ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2025 року м. Дніпро Справа № 908/3462/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Чус О.В. (доповідач),

судді: Іванов О.Г., Кощеєв І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛД ІНЖИНІРИНГ ТА БУДІВНИЦТВО» на рішення Господарського суду Запорізької області від 11.03.2025 (повний текст рішення складено та підписано 13.03.2025, суддя Ярешко О.В.) у справі №908/3462/24

за позовом Фізичної особи-підприємця КОТ РОСТИСЛАВА МИКОЛАЙОВИЧА ( АДРЕСА_1 )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛД ІНЖИНІРИНГ ТА БУДІВНИЦТВО» (Південне шосе, буд. 78А, м. Запоріжжя, 69008)

про стягнення 112 852,13 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 до Господарського суду Запорізької області через систему Електронний суд надійшла позовна заява (вих. № 28/12 від 28.12.2024) Фізичної особи-підприємця КОТ РОСТИСЛАВА МИКОЛАЙОВИЧА до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛД ІНЖИНІРИНГ ТА БУДІВНИЦТВО» про стягнення 73440,00 грн. основного боргу, 6338,02 грн. 3% річних, 33074,11 грн. втрат від інфляції.

Позов обґрунтовано невиконанням відповідачем умов договору від 04.01.2022 № 01/2022/31 про надання послуг великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів, будівельних машин і механізмів, а саме: несплатою послуг, що підтверджується підписаними між сторонами актами здачі-приймання робіт (надання послуг).

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 11.03.2025, в даній справі, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛД ІНЖИНІРИНГ ТА БУДІВНИЦТВО» на користь Фізичної особи-підприємця КОТ РОСТИСЛАВА МИКОЛАЙОВИЧА 66240 (шістдесят шість тисяч двісті сорок) грн. 00 коп. основного боргу, 5716 (п`ять тисяч сімсот шістнадцять) грн. 65 коп. 3% річних, 29831 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот тридцять одна) грн. 55 коп. інфляційних втрат, 2184 (дві тисячі сто вісімдесят чотири) грн. 91 коп. судового збору, 7215 (сім тисяч двісті п`ятнадцять) грн. 69 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення здійснити нарахування 3% річних на суму основного боргу в розмірі 66240 (шістдесят шість тисяч двісті сорок) грн. 00 коп., починаючи з 29.12.2024 до моменту остаточного виконання рішення суду (до моменту повної оплати основного боргу), з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, за формулою: С х 3 х Д : 365 (або 366 днів, виходячи з фактичної кількості днів у році, за який здійснюється розрахунок): 100, де: С - сума основного боргу; 3 - розмір процентів; Д - кількість днів прострочення.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, через систему «Електронний суд», Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛД ІНЖИНІРИНГ ТА БУДІВНИЦТВО», звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 11.03.2025 та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- рішення суду ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Також під час постановлення оскаржуваного рішення мали місце нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

- незважаючи на те, що судом надано оцінку умовам договору про надання позивачем послуг перебазування техніки на предмет відповідності стандартам належності та допустимості доказів, щодо оцінки інших умов договору щодо підтвердження надання послуг техніки суд дійшов до неправильних висновків. Скаржник вважає, що судом безпідставно не враховано доводи Відповідача про те, що за умовами Договору його невід`ємними частинами є додатки (№1 «Вартість послуг техніки», №2 «Талон Замовника», №3 «Заявка», №4 «Вартість перебазування техніки»). Однак, Позивачем долучено до позовної заяви лише 2 додатки до договору - №1 «Вартість послуг техніки» та №4 «Вартість перебазування техніки», не долучаючи при цьому інші додатки - №2 «Талон Замовника», №3 «Заявка». Водночас, відповідно до пункту 2.2 Договору сторони домовилися про те, що підтвердженням надання послуг технікою є Талон Замовника. В Талоні Замовника фіксується тип, марка, модель, державний номер, дата та час початку та закінчення надання послуг. Також, відповідно до пункту 4.7 Договору час, за яким замовником сплачуються виконані роботи, - є фактичне виконання робіт згідно Талону Замовника. Суд же на надав належної оцінки відсутності Талону Замовника, здійснивши посилання лише на акти виконаних робіт. Відповідно до пункту 4.8 Договору розрахунок здійснюється Замовником протягом трьох календарних днів з дня отримання ним від Виконавця належним чином оформлених документів: оригіналів рахунку фактури, акта наданих послуг, талону. Водночас, матеріали справи не містять Талону Замовника як необхідної передумови для оплати. За таких обставин, строк виконання зобов`язань не може вважатися таким, що настав, а зобов`язання простроченим. Щодо відсутності в матеріалах справи талонів замовника та доказів їх надіслання суд зазначив, що «як вказав позивач, талони та заявки складалися позивачем в одному екземплярі, які завозилися відповідачу за його юридичною адресою, та останнім позивачу не поверталися». При цьому Відповідачеві не зрозуміло, чому суд взяв до уваги виключно пояснення Позивача, адже доказів того, що Позивач завозив або надсилав талони та заявки за юридичною адресою Відповідача, Позивач не надавав, а такі докази в матеріалах справи відсутні;

- фактично суд прийняв рішення на підставі припущень пояснень однієї із сторін, не підтверджених належними та допустимими доказами;

