, застосовується право відповідно до частин другої і третьої статті 32 цього Закону, при цьому стороною, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту договору, є, зокрема продавець - за договором купівлі-продажу.

За наведених обставин до означеного правочину слід застосовувати законодавство України.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки, положення якого врегульовано главою 54 ЦК України.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч.1 ст.662 ЦК України).

Відповідно до ст.633 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Вирішуючи питання відносно того, чи мали місце обставини поставки товару за Договором, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що поставка товару за Договором здійснювалась на умовах "CPT" (вул.Ланул Гарії, 58, місто Літень, повіт Сучава, CP 727335, Румунія) (у відповідності відповідно до офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (ІНКОТЕРМС), введених в дію з 01.01.2011 (надалі за текстом також - ІНКОТЕРМС 2010).

Згідно з висновком щодо застосування норм права, викладеним в постанові Верховного Суду від 17.12.2019 у справі №910/16199/18: "Згідно з правилами Інкотермс 2010 CPT (Carriage Paid To (... named place of destination) Фрахт/перевезення оплачені до (... назва місця призначення). Термін "фрахт/перевезення оплачено до" означає, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані із перевезенням товару до названого пункту призначення. Це означає, що покупець бере на себе всі ризики втрати чи пошкодження товару, як і інші витрати після передачі товару перевізнику. За змістом терміна СРТ на продавця покладається обов`язок з митного очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися під час перевезення товару будь-яким видом транспорту, у тому числі під час змішаних перевезень.

Отже, позивач, передавши товар перевізнику (TOB "Нова пошта"), фактично виконав обов`язок з поставки товару. При цьому відповідач не надав жодних доказів того, що за зазначеними позивачем експрес-накладними TOB "Нова пошта" відповідач отримав будь-який інший товар за іншим договором."

В наявних у справі митних деклараціях (а.с.21-171) в п.50 принципалами визначено ряд суб`єктів господарювання, зокрема: Niros trans S.R.L., ФОП Воронка Ф.Д., ТОВ "Крокс інвест", ФОП Патраманський О.О., ФГ "Родюча нива-2013", Expert energy services S.R.L., Tinex cargo S.R.L.

Згідно з абз.2 Правил заповнення графи 50 митної декларації глави 1 розділу II Порядку заповнення митних декларацій за формою єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №651 від 30.05.2012, у графі 50 "Принципал" зазначаються відомості про перевізника товарів, задекларованих у МД, номер його телефону в міжнародному форматі (з урахуванням коду країни та населеного пункту або мережі оператора мобільного зв`язку) та відомості про фізичну особу, що приймає задекларовані товари до перевезення: прізвище, власне ім`я, серія та номер паспорта (для громадян нерезидентів: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), громадянство, реквізити паспортного документа або документа, що його замінює).

За наведених обставин, суд доходить висновку, що товар на загальну вартість 621267,50 євро за Договором позивачем було передано перевізникам для відправки, як це визначено умовами "CPT" ІНКОТЕРМС 2010 та Договором.

З огляду на висновки, наведені в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.08.2024 у справі №916/4453/23: принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Враховуючи сукупність доказів у справі №902/388/24, суд доходить висновку, що обставина поставки товару відповідачу на суму 621267,50 євро за Договором є доведеною.

Відповідно до ч.1 ст.689 ЦК України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

За правилами ч.1 ст.691 ЦК України: покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

З огляду на наявні у справі докази часткової оплати поставленого товару на суму 583027,50 євро (а.с.9-18) неоплаченим залишився поставлений товар за Договором на суму 38240,00 євро.

Згідно зі ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з п.4.4 Договору умови та строки оплати товару (партії товару) узгоджуються сторонами у специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Проте в матеріалах справи такий додаток до Договору відсутній, а тому до спірних правовідносин суд застосовує положення ст.692 ЦК України, згідно з якими покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

За таких обставин відповідач є таким, що прострочив виконання своїх зобов`язань за договором станом на дату звернення позивача із цим позовом до суду.

Суд зауважує, що фінансові зобов`язання сторін за Договором визначено в іноземній валюті (євро).

