ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року Справа № 906/1019/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Тимошенко О.М. , суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання Кушнірук Р.В.

за участю представників сторін:

позивача: представник Голець Г.В. - адвокат

відповідача: представник Гончарук О.М. - адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" на рішення Господарського суду Житомирської області від 21.05.2025, ухваленого суддею Прядко О.В. у справі №906/1019/24

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільних систем" Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз"

про стягнення 3244285,41 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 11.11.2024)

ВСТАНОВИВ:

1. Процесуальне рішення, яке оскаржується у суді апеляційної інстанції.

1.1. Предметом оскарження в суді апеляційної інстанції є рішення Господарського суду Житомирської області від 21.05.2025 у справі №906/1019/24.

1.2. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 21.05.2025 у справі №906/1019/24 позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільних систем" Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" про стягнення 3244285,41 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 11.11.2024) задоволено у повному обсязі. стягнуто з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільних систем" Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 2199880,47 грн основного боргу, 361223,38 грн пені, 541526,33 грн інфляційних втрат, 141655,23 грн 3% річних та 48664,28 грн судового збору.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Між сторонами даного спору укладено договір оренди газопроводів та споруд на них №14/1289/04 від 01.10.2004, який за своїм змістом та правовою природою є договором оренди. Згідно з п.п.10.1, 10.5 договору оренди, цей договір укладено строком на 360 днів, що діє з 01.10.2004 до 25.09.2005 включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення дії цього договору або його зміну після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін та на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

2.2. Як вбачається із матеріалів справи, а також обставин, встановлених судами при розгляді господарської справи №906/107/18 за позовом НАК "Нафтогаз України" до АТ "Житомиргаз" про визнання договору на експлуатацію укладеним у редакції наданій НАК Нафтогаз України. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 13.06.2018, залишеним без змін постановою апеляційного господарського суду від 11.09.2018, у справі №906/107/18 у позові відмовлено у зв`язку з тим, що, на думку суду, визнання укладеним спірного договору, обов`язковість укладення якого не передбачена законом, суперечить загальним засадам цивільного законодавства про свободу договору та не ґрунтується на вимогах законодавства. Постановою Верховного Суду від 16.07.2019 вищезазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі №906/107/18 скасовані, а ця справа була направлена на новий розгляд до господарського суду. Під час нового розгляду справи №906/107/18 НАК Нафтогаз України подала заяву про відмову від позову, зважаючи на зміни у законодавстві, а саме прийняття нової редакції статті 181 ГК України, яка не містить вимоги щодо складання протоколу розбіжностей та порядку їх судового врегулювання, яка прийнята судом, відповідно провадження у справі закрито.

2.3. У подальшому при розгляді справи №910/12821/20 (за позовом АТ "Житомиргаз" до НАК "Нафтогаз України" про розірвання договору оренди) суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що сторонами не було погоджено усіх істотних умов договору на експлуатацію, оскільки AT "Житомиргаз" виклав у протоколі розбіжностей зовсім інший варіант договору.

2.4. Враховуючи наведені законодавчі зміни до статті 181 ГК України, факт відмови НАК "Нафтогаз України" від позову у справі №906/107/18 не призвів до автоматичного укладання договору на експлуатацію в редакції, запропонованій АТ "Житомиргаз" у протоколі розбіжностей до цього договору.

2.5. Таким чином, рішенням Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі №910/12821/20, залишеним без змін постановою апеляційного суду від 16.11.2022, встановлено, що договір на експлуатацію на час вирішення вказаного спору про розірвання договору оренди укладено не було. Отже, з огляду на вищенаведене, договір оренди для позивача є законною підставою користування спірним газопроводом з метою розподілу природного газу. Судом першої інстанції також було встановлено, що АТ "Житомиргаз" у встановлений пунктом 5.6 договору оренди від 01.10.2004 строк, орендоване майно відповідачу не повернуло та продовжує його використовувати для здійснення своєї господарської діяльності з розподілу природного газу та отримання прибутку.

2.6. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.02.2023 у cправі №910/12821/20 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ "Житомиргаз" на вказані рішення суду першої та апеляційної інстанцій.