- також судом зазначено, що ним оцінено податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, за результатами чого суд дійшов до висновку про реальність наданих послуг спеціальної техніки. Апелянт зазначає, що із наявних накладних не зрозумілий зміст правовідносин, що склалися між сторонами. Адже між сторонами укладалися і інші договори, в тому числі, між Позивачем та дочірніми підприємствами Відповідача;

- також скаржник не погоджується із позицією суду першої інстанції стосовно того, що Відповідачем не заявлялося клопотання про витребування у позивача оригіналів доказів, зокрема актів здачі-приймання робіт (надання послуг); не ставилося під сумнів відповідність поданих копій актів їх оригіналам. Відповідач поставив під сумнів акти виконаних робіт у відзиві на позов. Ніякого значення витребування оригіналів документів у засіданні, що проводиться у спрощеному провадженні, немає, оскільки за відсутності проведення засідань (в порядку письмового провадження), суд не може дослідити оригінали доказів у присутності учасників провадження. Не зрозуміло, у якому вигляді наявні такі акти в електронному чи в письмовому. З одного боку, на актах проставлений цифровий підпис Позивача, з іншого боку фізичний підпис та печатка. Незважаючи за наявність електронного підпису Позивача, в графі, де повинен міститися підпис Відповідача, стоїть фізичний, а не електронний, підпис особи (щодо повноважень такої особи зазначимо нижче). Отже, дані акти не є ані електронним документом, ані паперовим документом в електронному вигляді, та мають т. зв. «гібридний» характер, що прямо суперечить нормам ГПК України;

- посилання позивача на електронні докази як на підставу підтвердження факту виконання робіт є необґрунтованими, оскільки вказані докази не є належними та допустимими в розумінні ст.5, частин 1, 2 ст.6 Закону "Про електронні документи та електронний документообіг" за відсутності електронного цифрового підпису представника Відповідача;

- Договір та додатки до нього з боку відповідача підписані керівником Лебедєвим О.С. Однак, т. зв. «акти виконаних робіт» підписані комерційним директором Бондаренком В.О., який відповідно до ЄДРЮО ФОП та ГФ не є особою, що уповноважена діяти від імені Товариства без довіреності. Також в матеріалах справи відсутні його повноваження представляти інтереси Товариства, оскільки така довіреність не видавалася. Такі документи є порушенням пункту 3.3 Договору, оскільки акти наданих послуг підписуються уповноваженою особою Виконавця. Безпосередньо Лебедєвим О.С. акти виконаних робіт не затверджувалися;

- крім того, зі змісту актів неможливо встановити, де саме виконувалися роботи, якщо вони мали місце, що саме виконувала дана техніка, які роботи, за якою адресою, якою технікою (д/н, ВІН-код). Позивач не довів, що вказані у поданих ним доказах відомості, по-перше, є взагалі роботами, а по-друге, входять до обсягу робіт, які зафіксовані у Акті позивачем; позивач як сторона, яка повинна довести свої вимоги за позовом, не довів, що він надав відповідачу визначений актом обсяг послуг на заявлену до стягнення суму саме у спірний період. Саме по собі лише посилання Позивача у позовній заяві, що «Позивач, виконуючи свої договірні зобов`язання, своєчасно та у повній надав відповідачу передбачені Договором послуги на загальну суму 73 440, 00 грн., що підтверджується Актами здачі-приймання робіт (надання послуг) …» не розкриває змісту виконаних робіт (наданих послуг). Інших допустимих доказів Позивачем не надано;

- відповідно до пункту 4.8 Договору розрахунок здійснюється Замовником протягом трьох календарних днів з дня отримання ним від Виконавця належним чином оформлених документів: оригіналів рахунку фактури, акта наданих послуг, талону. Матеріали справи не містять не лише Талон, а й докази виставлення оригіналів рахунків фактур;

- також скаржник не погоджується із позицією суду, що матеріали справи не містять листування з боку відповідача з вимогою до позивача щодо надання таких оригіналів рахунків-фактур, талонів замовника, а тому доводи Відповідача не знайшли свого підтвердження. Якщо даних документів не було, і послуги не були надані, яким чином Відповідач має здійснювати листування про надання цих документів? Відповідач обґрунтовує свою позицію саме відсутністю документів як підтвердження наданих послуг та моменту виникнення права на оплату. В одному випадку суд зазначає про те, що «як вказав позивач, талони та заявки складалися позивачем в одному екземплярі, які завозилися відповідачу за його юридичною адресою, та останнім позивачу не поверталися» (тобто, те, що вказав відповідач, суд прийняв як факт без підтвердження жодними доказами). В іншому випадку, суд вказує на та, що Відповідач не звертався із листами до Відповідача із вимогою про надання документів. Тобто, дані висновки є протилежними та суперечливими за своєю сутністю.

Представником Фізичної особи-підприємця КОТ РОСТИСЛАВА МИКОЛАЙОВИЧА подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить: залишити рішення Господарського суду Запорізької області від 11.03.2025 у справі № 908/3462/24 без змін, а апеляційну скаргу відповідача на це рішення без задоволення. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "АЛД-ІНЖИНІРІНГ ТА БУДІВНИЦТВО" (Місцезнаходження 69008, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 78 а; Ідентифікаційний код - 43173964) на користь ФІЗИЧНОЇ ОСОБИ-ПІДПРИЄМЦЯ КОТ РОСТИСЛАВА МИКОЛАЙОВИЧА (Місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у повному обсязі. Надати адвокату Тивоненку Данилу Руслановичу можливість участі у всіх судових засіданнях з розгляду цього відзиву в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власного ноутбуку.