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Згідно зі ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Ухвалюючи дане рішення суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.03.2021 у справі №909/1347/19, відповідно до яких: "... гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Тому як укладення правочинів, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті."

За наведених обставин суд доходить висновку, що правомірними є вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за Договором в межах визначених вимог в сумі 4089,40 євро без визначення еквіваленту в гривні.

Судом також розглянуто вимоги позивача про стягнення з відповідача 12043,28 євро - пені, нарахованої за період з 23.08.2022 по 02.04.2024.

Відповідно до ч.1, 3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Як відзначено в п.7.2 Договору: у випадку порушення строку оплати (повернення) грошових коштів сторона, яка прострочила, сплачує іншій стороні (на вимогу) неустойку у вигляді пені в розмірі 0,5% від своєчасно несплаченої суми за кожен календарний день прострочення.

Як свідчить зміст позовної заяви б/н від 08.04.2024 позивачем нараховано 12043,28 євро пені в розмірі 0,5% на заявлений ним розмір заборгованості в сумі 4089,40 євро за період з 23.08.2022 по 02.04.2024.

За змістом ст.1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" №543/96-ВР від 22.11.1996, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №916/4692/15: "Таким чином, максимальний розмір пені пов`язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні."

Ухвалюючи це рішення суд також враховує висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, викладених в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.09.2023 у справі №910/9894/22: "...вимоги про застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов`язань, визначених в іноземній валюті, можуть заявлятися лише в національній валюті України (гривні). З огляду на викладене Верховний Суд вважає безпідставними доводи скаржника про те, що до зобов`язань, виражених в іноземній валюті, застосування пені у вигляді подвійної облікової ставки Національного банку України, визначеної у гривні, неможливе та суперечить чинному законодавству України.

Відповідно до частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

При цьому об`єднана палата Касаційного господарського суду зазначає, що з урахуванням умов договору пеня у цьому випадку має обчислюватися і стягуватися в національній валюті України - гривні. При цьому саме у гривні пеня повинна обчислюватися щоденно (на момент щоденного прострочення зобов`язання)."

Таким чином, при здійсненні перевірки правильності розрахунку пені, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду часу, суд врахував, що станом на 23.08.2022 борг відповідача становив 49680,00 євро, що за курсом НБУ становило 1816728,05 грн, а з 24.08.2022 - 38240,00 євро, що за курсом НБУ становило 1388035,52 грн.

Отже судом здійснюється перевірка нарахування пені в межах визначеного позивачем розміру в сумі 4089,40 євро, що за курсом НБУ становило 149543,63 грн.

Також за правилами ч.6 ст.232 ГК України (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин сторін) нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.03.2021 у справі №924/441/20: "Приписами частини шостої статті 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього строку, але такий строк, з урахуванням положень ст. 251, 252 ЦК України має бути визначений. При цьому, перебіг вказаного строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін."

Здійснивши аналіз укладеного між сторони Договору, суд дійшов висновку, що його положення не містять іншого строку (терміну) нарахування пені, а тому до спірних правовідносин сторін підлягають застосуванню положення ч.6 ст.232 ГК України та нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (18.02.2023).

Таким чином, здійснивши перевірку правильності нарахування розміру пені, розмір якої не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, суд дійшов висновку про правомірність вимог щодо стягнення 36874,77 грн (1008,37 євро) пені, тому в задоволенні позову в частині стягнення 403531,12 грн (11034,91 євро) пені слід відмовити.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Положеннями ст.76, 77, 78, 79 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат.

За правилами ст.129 ГПК України на відповідача покладається судовий збір в сумі 3218,48 грн у зв`язку з частковим задоволення позову в частині стягнення 4089,40 євро - основної заборгованості та 36874,77 грн - пені.

В позовній заяві б/н від 08.04.2024 позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача 30000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, розглядаючи які суд зазначає наступне.

Згідно із ч.1-3 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (абзаци 1 та 2 ч.8 ст.129 ГПК України).