2.7. Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

2.8. При розгляді цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених фактичних обставин, зазначено, що договір на експлуатацію із урахуванням протоколу розбіжностей не можна вважати укладеним, оскільки сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, і НАК "Нафтогаз України" передав спір в установлений законом строк на вирішення суду, тобто такий договір підлягав укладенню в судовому порядку. Судами встановлено, що договір на експлуатацію на час вирішення вказаного спору про розірвання договору оренди укладено не було.

2.9. Судом першої інстанції зазначено, що надання іншої оцінки певним обставинам під час розгляду даної справи №906/1019/24, які оцінювались при розгляді справи №910/12821/20 між тими ж сторонами спору, ставить під сумнів правильність та однозначність зроблених судом висновків у відповідному попередньому судовому рішенні. Враховуючи відсутність належних, допустимих та достовірних доказів відповідача, наданих в порядку положень ст.ст.76-78 ГПК України, які спростовували б факт неукладення між сторонами договору на експлуатацію газорозподільних систем від 11.01.2018 №50/12/07/18 та продовження строку дії договору оренди газопроводів та споруд на них №14/1289/04 від 01.10.2004, а також, враховуючи, що саме ці обставини безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судами при розгляді справи №910/12821/20, що відображено в мотивувальній частині рішення суду від 10.08.2022 та постанови апеляційного господарського суду від 16.11.2022 у справі №910/12821/20, судом першої встановлено наявність преюдиційних фактів, встановлених під час розгляду справи №910/12821/20, які не підлягають повторному доведенню під час розгляду даної справи №906/1019/24.

2.10. Матеріали даної справи не містять доказів наявності іншого укладеного між сторонами договору, який встановлював би правомірність володіння та користування (експлуатації) відповідачем на законних підставах спірним газопроводом, як не містять і доказів виконання між сторонами умов договору на експлуатацію газорозподільних систем від 11.01.2018 №50/12/07/18, починаючи з 2018 року і до теперішнього часу. У матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем орендованого майна в порядку, передбаченому п.2.4 договору оренди, а отже позивач обґрунтовано вважає договір оренди діючим та продовженим на новий строк. Правовідносини між сторонами щодо користування майном спірним газопроводом існували і продовжують існувати на теперішній час на підставі договору оренди №14/1289/04 від 01.10.2004 з урахуванням його автоматичної пролонгації (враховуючи відсутність заяв сторін про припинення дії цього договору, поданих у визначений п.10.5 договору строк). Доказів протилежного суду не представлено.

2.11. Виходячи із системного аналізу статті 604 ЦК України та встановлених фактичних обставин, так як договір оренди газопроводів та споруд на них №14/1289/04 від 01.10.2004 є укладеним, дійсним, не розірваний, не припинений, а отже є обов`язковим для виконання сторонами, доказів того, що між сторонами була досягнута домовленість про заміну первісного зобов`язання за цим договором новим зобов`язанням, зокрема, за договором на експлуатацію об`єктів газорозподільної системи від 11.01.2018 №50/12/07/18, матеріали справи не містять; факт укладення між сторонами договору на експлуатацію не підтверджено належними й допустимими доказами - зобов`язання відповідача своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату за договором оренди газопроводів та споруд на них №14/1289/04 від 01.10.2004 не припинилось і заміни його новим зобов`язанням не відбулося. Аргументи відповідача про те, що у спірних відносинах мала місце новація, є необґрунтованими. Відповідачем не доведено передбачених статтею 604 ЦК України умов здійснення новації.

2.12. Договір оренди газопроводів та споруд на них №14/1289/04 від 01.10.2004 містить положення щодо розміру, порядку розрахунку та внесення орендної плати (п.3 цього договору), що свідчить про узгодження сторонами орендної плати як істотної умови договору. Додаткові угоди щодо внесення змін до умов договору в частині орендної плати сторонами не укладалися, розмір орендної плати відповідно до п.3.4 договору не переглядався. Факт наявної заборгованості за договором оренди відповідачем не спростовано, власного контррозрахунку суду не подано. Позов в частині вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 2199880,47 грн основного боргу є обґрунтованим.

2.13. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України). Статтею 611 ЦК України також передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

2.14. Відповідальність у вигляді пені передбачена п.3.5 договору оренди. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Нараховані позивачем та заявлені до стягнення з відповідача у зв`язку з простроченням орендної плати пеня у розмірі 361223,38 грн, інфляційні втрати у розмірі 541526,33 грн та 3% річних у розмірі 141655,23 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 11.11.2024) є обґрунтованими та арифметично правильними.

3. Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; короткий зміст вимог апеляційної скарги.

3.1. Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз", 23.06.2025 через систему "Електронний суд", звернулось до апеляційного суду з апеляційною скаргою (вх2815/25 від 23.06.2025), в якій просить: скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 21.05.2025 по справі №906/1019/24 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовної заяви Філії ЦМГС НАК Нафтогаз України у справі №906/1019/24 в повному обсязі. Стягнути з Філія ЦМГС НАК Нафтогаз України на користь АТ "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" судові витрати за подання даної апеляційної скарги.

3.2. Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним та помилковим з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосування норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню.

3.3. Апелянт вважає, що суд першої інстанції: не врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16.07.2019 по справі № 906/107/18, де судом встановлено, що договір, зокрема договір експлуатації газорозподільної системи є обов`язковим до укладення для сторін Позивача та Відповідача. Не врахував позицію Відповідача, що за дійсних обставин справи у спірних відносинах, мало місце новації. Так, серед іншого апелянт зазначає, важливим уточненням обставин, в тому числі обставин, які були предметом розгляду по справі № 906/107/18 є саме те, що Договір експлуатації в редакції Позивача та Договір експлуатації з протоколом розбіжностей в редакції Відповідача, крім того, що відрізнявся концептуально стороною, яка мала здійснювати оплату (в редакції Позивача оплата за договором здійснюється Відповідачем, а в редакції Відповідача навпаки Позивачем) і рядом інших умов, так і одним з основоположних положень такого Договору експлуатації, була наявність підвідного газопроводу до с. Гулянка Коростенського району Житомирської області (Газопровід с. Гулянка) в редакції Відповідача та його відсутність в Договорі експлуатації в редакції Позивача. Таким чином, відмова від здійснення оплати пов`язана на пряму, з обставинами, які були предметом розгляду та оцінки у справі № 906/107/18.

3.4. Скаржник посилаючись на частину 4 статті 75 ГПК України, статтю 236 ГПК України, щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду зазначає, що у даному випадку для правильної оцінки, повноти, всебічності та законності прийняття судового рішення по суті спору в межах даної справи №906/1019/24, є пряма та об`єктивна необхідність в оцінці судом обставин встановлених в межах судової справи №906/107/18, з урахуванням висновків щодо застосування норм права в подібних правовідносинах (мається на увазі правовідносин, які були предметом розгляду по справі № 906/107/18).

3.5. Апелянт вважає, що Договір на експлуатацію є укладеним в редакції Відповідача з урахуванням протоколу розбіжностей. До такого висновку можна дійти, здійснивши аналіз обставин пов`язаних з укладенням Договору на експлуатацію з протоколом розбіжностей, через призму таких критеріїв: - нормативно-правове регулювання відносин з укладення Договору на експлуатацію з протоколом розбіжностей; обставини встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили по справі №906/107/18; висновки Верховного Суду у справах подібних до справи №906/107/18.

3.6. Також суд першої інстанції не врахував, що в матеріалах справи абсолютно відсутні достатні та належні докази обґрунтованості заявленої суми до стягнення, оскільки розрахунки за основним боргом не надані і не можуть бути надані Позивачем, в силу того, що така істотна умова Договору оренди від 01.10.2004 не була узгоджена Сторонами у відповідний спосіб, а якщо навіть і припустити, що додаток до Договору оренди від 01.10.2004 "Розрахунок орендної плати" слід взяти до уваги, то Методика №786, втратила чинність, однак жодним чином, ані в двосторонньому порядку, ані в односторонньому порядку, узгодження заміни даної Методики № 786 чи то методики розрахунку орендної плати, в цілому не відбулось.

3.7. Скаржник звертає увагу суду, що з усіх додатків до Договору оренди від 01.10.2004 є погодженим тільки акт приймання-передачі орендованого Майна, натомість інші додатки не погоджувались, а протокол узгодження орендної плати, взагалі відсутній. Таким чином, абсолютно не зрозумілим та не обґрунтованим зі сторони Позивача залишається сума орендної плати, це в світлі того, що період за який визначено Позивачем борг, це липень 2020 року грудень 2023 року, водночас Методика розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затверджена постановою від 04.10.1995 № 786 втратила чинність 19.06.2021 на підставі постанови від 28.04.2021 № 630 Кабінету Міністрів України «Деякі питання розрахунку орендної плати за державне майно», це з урахуванням того, що Методика № 786 зазначена в додатку «Розрахунок орендної плати» до Договору оренди від 01.10.2004, як основоположний документ на підставі якого здійснюються всі розрахунки за спірним Договором оренди від 01.10.2004.