Відзив обґрунтований наступним:

- позивач вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване Рішення, яке ґрунтується на всебічному дослідженні доказів, які наявні у матеріалах цієї справи, а також з урахуванням доводів, наведених сторонами на обґрунтування своїх позицій;

- Відповідач свої доводи про неврахування судом першої інстанції невід`ємних частин Договору додатків (№1 «Вартість послуг техніки», №2 «Талон Замовника», №3 «Заявка», №4 «Вартість перебазування техніки») нічим і досі не обґрунтував, адже не надав ці додатки ані суду першої інстанції, ані наразі під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції. Як вбачається із матеріалів апеляційної скарги відповідача, свої заперечення останній стосовно Рішення суду першої інстанції в цій частині не обґрунтував жодними доказами. Позивач же зазначав, що первинні документи (талони, заявки) завозилися ним відповідачу за адресою м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 78 а, тобто за юридичною адресою відповідача. Талони та Заявки позивач складав в одному екземплярі, який позивач особисто надавав відповідачу за адресою його місцезнаходження (юридичною адресою). Проте, відповідачем зазначені документи разом із підписами та відтисками печаток позивачеві не поверталися. Тобто, відповідач не позбавлений права долучити до матеріалів справи вказані вище додатки до Договору, як документальне обґрунтування своїх же доводів. Підсумовуючи все вищевикладене, позивач вважає, що доводи відповідача стосовно неврахування судом першої інстанції додатків (№1 «Вартість послуг техніки», №2 «Талон Замовника», №3 «Заявка», №4 «Вартість перебазування техніки») як невід`ємних частин Договору, безпідставними та необґрунтованими, адже відповідач не позбавлений можливості долучити їх до матеріалів справи на переконання свої же доводів;

- відповідно до п. 4.8. Договору розрахунок здійснюється Замовником протягом 3 (трьох) календарних днів, з дня отримання ним від Виконавця належним чином оформлених документів: оригіналів рахунку-фактури, акту наданих послуг, талону. Зазначені в даному переліку документи надаються Виконавцем одночасно та даний перелік не є вичерпним (п. 4.8. Договору). Тобто, вказаним вище пунктом передбачено складення талону в одному екземплярі. Оскільки позивачем було завезено відповідачу за адресою м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 78 а Талони та Заявки, позивач складав їх в одному екземплярі, і особисто надав їх відповідачеві за адресою його місцезнаходження (юридичною адресою), а останнім спірний талон позивачеві не повернуто разом із підписом та відтиском печатки, позивач позбавлений можливості надати оригінал талону суду апеляційної інстанції;

- Відповідач в апеляційній скарзі вказав, що акти не є ані електронним документом, ані паперовим документом в електронному вигляді, та мають т. зв. «гібридний» характер, що прямо суперечить нормам ГПК України. Позивач же не погоджується із вказаними доводами з огляду на таке. Під час розгляду справи судом першої інстанції, позивачем було долучено до матеріалів справи на підтвердження своїх доводів стосовно належного з його боку виконання зобов`язань Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) № 43 від 02.02.22 р. на загальну суму 12 960,00 грн., у т.ч. ПДВ, № 50 від 05.02.22 р. на загальну суму 15 840,00 грн., у т.ч. ПДВ, № 51 від 06.02.22 р. на загальну суму 18 720,00 грн., у т.ч. ПДВ, № 52 від 07.02.22 р. на загальну суму 12 960,00 грн., у т.ч. ПДВ, № 53 від 08.02.22 р. на загальну суму 12 960,00 грн., у т.ч. ПДВ (надалі акти). Вказані акти є достатніми доказами, належного виконання позивачем своїх договірних зобов`язань, адже останній своєчасно і повному обсязі надав відповідачу послуги на загальну суму 73 440,00 грн. Згідно ч.ч. 1-3, 6 ст. 91 ГПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази у вигляді документів, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Відповідачем не заявлялося клопотання про витребування у позивача оригіналів доказів, зокрема актів здачі-приймання робіт (надання послуг); не ставилося під сумнів відповідність поданих копій актів їх оригіналам. Відтак, позивач вважає, що надані позивачем акти здачі-приймання робіт (надання послуг) є належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України. Крім того, матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів того, що він згідно п. 3.4. Договору надавав письмову мотивовану відмову від підписання актів наданих послуг. У пункті 3.4 Договору сторони визначили, що з моменту затвердження актів наданих послуг заявки, на підставі яких він складений, вважаються виконаними. Підсумовуючи викладене, позивач вважає, що доводи відповідача, що акти не є ані електронним документом, ані паперовим документом в електронному вигляді, та мають т. зв. «гібридний» характер, що прямо суперечить нормам ГПК України, є абсолютно безпідставними;