Судом встановлено, що 01.04.2024 між позивачем (надалі - Клієнт) та адвокатом Грабіком М.С. (далі - Адвокат) укладено договір про надання правничої допомоги (а.с.176), за умовами п.1 якого Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання на представництво та захист його інтересів в порядку та на умовах, визначених цим Договором, в усіх судових інстанціях, органах державної влади, правоохоронних органах, інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності, з усіма правами, які надані законом позивачеві, відповідачеві, третій особі і потерпілому, в тому числі з правом повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання позову, зміни предмета позову, укладання мирової угоди, оскарження рішень суду, одержання виконавчого листа та пред`явлення його до виконання, з правовідносин щодо супроводження справи про поділ майна подружжя, а Клієнт зобов`язується оплатити такі послуги.

Відповідно до п.4.1 договору про надання правничої допомоги від 01.04.2024 за надання послуги з правової допомоги Клієнт сплачує Адвокату плату у розмірі 30000,00 грн.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Строк дії даного договору починається у момент, визначений п.7.1 договору та закінчується моментом надання Адвокатом обумовлених Договором послуг (п.7.1, 7.2 Договору).

Суд зазначає, що в постанові Верховного Суду від 23.12.2021 у справі №923/560/17 викладені висновки стосовно застосування ст.126 ГПК України, згідно яких: витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Отже, на підставі долучених до матеріалів справи доказів суд встановив, що розмір судових витрат, які позивачем сплачено (має бути сплачено) у зв`язку з розглядом цієї справи становить 30000,00 грн.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 ст.129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи часткове задоволення позову, розподілу між сторонами підлягають витрати на правничу допомогу позивача в сумі 9479,71 грн.

Ухвалюючи дане рішення суд звертається до правової позиції, висвітленої у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2023 у справі №922/2417/22, за якою під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч.5-7, 9 ст.129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Суд констатує, що відповідачем не подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Водночас відповідно до усталеної практики Верховного Суду, вирішуючи питання про судові витрати, суд повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).

Ухвалюючи дане рішення в частині вирішення питання про судові витрати позивача, суд враховує наступне:

- представник позивача адвокат Грабік М.С. не забезпечив свою участь в трьох судових засіданнях протягом слухання справи в суді першої інстанції, зокрема 12.11.2024, 08.04.2025 та 16.09.2025, та був присутній в судовому засіданні лише 10.06.2025;

- процесуальна позиція позивача не зазнавала суттєвих змін протягом здійснення провадження у цій справі;

- цей спір не потребує аналізу значної кількості нормативно-правових актів, а судова практика з даних правовідносин є сталою та не становить виключної правової проблеми;

- докази, на підставі яких Товариство з обмеженою відповідальністю "Ратуш-Агро" обґрунтовувало свої вимоги та заперечення, не містили значного обсягу письмових документів, що підлягали аналізу його представником протягом слухання справи в суді першої інстанції.

З огляду на висновок щодо застосування норм права, викладений в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17: "...стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу."

Враховуючи викладене, суд, керуючись ч.5 ст.129 ГПК України, дійшов висновку, що обґрунтованим та розумним розміром компенсації за вказані послуги буде стягнення 5000,00 грн.

Керуючись ст.7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов у справі №902/388/24 задовольнити частково.

2. Стягнути з SC Ela General Com SRL. (Romania) (Rachiti, Botosani Romania, Str.1 Decembrie 52C; VAT RO4766923) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ратуш-Агро" (вул.Свободи, буд.81/49, м.Ямпіль, Могилів-Подільський р-н, Вінницька обл., 24500; ідентифікаційний код: 43482005) 4089,40 євро - основної заборгованості, 36874,77 грн - пені, 3218,48 грн відшкодування витрат зі сплати судового збору та 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 403531,12 грн - пені.

5. Судовий збір в сумі 6966,89 грн залишити за позивачем.

6. Повне рішення надіслати сторонам.

7. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 256, 257 ГПК України).

8. Повне рішення складено 29 вересня 2025 р.

Суддя Нешик О.С.

кількість прим. рішення:

1 - до справи;

2, 3 - Товариству з обмеженою відповідальністю "Ратуш-Агро" - в електронній формі до електронного кабінету в підсистемі ЄСІТС та на адресу електронної пошти (ІНФОРМАЦІЯ_1);

4 - SC Ela General Com SRL ()