3.8. Таким чином, в цій частині відповідач вважає, що розрахунки за основним боргом не надані і не можуть бути надані Позивачем, в силу того, що така істотна умова Договору оренди від 01.10.2004 не була узгоджена Сторонами у відповідний спосіб, в силу того, що Методика № 786, втратила чинність, однак жодним чином, ані в двосторонньому порядку, ані в односторонньому порядку, узгодження заміни даної Методики №786 чи то методики розрахунку орендної плати, в цілому не відбулось.

3.7. З огляду на норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини та були чинними на момент існування спірних відносин, пов`язаних з укладенням Договору експлуатації, то цілком об`єктивно можна стверджувати про те, що Договір експлуатації є договором укладення якого є обов`язковим на підставі закону та те, що Відповідач є виконавцем за Договором експлуатації (в період його укладення) та займав монопольне становище на ринку розподілу природного газу в межах Житомирської області, де знаходяться розподільчі газопроводи Позивача, а від так співвідносячи норми законодавства України, які діяли в спірний період та фактичні обставини справи, єдиним можливим твердженням щодо питання укладеності Договору експлуатації є тільки те, що Договір експлуатації укладений з протоколом розбіжностей, тобто в редакції Відповідача, адже саме Позивач був зобов`язаний врегулювати розбіжності, що залишились не врегульованими шляхом звернення до суду, однак в результаті судового розгляду по справі №906/107/18, Позивач зажадав припинення розгляду цих розбіжностей судом, що залишились не врегульованими, що має наслідком прийняття редакції Договору експлуатації з протоколом розбіжностей.

3.8. Також зазначає, про висновки Верховного Суду від 16.07.2019 по справі №906/107/18: « 4.2. З огляду на викладене, висновок судів попередніх інстанцій про те, що укладення спірного договору для сторін не є обов`язковим у розумінні частини 3 статті 179 Господарського кодексу України, зроблений як наслідок неправильного застосування норм матеріального права, оскільки господарськими судами не враховано такого.». «Отже, сторони спору у даній справі зобов`язані укласти один із договорів, що передбачений пунктом 2 розділу ІІІ "Основні правила технічної експлуатації газорозподільної системи" Кодексу ГРС, як такий, що вимагається законом.». «Як встановлено судами за змістом позовної заяви, предметом врегулювання правовідносин за спірним договором є право на експлуатацію газорозподільної системи та її об`єктів. Отже, у даній справі заявлена позовна вимога про укладення договору, який є обов`язковим до укладення в силу спеціальних нормативних вимог (статті 9 Закону України "Про трубопровідний транспорт" та пункту 2 розділу ІІІ "Основні правила технічної експлуатації газорозподільної системи" Кодексу ГРС), що надає можливість укладення такого договору в судовому порядку відповідно до частин 7-8 статті 181 та статті 179 Господарського Кодексу України за наявності спору щодо окремих умов договору.». Таким чином, Верховний Суд встановив, що договір, зокрема договір експлуатації газорозподільної системи є обов`язковим до укладення для сторін Позивача та Відповідача, в той же час, Верховним судом встановлено, що свобода договору, притаманна приватним інтересам сторін при укладенні договору, за дійсних обставин може обмежуватись, адже мова йде про суспільні інтереси, які превалюють над приватними.

3.8.1. При цьому, скаржник також в апеляційній скарзі також наводить висновки Верховного Суду у справах подібних до зазначеної справи №906/107/18.