- долучені позивачем до позовної заяви під час перегляду справи судом першої інстанції акти підписаними представниками обох сторін, як з боку позивача, так і з боку відповідача. Підписанням цих актів сторони підтвердили факт надання послуг позивачем та факт їх отримання відповідачем. Тому не відомо, чому вже після здійснення господарської операції, отримавши послуги від позивача за договором, відповідач підіймає питання наявності дефектів у первинних документах та правильність їх оформлення, адже це не є підставою невнесення оплати за надані останньому послуги. Позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції, що матеріали справи в достатній мірі містять і інші документи на підтвердження ідентифікації відповідача, зокрема, договір та інші додатки до нього містять печатку відповідача, що достатньою мірою доводить факт використання відповідачем в своїй діяльності з метою оформлення відповідних первинних документів печатки підприємства. Відтак, позивач вважає, що печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач використовував печатку, як коли здійснював підписання договору між сторонам, так і задля підписання додатків до нього та спірних сторонами актів здачі-приймання робіт (надання послуг). Враховуючи викладене, встановивши наявність відбитку печатки відповідача на вищенаведених документах, позивач вважає, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, інших документах, що фіксують здійснення господарських операцій. Окрім того, позивач звертає увагу суду, що відповідачем не надавались в ході розгляду справи докази, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа. Докази звернення відповідачем за цим фактом до правоохоронних органів також відсутні. Також довід відповідача «Саме по собі лише посилання Позивача у позовній заяві, що «Позивач, виконуючи свої договірні зобов`язання, своєчасно та у повній надав відповідачу передбачені Договором послуги на загальну суму 73 440, 00 грн., що підтверджується Актами здачі-приймання робіт (надання послуг) …» не розкриває змісту виконаних робіт (наданих послуг), не заслуговує уваги учасників справи, адже до свого доводу позивач долучив акти здачі-приймання робіт (надання послуг), що підписані обома сторонами, скріплені печатками сторін, тобто є документами, що мають юридичну силу, і, в свою чергу, є належними, достатніми, допустимими, вірогідними та достовірними доказами, наданими позивачем;

- відповідачем не додано до матеріалів апеляційної скарги доказів на підтвердження своїх доводів щодо неправомірного підписання спірних актів з боку ОСОБА_1 , адже обов`язок такого доказування покладено саме на відповідача як на сторону, що заявила в цій частині відзиву свої заперечення;

- відповідачем у своїй податковій звітності відображено та останнім вчинено юридично значимі дії по оформленню податкового кредиту за послугами, що відображені в актах, які покладено в підставу позову;

- Відповідач в апеляційній скарзі зазначив, що саме по собі лише посилання позивача у позовній заяві, що «Позивач, виконуючи свої договірні зобов`язання, своєчасно та у повній надав відповідачу передбачені Договором послуги на загальну суму 73 440, 00 грн., що підтверджується Актами здачі-приймання робіт (надання послуг) …» не розкриває змісту виконаних робіт (наданих послуг). Вказаний довід відповідача не заслуговує уваги учасників справи, адже до свого доводу позивач долучив акти здачі-приймання робіт (надання послуг), що підписані обома сторонами, скріплені печатками сторін, тобто є документами, що мають юридичну силу, і, в свою чергу, є належними, достатніми, допустимими, вірогідними та достовірними доказами, наданими позивачем;

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивач вказує, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 8 000,00 грн., що підтверджується ордером від 27.04.2025 року на надання правничої допомоги, Договором № 16/05 від 16.05.2023 року про надання професійної правничої допомоги (далі Договір), Актом № 6 від 26.04.2025 року про надані послуги до Договору.

Таким чином, позивач зазначає, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат позивача на професійну правничу допомогу становить 8 000,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 01.04.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Іванов О.Г., Кощеєв І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.04.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 908/3462/24. Доручено Господарському суду Запорізької області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 908/3462/24.

11.04.2025 матеріали даної справи надійшли до ЦАГС.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛД ІНЖИНІРИНГ ТА БУДІВНИЦТВО» на рішення Господарського суду Запорізької області від 11.03.2025 у справі №908/3462/24; визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

31.05.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛД ІНЖИНІРИНГ ТА БУДІВНИЦТВО» через систему «Електронний суд» звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з Запереченнями на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у яких просить відмовити у задоволенні заяви адвоката Тивоненка Д.Р. в частині відшкодування витрат на правничу допомогу повністю.

Встановлені судом першої інстанції та перевірені апеляційним господарським судом обставини справи.

04.01.2022 між Фізичною особою-підприємцем КОТ РОСТИСЛАВОМ МИКОЛАЙОВИЧЕМ (виконавець, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю АЛД ІНЖИНІРИНГ ТА БУДІВНИЦТВО (замовник, відповідач у справі) укладено договір № 01/2022/31 про надання послуг великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів, будівельних машин і механізмів.

Відповідно до п. 1.1 договору, виконавець зобов`язується на власний ризик та власними засобами надавати замовнику послуги великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів, будівельних машин і механізмів, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити надані послуги (далі по тексту «Техніка»).

Надання послуг технікою за цим договором здійснюється технікою та засобами, що належать виконавцю на праві власності або перебувають у законному володінні, що підтверджується наданими виконавцем копіями документів. Копії документів надаються по мірі необхідності, але в будь-якому разі, до початку першого випадку надання послуг в межах даного договору конкретною одиницею техніки (п. 1.2).

За умовами п. 2.2 договору, сторони домовились про те, що підтвердженням надання послуг технікою є талон замовника (додаток № 2). У талоні замовника вказується тип, марка, модель, держ. номер, дата та час початку та закінчення надання послуг.

У розділі 3 договору сторони визначили порядок факту виконання послуг.

Згідно пунктів:

- 3.1. За результатами наданих послуг один раз на тиждень виконавець складає акти наданих послуг, в яких зазначається наступна інформація вид/найменування засобу техніки, зміст та обсяг послуги, одиниця виміру, кількість часу, вартість одиниці виміру, сума по акту.

- 3.2. До актів наданих послуг надаються оригінали належним чином оформлених рахунків-фактур, талонів замовника.

- 3.3. Акти наданих послуг складаються виконавцем у 2 оригінальних примірниках кожен та надаються один раз на тиждень замовнику. Акти наданих послуг підписуються уповноваженою особою виконавця, скріплюються печаткою виконавця та надаються разом з належним чином оформленими оригіналами рахунку-фактури та талона замовника на затвердження замовнику шляхом особистого вручення, кур`єром або за допомогою поштового зв`язку.

- 3.4. Замовник протягом 3 робочих днів з дати отримання актів наданих послуг затверджує їх або надає письмову мотивовану відмову. Затвердження здійснюється шляхом підписання уповноваженою особою замовника актів наданих послуг та направлення одного з примірників виконавцю. З моменту затвердження актів наданих послуг заявки, на підставі яких він складений, вважаються виконаними.

Відповідно до п. 4.1 договору, ціна (загальна вартість) послуг технікою розраховується на підставі цін (тарифів) за одиницю виміру надання послуг технікою, погоджених сторонами у додатку № 1 «Вартість послуг техніки» та додатку № 4 «Вартість перебазування техніки», які є невід`ємними частинами цього договору.

Згідно п. 4.2, сторони погодили, що вартість перебазування визначається заявкою на перебазування, яку замовник надає виконавцю (додаток № 3). Оплата вартості перебазування здійснюється замовником протягом 3 банківських днів після отримання позитивного висновку комісії, допуску техніки до роботи на будівельному майданчику замовника. У разі не проходження аудита та не допуску до роботи техніки виконавця, вартість перебазування замовником не відшкодовується, а до виконавця застосовуються штрафні санкції в розмірі, обумовленому у заявці.

Замовник додатково здійснює оплату за перебазування транспортного засобу з підприємства виконавця на об`єкт замовника і повернення транспорту з об`єкта замовника у двір виконавця за умови роботи по місту у розмірі 1 робочої години (додаток № 4). У разі роботи за межами міста додаткова оплата відповідно до пробігу автотранспорту та спецтехніки по кілометрах. Вартість перебазування зазначена у додатку № 4 (п. 4.3).

Заявка на послугу технікою направляється замовником шляхом електронного зв`язку на електронну адресу виконавця (п. 4.4).

Відповідно п. 4.7, час, за який замовником сплачуються виконані роботи є фактичне виконання робіт згідно талону замовника. Замовник забезпечує виконавця об`ємом робіт впродовж робочої зміни, яка становить не менше 8-ми годин на добу.

Згідно з п. 4.8, розрахунок здійснюється замовником протягом 3 календарних днів з дня отримання ним від виконавця належним чином оформлених документів: оригіналів рахунку-фактури, акту наданих послуг, талону. Зазначені в даному переліку документи надаються виконавцем одночасно та даний перелік не є вичерпним.

Згідно з п. 7.1, договір набирає чинності з 04.01.2022 і діє до 31.12.2022.

Між сторонами договору укладена додаткова угода № 1 від 01.02.2022, якою змінено додаток № 1 «Вартість послуг техніки» та додаток № 4 «Вартість перебазування техніки», які викладені в новій редакції.

Згідно матеріалів справи, між сторонами з посиланням на договір № 01/2022/31 від 04.01.2022 та на відповідні рахунки-фактури підписані акти здачі-приймання робіт (надання послуг):

- № 43 від 02.02.2022 на суму 12960,00 грн. (послуги автопідйомника Scania (35 м) 8 годин, 9600,00 грн. без ПДВ; перебазування автопідйомника Scania (35 м) - 1 послуга, 1200,00 грн. без ПДВ);

- № 50 від 05.02.2022 на суму 15840,00 грн. (послуги автопідйомника Scania (35 м) 10 годин, 12000,00 грн. без ПДВ; перебазування автопідйомника Scania (35 м) - 1 послуга, 1200,00 грн. без ПДВ);

- № 51 від 06.02.2022 на суму 18720,00 грн. (послуги автопідйомника Scania (35 м) 12 годин, 14400,00 грн. без ПДВ; перебазування автопідйомника Scania (35 м) - 1 послуга, 1200,00 грн. без ПДВ);

- № 52 від 07.02.2022 на суму 12960,00 грн. (послуги автопідйомника Scania (35 м) 8 годин, 9600,00 грн. без ПДВ; перебазування автопідйомника Scania (35 м) - 1 послуга, 1200,00 грн. без ПДВ);

- № 53 від 08.02.2022 на суму 12960,00 грн. (послуги автопідйомника Scania (35 м) 8 годин, 9600,00 грн. без ПДВ; перебазування автопідйомника Scania (35 м) - 1 послуга, 1200,00 грн. без ПДВ), всього на загальну суму 73440,00 грн.