3.9. З урахуванням реальних, фактичних та дійсних обставин справи, в тому числі тих, що встановлених у справі №906/107/18, з огляду на висновки Верховного Суду щодо застосування норм права в подібних справах, стосовно визнання договору на експлуатацію газорозподільних систем, укладеним, відповідач вважає, що за цих обставин, Договір експлуатації є укладеним з протоколом розбіжностей, тобто в редакції Відповідача, що також включає в себе Газопровід с. Гулянка, який також є предметом оренди за Договором оренди від 01.10.2004, а від так відбулась новація в частині Газопроводу с. Гулянка. При цьому, зауважує, що взаємна згода (домовленість), зі сторони Позивача мала місце бути. Адже в абзаці другому ч. 1 ст. 641 ЦК України зазначено: «..і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.». В той же час, норми ГК України (в редакції, що діяла в період укладення Договору експлуатації), також передбачали обов`язковість укладення відповідних договорів (договір є обов`язковим до укладення в силу закону та виконавець суб`єкт монополії), що в підсумку вказує тільки про одне: Позивач відмовившись від врегулювання розбіжностей, які виникли внаслідок укладення Договору експлуатації, підтвердив те, що цей Договір є укладеним в редакції Відповідача.

4. Відзив на апеляційну скаргу, заяви та клопотання, які надійшли від учасників апеляційного провадження, заяви про відводи та самовідводи.

4.1. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" на рішення Господарського суду Житомирської області від 21.05.2025 у справі №906/1019/24. Розгляд справи призначено на 10.09.2025 о 15:15год.

4. 2 Позивач Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільних систем" Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у відзиві просить апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Житомирської області від 21.05.2025 у справі №906/1019/24 залишити без змін.

4.3. Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.09.2025 забезпечено уповноваженим представникам позивача та відповідача Гончарук О.М. та Голець Г.В. проведення судового засідання 10.09.2025 о15:15год в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів.

4.4. 10.09.2025 до участі у судовому засіданні з розгляду апеляційної скарги у даній справі в режимі відеоконференції, згідно ухвали суду, долучились представники позивача та відповідача.

4.5. До початку розгляду даної апеляційної скарги по суті, ні під час її розгляду від учасників провадження у даній справі заяв про відвід складу суду чи судді колегії не заявлялося. Суддями колегії самовідводи не заявлялися.

4.6. В судовому засіданні 10.09.2025 представники сторін надали пояснення в обґрунтування своїх доводів та заперечень по суті розгляду апеляційної скарги у даній справі.

5. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).

6. Законодавство, яке застосоване апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги.

6.1. Під час розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" на рішення Господарського суду Житомирської області від 21.05.2025 у справі №906/1019/24 Північно-західний апеляційний господарський суд застосував:

6.1.1. Норми матеріального права:

Цивільний кодекс України (далі по тексту постанови також - ЦК України);

Господарський кодекс України в редакції чинній на час виникнення правовідносин між сторонами та розгляду спору у суді першої інстанції (далі по тексту постанови також - ГК України);

Закон України "Про судовий збір";

6.1.2. Норми процесуального права:

Господарський процесуальний кодекс України, в редакції чинній з 15 грудня 2017 року (далі по тексту постанови також - ГПК України);

6.2. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 ст.236 ГПК України).

7. Розгляд апеляційної скарги по суті. Обставини справи.

7.1. Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача в судовому засіданні, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

7.2. З матеріалів справи слідує, 01.10.2004 Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (Орендодавець, компанія) та Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Житомиргаз", (Орендар, відповідач) укладено Договір оренди газопроводів та споруд на них №14/1289/04 (Договір оренди) (т.1, а.с.13-16).

7.3. Відповідно до п.1.1 Договору оренди, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно (Майно), перелік якого визначено у додатку (т.1, а.с.17), а саме: підвідний газопровід до с. Гулянка Коростенського району Житомирської області загальною довжиною 13190,00 м, вартість якого визначена згідно з актом про оцінку вартості основних засобів (т.1, а.с.18) і становить 3351952,82 грн. Майно передається в оренду з метою забезпечення безперебійного та безаварійного постачання природного газу споживачам Житомирської області та отримання на цій основі прибутку.

7.4. Згідно з пунктів 2.1, 2.4 Договору оренди, орендар вступає у строкове платне користування майном з дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна. У разі припинення дії цього договору майно повертається орендарем орендодавцю. Орендар повертає майно орендодавцю аналогічно порядку, встановленому цим договором при передачі майна орендарю. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі майна. Обов`язок зі складання акта приймання-передачі майна покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору.

7.5. Відповідно до пункту 3.1 Договору оренди, орендна плата визначається на підставі розрахунку орендної плати (т.1, а.с.19) та протоколу узгодження орендної плати, які є невід`ємною частиною цього договору, і становить без ПДВ за перший місяць оренди 5586,59 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

7.6. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за цей же місяць (пункт 3.2 договору оренди).