Усі акти підписані представниками сторін, з боку відповідача комерційним директором Бондаренком В.О., та затверджений директором ТОВ АЛД ІНЖИНІРИНГ ТА БУДІВНИЦТВО Лебедєвим О.С., підписи яких скріплені круглою печаткою Товариства.

В матеріалах справи наявні рахунки-фактури, виписані позивачем відповідачу, та на які містяться посилання в перелічених вище актах. Рахунки підписані електронним підписом ФОП КОТ Р.М.

Позивачем виписано відповідні податкові накладні за усіма актами.

Згідно наданого ГУ ДПС у Запорізькій області витягу з Єдиного реєстру податкових накладних (податковий кредит) за період лютий 2022 по ТОВ АЛД-ІНЖИНІРІНГ ТА БУДІВНИЦТВО з контрагентом ФОП КОТ Р.М., усі податкові накладні зареєстровані.

У листі ГУ ДПС у Запорізькій області від 05.02.2025 вих. № 4742/6/08-01-04-03 зазначено, що ТОВ АЛД ІНЖИНІРИНГ ТА БУДІВНИЦТВО у додатку до податкової декларації з ПДВ за лютий 2022, а саме: у розділі ІІ Податковий кредит, у таблиці 2.1 (відомості про операції з придбання з податком на додану вартість, які підлягають оподаткуванню за основною ставкою та ставками 7% і 14%) у рядку 12 відображено обсяг постачання (без податку на додану вартість) у сумі 61200 грн. та сума податку на додану вартість за основною ставкою у сумі 12240 грн.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічний припис містить стаття 193 Господарського кодексу України.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договір.

За приписами статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

У відповідності до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що відповідач не заперечив укладення між сторонами договору № 01/2022/31 від 04.01.2022.

Згідно тексту договору, додатками до нього є: додаток № 1 Вартість послуг техніки; додаток № 2 талон замовника; додаток № 3 заявка; додаток № 4 вартість перебазування техніки.

Відповідач зауважує, що позивачем до матеріалів справи не надано додатків №№ 2, 3 до договору.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачем не надані складені сторонами договору на його виконання талони замовника та заявки. Відтак, місцевий господарський суд обґрунтовано не досліджував відповідність їх складення додаткам №№ 2, 3 до договору. Як вірно вказано в оскаржуваному рішенні, відповідач, як сторона договору № 01/2022/31, не був позбавлений можливості долучити до відзиву ці додатки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надані копії актів здачі-приймання робіт (надання послуг), які підписані представниками сторін, з боку відповідача комерційним директором Бондаренком В.О., та затверджені директором ТОВ АЛД ІНЖИНІРИНГ ТА БУДІВНИЦТВО Лебедєвим О.С., підписи яких скріплені круглою печаткою Товариства.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач не заперечив фактичного надання позивачем послуг.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що не підписання актів директором ТОВ АЛД ІНЖИНІРИНГ ТА БУДІВНИЦТВО Лебедєвим О.С., про що зазначив відповідач як у відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі, не підтверджується матеріалами справи, оскільки всі акти, що покладені в підставу позову, затверджені директором Лебедєвим О.С.

Крім того, апеляційний суд враховує, що статтею 58-1 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим.

Підприємство не зобов`язане проставляти відтиск печатки на первинному документі, якщо правила складання такого документа прямо цього не передбачають, а тому підприємство самостійно вирішує здійснювати свою діяльність з печаткою чи без неї.

Разом з тим, з обставин, встановлених судом вбачається, що скаржник використовував печатку у своїй діяльності, у тому числі в оформленні документів за спірними правовідносинами.

При цьому, печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин, повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на документи, що фіксують здійснення господарських операцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.07.2024 у справі № 911/2502/22.

У справі, що розглядається, встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах, судова колегія доходить до висновку, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки при нанесенні відбитків на документи, що фіксують здійснення господарських операцій.

На переконання колегії суддів, господарським судом слушно враховано, що відповідачем не заявлено про підроблення підпису Лебедєва О.С. чи печатки Товариства, або її викрадення, відбитки якої містяться на актах.

За умовами п. 3.4 договору, затвердження актів здійснюється шляхом підписання уповноваженою особою замовника актів наданих послуг.

Тобто, відповідач, як замовник за договором, самостійно визначає уповноважену ним особу для підписання актів наданих послуг.

З огляду на викладене, відповідні доводи апелянта про те, що акти здачі-приймання робіт (надання послуг) підписані не уповноваженою на те особою та безпосередньо Лебедєвим О.С. не затверджувалися, відхиляються колегією суддів.

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд доречно врахував те, що за умовами п. 3.1 договору, саме за результатами наданих послуг складаються акти наданих послуг.

Як вірно вказано в оскаржуваному рішенні, в актах здачі-приймання робіт (наданих послуг), що покладені в підставу позову, зазначені всі необхідні реквізити, відповідно до п. 3.1 договору, а саме: вид/найменування засобу техніки, зміст та обсяг послуги, одиниця виміру, кількість часу, вартість одиниці виміру, сума по акту.

Таким чином, колегія суддів погоджується із господарським судом, що вказані акти підтверджують надання позивачем відповідачу послуг на загальну суму 73440,00 грн.

Крім того, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції прийняв рішення на підставі припущень - пояснень однієї зі сторін, не підтверджених належними та допустимими доказами, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні наданих сторонами доказів, у тому числі письмових документів, а також пояснень сторін, які були належним чином оцінені у сукупності, відповідно до вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Більше того, апелянтом не наведено жодних конкретних доказів або обґрунтованих заперечень, які б спростовували висновки суду першої інстанції або свідчили про порушення принципу змагальності чи об`єктивності розгляду справи.

Заперечення відповідача щодо ненадання до актів оригіналів рахунків-фактур, талонів замовника, правомірно відхилені судом першої інстанції з огляду на наступне.

Господарським судом вірно враховано, що матеріали справи не містять листування з боку відповідача з вимогою до позивача щодо надання таких оригіналів рахунків-фактур, талонів замовника. Крім того, в усіх актах містяться посилання на відповідні рахунки-фактури.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за приписами частини 1 статті 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Частиною 1 статті 613 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають з суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора (частина 2 статті 613 Цивільного кодексу України).

У той же час, рахунок-фактура є документом, який містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти. Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною обставиною, у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України, та не є простроченням кредитора, в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України. Тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити належні за договором платежі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 15.05.2019 у справі № 910/13527/17 та від 24.09.2024 у справі № 910/19091/23.

Відповідач в апеляційній скарзі вказує, що акти не є ані електронним документом, ані паперовим документом в електронному вигляді, та мають т. зв. «гібридний» характер, що прямо суперечить нормам ГПК України. Колегія суддів не погоджується із вказаними доводами з огляду на наступне.

Як вже зазначалося вище, згідно матеріалів справи, між сторонами з посиланням на договір № 01/2022/31 від 04.01.2022 та на відповідні рахунки-фактури підписані акти здачі-приймання робіт (надання послуг): № 43 від 02.02.2022 на суму 12960,00 грн. (послуги автопідйомника Scania (35 м) 8 годин, 9600,00 грн. без ПДВ; перебазування автопідйомника Scania (35 м) - 1 послуга, 1200,00 грн. без ПДВ); № 50 від 05.02.2022 на суму 15840,00 грн. (послуги автопідйомника Scania (35 м) 10 годин, 12000,00 грн. без ПДВ; перебазування автопідйомника Scania (35 м) - 1 послуга, 1200,00 грн. без ПДВ); № 51 від 06.02.2022 на суму 18720,00 грн. (послуги автопідйомника Scania (35 м) 12 годин, 14400,00 грн. без ПДВ; перебазування автопідйомника Scania (35 м) - 1 послуга, 1200,00 грн. без ПДВ); № 52 від 07.02.2022 на суму 12960,00 грн. (послуги автопідйомника Scania (35 м) 8 годин, 9600,00 грн. без ПДВ; перебазування автопідйомника Scania (35 м) - 1 послуга, 1200,00 грн. без ПДВ); № 53 від 08.02.2022 на суму 12960,00 грн. (послуги автопідйомника Scania (35 м) 8 годин, 9600,00 грн. без ПДВ; перебазування автопідйомника Scania (35 м) - 1 послуга, 1200,00 грн. без ПДВ), всього на загальну суму 73440,00 грн.

Усі акти підписані представниками сторін, з боку відповідача комерційним директором Бондаренком В.О., та затверджений директором ТОВ АЛД ІНЖИНІРИНГ ТА БУДІВНИЦТВО Лебедєвим О.С., підписи яких скріплені круглою печаткою Товариства.

В матеріалах справи наявні рахунки-фактури, виписані позивачем відповідачу, та на які містяться посилання в перелічених вище актах. Рахунки підписані електронним підписом ФОП КОТ Р.М.

Згідно частин 1-3, 6 статті 91 Господарського процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази у вигляді документів, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Судом першої інстанції слушно враховано, що відповідачем не заявлялося клопотання про витребування у позивача оригіналів доказів, зокрема, актів здачі-приймання робіт, не заперечувалася, з посиланням на належні докази, відповідність поданих копій актів їх оригіналам.

Відтак, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано визнав надані позивачем акти здачі-приймання робіт (надання послуг) належними та допустимими доказами в розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, як правильно встановлено місцевим господарським судом, матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів того, що він згідно п. 3.4 договору надавав письмову мотивовану відмову від підписання актів наданих послуг.

У пункті 3.4 договору сторони визначили, що з моменту затвердження актів наданих послуг заявки, на підставі яких він складений, вважаються виконаними.

З огляду на викладене, доводи відповідача, що акти не є ані електронним документом, ані паперовим документом в електронному вигляді, та мають т. зв. «гібридний» характер, що прямо суперечить нормам ГПК України, є безпідставними.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (пунктом 201.10 статті 201 цього Кодексу).

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки.

Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Такий висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 зі справи № 910/23097/17.

З урахуванням наведеного Верховний Суд зазначає, що, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, господарські суди повинні враховувати фактичні дії як постачальника так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

Якщо сторона заперечує факт передачі товару за договором поставки за податковими накладними, але одночасно реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими накладними, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною. У такому випадку дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, при розгляді цієї справи судом першої інстанції було встановлено, що позивачем були складені та зареєстровані відповідні податкові накладні за усіма актами.