7.7. У розрахунку орендної плати (додаток до договору оренди) визначено, що розрахунок плати за оренду газопроводів та споруд на них, що належать Національній акціонерній компанії "Нафтогаз України" і перебувають на її балансі, здійснено із застосуванням положень Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (далі Методика №786). Згідно із зазначеною Методикою, розмір місячної орендної плати визначається за формулою: О пл. міс. = О пл: 12 х І п.р. х I м, де I п.р. - індекс інфляції за період з дати проведення оцінки до дати укладання договору; Iм - індекс інфляції за місяць оренди. У примітці також зазначено, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць розраховується шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за цей же місяць (т.1, а.с.19).

7.8. Згідно з пунктом 3.3 Договору оренди, орендна плата перераховується на поточний рахунок орендодавця щокварталу не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним кварталом. Розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

7.9. Пунктом 3.5 Договору оренди передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і повинна бути сплачена орендодавцю з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

7.10. Загальна ціна цього договору складається із суми орендної плати, нарахованої протягом дії договору (п.3.7 Договору оренди).

7.11. За змістом пункту 5 Договору оренди, орендар зобов`язується, зокрема: своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату; щокварталу, до 12 числа місяця, наступного за останнім місяцем звітного кварталу, надавати орендодавцеві інформацію про перерахування орендної плати (копію платіжного доручення з відміткою обслуговуючого банку).

7.12. Цей Договір укладено строком на 360 днів, що діє з 01.10.2004 до 25.09.2005 включно (п.10.1 Договору оренди).

7.13. За умовами п.10.5 договору оренди, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення дії цього договору або його зміну після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін та на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

7.14. Згідно Акту приймання-передачі майна (додаток до Договору оренди), підвідний газопровід до с. Гулянка Коростенського району Житомирської області 2004 року випуску було передано Національній акціонерній компанії "Нафтогаз України" в оренду ВАТ "ЖИТОМИРГАЗ" (т.1, а.с.20).

7.15. Додатковою угодою №1 від 04.09.2013 до Договору оренди сторони погодили доповнити пункт 9 договору пп.9.5 у такій редакції: Строк, в межах якого Сторони можуть звертатися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, інфляційних, встановлюються тривалістю у 4 роки. Також погоджено, що ця додаткова угода є укладеною з дати підписання її сторонами та скріплення підписів печатками і діє протягом строку дії договору, та поширює свою дію на правовідносини, що склалися з 01.01.10 (т.1, а.с.21).

7.16. В порушення взятих на себе зобов`язань Орендар не здійснював своєчасну сплату орендних платежів, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість зі сплати орендної плати.

7.17. З матеріалів справи вбачається, що Орендодавець звертався до Орендаря з претензією №187/06-24 від 11.06.2024, у якій пропонував розглянути її у місячний строк з дня одержання та задовольнити, сплатити заборгованість у розмірі 3 056 500,92 грн. (станом 01.01.2024) у добровільному порядку без застосування санкцій та звернення до суду, про результати розгляду письмово повідомити філію (т.1, а.с.57-60).

7.18. Відповідь на вказану претензію Орендар не надав і суму вказаної заборгованості не сплатив.

7.19 Враховуючи наведені обставини щодо несплати Орендарем орендної плати згідно договірних вимог, а також враховуючи строки позовної давності, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільних систем" Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" заборгованості у розмірі 3171648,91 грн.

7.19.1. Позивачем нараховано 2 154706,97 грн основного боргу по орендній платі за період з липня 2020 року по грудень 2023 року , 357 037,71 грн. пені за несвоєчасно сплачену оренду плату, 522204,34 грн. інфляційні втрати та 137 699,89 грн 3% річних.

7.19.2. Відповідний позов надійшов до Господарського суду Житомирської області 03.10.2024.