У листі ГУ ДПС у Запорізькій області від 05.02.2025 вих. № 4742/6/08-01-04-03 зазначено, що ТОВ АЛД ІНЖИНІРИНГ ТА БУДІВНИЦТВО у додатку до податкової декларації з ПДВ за лютий 2022, а саме: у розділі ІІ Податковий кредит, у таблиці 2.1 (відомості про операції з придбання з податком на додану вартість, які підлягають оподаткуванню за основною ставкою та ставками 7% і 14%) у рядку 12 відображено обсяг постачання (без податку на додану вартість) у сумі 61200 грн. та сума податку на додану вартість за основною ставкою у сумі 12240 грн.

Отже, як вірно зазначено місцевим господарським судом, відповідачем у своїй податковій звітності відображено та останнім вчинено юридично значимі дії по оформленню податкового кредиту за послугами, що відображені в актах, які покладено в підставу позову.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідач не надав суду доказів, що відповідні податкові накладні були зареєстровані позивачем поза межами даного договору чи не на його виконання.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Між сторонами було підписано акти здачі-приймання робіт (надання послуг) на загальну суму 73440,00 грн., із якої послуги автопідйомника склали суму 66240,00 грн. з ПДВ, послуги перебазування автопідйомника суму 7200,00 грн. з ПДВ.

Господарським судом враховано не доведення позивачем настання строку для оплати вартості перебазування, та відповідно обґрунтовано відмовлено в стягненні суми 7200,00 грн. за послуги перебазування в зв`язку з недоведеністю позову в цій частині.

Як вірно зазначено в оскаржуваному рішенні, доказів оплати послуг автопідйомника в сумі 66240,00 грн. сторонами суду не надано.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, про стягнення з відповідача на користь позивача 66240,00 грн. основного боргу. На переконання колегії суддів, позов в цій частині правомірно визнано місцевим господарським судом обґрунтованим та доведеним.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Позивач нарахував 3% річних з 12.02.2022 по 28.12.2024 на суму 73440,00 грн. та інфляційні втрати на суму 73440,00 грн. за період з лютого 2022 по листопад 2024.

Як вірно зазначено в оскаржуваному рішенні, оскільки суд визнав обґрунтованою суму основного боргу 66240,00 грн., то 3% річних та інфляційні втрати слід нараховувати саме на цю суму.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з ним та вважає, що останній є обґрунтованим та арифметично вірним, а відтак розраховані місцевим господарським судом сума 3% річних - 5716,65 грн. та сума інфляційних втрат 29831,55 грн. є правомірними та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. У стягненні 621,37 грн. 3% річних та 3242,56 грн. інфляційних втрат судом першої інстанції правомірно відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю позову в цій частині.

Відповідач не наводить в апеляційній скарзі заперечень щодо правильності здійсненого розрахунку.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Відповідно до частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22, під час прийняття рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд вправі відповідно до частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) зазначити в рішенні про нарахування відповідних або відсотків, або ж пені до моменту виконання рішення. Не допускається зазначати в рішенні про одночасне нарахування відповідних відсотків та пені до моменту виконання рішення суду. Таке нарахування суд може здійснити лише на підставі процесуального клопотання позивача. Питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності. Нарахування пені або відсотків у порядку частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання зобов`язання. Тобто це ті самі заходи відповідальності, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3% річних охоплюються приписами частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) за умови, що позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3% річних за порушення виконання зобов`язання та суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цієї вимоги.

Враховуючи вказані приписи процесуального законодавства та клопотання позивача, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено в рішенні про здійснення нарахування 3% річних на суму основного боргу в розмірі 66240,00 грн., починаючи з 29.12.2024 до моменту остаточного виконання рішення суду (до моменту повної оплати основного боргу), з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, за формулою: С х 3 х Д : 365 (або 366 днів, виходячи з фактичної кількості днів у році, за який здійснюється розрахунок): 100, де: С - сума основного боргу; 3 - розмір процентів; Д - кількість днів прострочення.

Відповідач не наводить в апеляційній скарзі обставин, за яких відсутні підстави для встановлення судом порядку виконання судового рішення в частині нарахування 3% річних на суму основного боргу у розмірі 66240,00 грн., починаючи з 29.12.2024 до моменту остаточного виконання рішення суду (до моменту повної оплати основного боргу).

Крім того, звертаючись з апеляційною скаргою відповідач просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, при цьому, апелянт не наводить в скарзі доводів незгоди з рішенням суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Так, колегія суддів дослідивши рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, що була задоволена частково в розмірі 7215,69 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, вважає зазначену суму витрат доведеною, обґрунтованою та співмірною із складністю справи та ціною позову.

Таким чином, дослідивши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни рішення не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції безпідставними.

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, надав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.

З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Запорізької області від 11.03.2025 у справі №908/3462/24 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛД ІНЖИНІРИНГ ТА БУДІВНИЦТВО» на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на апелянта.

З підстав наведеного та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛД ІНЖИНІРИНГ ТА БУДІВНИЦТВО» на рішення Господарського суду Запорізької області від 11.03.2025 у справі №908/3462/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 11.03.2025 у справі №908/3462/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.Г. Іванов