7.20. Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 08.10.2025 прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №906/1019/24 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

7.21. 11.11.2024 позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій повідомив, що під час підготовки позовної заяви допустив технічну помилку, не врахувавши, що орендна плата за липень 2021 року в бухгалтерському обліку відображена двома сумами, а саме: 45173,50 грн та 999,74 грн. Розрахунки за липень 2021 року помилково проводилися, виходячи із заборгованості 999,74 грн замість 46173,24 грн, що вплинуло на підрахунок загальної суми заборгованості з липня 2020 по грудень 2023 року, рахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних за п`ятий період, а також на загальний розмір заявлених до стягнення нарахувань. Розрахунки пені, інфляційних втрат та 3% річних за інші періоди змін не зазнали.

7.21.1. Відтак, з урахуванням виправлених розрахунків, позивач просив стягнути з відповідача 3244285,41 грн, з яких 2199880,47 грн заборгованості зі сплати орендної плати за період з липня 2020 по грудень 2023 року (в межах позовної давності), 361223,38 грн пені, 541526,33 грн інфляційних втрат та 141655,23 грн 3% річних (т.1, а.с.228-236);

7.22. Протокольною ухвалою Господарського суду Житомирської області від 21.11.2024 прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог від 11.11.2024, подальший розгляд справи №906/1019/24 здійснювався з урахуванням її вимог про стягнення з відповідача 3244285,41 грн.

7.23. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань зі своєчасної сплати орендних платежів за договором оренди газопроводів та споруд на них №14/1289/04 від 01.10.2004, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 2199880,47 грн за період з липня 2020 року по грудень 2023 року (в межах позовної давності, встановленої додатковою угодою від 04.09.2013 №1 до цього договору). Також позивач нарахував відповідачу пеню згідно з п.3.5 договору та з урахуванням умов додаткової угоди до нього, інфляційні втрати та 3% річних згідно з ч.2 ст.625 ЦК України (т.1, а.с.1-8, 228-229).

7.24. За змістом відзиву на позовну заяву, відповідач не визнає, відхиляє та заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав їх необґрунтованості, безпідставності, неврахування не тільки фактичних обставин справи, але й норм законодавства України. Відповідач вважає, що за дійсних обставин справи, у тому числі тих, що встановлені у справі №906/107/18, у спірних відносинах мала місце новація в частині газопроводу с. Гулянка, яка полягає в тому, що договір на експлуатацію об`єктів газорозподільної системи є укладеним з протоколом розбіжностей, тобто в редакції відповідача, що також включає в себе газопровід с. Гулянка, який є предметом оренди за договором оренди газопроводів та споруд на них №14/1289/04 від 01.10.2004. Відповідач стверджує, що взаємна згода (домовленість) зі сторони позивача мала місце бути, адже в абз.2 ч.1 ст.641 ЦК України зазначено: ... і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В той же час норми ГК України (у редакції, що діяла в період укладення договору експлуатації) також передбачали обов`язковість укладення відповідних договорів (договір є обов`язковим до укладення в силу закону та виконавець - суб`єкт монополії), що в підсумку вказує тільки про одне: позивач, відмовившись від врегулювання розбіжностей, які виникли внаслідок укладення договору експлуатації, підтвердив те, що цей договір є укладеним в редакції відповідача. Таким чином відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (т.1, а.с.184-188).

7.25. Позивач у відповіді на відзив заперечив проти позиції відповідача, вважає, що порушені відповідачем питання не є предметом доказування у даному спорі. Позиція відповідача про заміну договору оренди газопроводів та споруд на них від 01.10.2004 №14/1289/04 на договір експлуатації вже отримала оцінку суду під час розгляду справи №910/12821/20 за позовом АТ "ЖИТОМИРГАЗ" до НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" про розірвання договору оренди. Позивач зауважив на тому, що на час пред`явлення вказаного позову позиція АТ "ЖИТОМИРГАЗ" була суперечливою: позовна вимога про розірвання договору оренди не узгоджувалася з позицію про те, що замість договору оренди між сторонами діє договір експлуатації. Також позивач зазначив, що справа №910/12821/20 розглядалася пізніше, ніж справа №906/107/19, на яку посилається відповідач. У даній же справі, на думку позивача, в силу ч.4 ст.75 ГПК України, не підлягає доказуванню та обставина, що договір експлуатації між сторонами укладено не було, а договір оренди продовжив свою дію і був законною підставою для користування АТ "ЖИТОМИРГАЗ" газопроводом, власником якого є НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (т.1, а.с.212-213).

7.26. У запереченні від 25.10.2024 відповідач вважає пояснення позивача такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, нормам законодавства України та не враховують норми господарського судочинства. У запереченні на відповідь на відзив від 05.11.2024 відповідач зазначив, що з його сторони відсутня суперечлива поведінка. Позивач помилково ототожнює правову оцінку господарських судів у справі №910/12821/20 з преюдицією, яка надана відносно договору на експлуатацію об`єктів газорозподільної системи від 11.01.2018 №50/12/07/18. Відповідач вважає, якщо розглядати обставини справи №906/107/18 через призму ст.181 ГК України, то в даному випадку не може бути питань, чи укладений договір експлуатації, адже такий договір в силу приписів ст.181 ГК України в редакції, яка діяла на момент підписання договору експлуатації з протоколом розбіжностей, є укладеним, при цьому спір у справі №906/107/18 був виключно щодо редакції такого договору, зокрема, чи є укладеним такий договір в редакції позивача чи відповідача. Отже твердження позивача про преюдицію є помилковими. Окрім того, незрозумілим для відповідача є походження суми основного боргу, а відтак й інших заявлених нарахувань, розрахунки за основним боргом не надані і не можуть бути надані позивачем, оскільки така істотна умова договору оренди від 01.10.2004 не була узгоджена сторонами у відповідний спосіб, а якщо навіть і припустити, що додаток до договору оренди від 01.10.2004 Розрахунок орендної плати слід взяти до уваги, то Методика розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, втратила чинність 19.06.2021 на підставі постанови Кабінету Міністрів України Деякі питання розрахунку орендної плати за державне майно від 28.04.2021 №630, однак жодним чином узгодження заміни даної Методики №786, чи то методики розрахунку орендної плати в цілому не відбулось (т.1, а.с.219-223).

7.27. Позивач подав додаткові заперечення від 11.11.2024, у яких, зокрема, зазначив про те, що станом на час розгляду судами справи №910/12821/20 договір оренди розірвано не було і він продовжив свою дію; у даному випадку діє правило, встановлене ч.4 ст.75 ГПК України. Щодо розміру орендної плати, то вказана істотна умова договору оренди була погоджена сторонами ще у 2004 році і діяла протягом майже 20 років. Відповідач із позовом про недійсність цієї істотної умови до суду протягом строку дії договору не звертався, пропозиції щодо зміни умов договору оренди у зв`язку з втратою чинності Методики №786 позивачу на розгляд не направляв. Оскільки алгоритм розрахунку орендної плати сторони погодили у той час, коли Методика №786 була чинною, а зміни щодо порядку розрахунку орендної плати жодною стороною договору оренди не пропонувалися, умови договору оренди в цій частині продовжили свою дію у первісному вигляді (т.1, а.с.238-239).

7.28. Розгляд даного спору неодноразово відкладався судом першої інстанції.

7.29. За результатами розгляду даного спору, 21.05.2025 Господарським судом Житомирської області ухвалено оскаржуване рішення (пункт 1.1. - 1.2. цієї постанови) із підстав, наведених у пунктах 2.1. 2.14 даної постанови.

8. Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги, відхилення доводів апелянта.

8.1. Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційної скарги, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 21.05.2025 у даній справі - без змін, виходячи з наступного.

8.2. Частиною 2 статті 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

8.3. Статтею статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів (стаття 16 ЦК України).

8.4. При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

8.5. Згідно статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

8.6. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

8.7. Статтями 525, 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

8.8. Згідно статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

8.9. Згідно частин 1, 2 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

8.10. Згідно частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

8.11. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (п. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

8.12. Договір вважається укладеним, коли між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов (ч.1 ст.638 ЦК України).

8.13. Правовідносини, між сторонами у даній справі виникли з Договору оренди газопроводів та споруд на них №14/1289/04 від 01.10.2024.

8.13.1. Виходячи з предмету та змісту даного договору останній за своєю правовою природою є Договором оренди.

8.14. Відповідно до статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

8.15. Згідно частини 1 статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

8.16. Статтею 765 ЦК України визначено, що наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

8.17. Договір найму укладається на строк, встановлений договором (частина 1 статті 763 ЦК України).

8.18. Так, згідно Акту приймання-передачі майна (додаток до Договору оренди), підвідний газопровід до с. Гулянка Коростенського району Житомирської області 2004 року випуску було передано Національній акціонерній компанії "Нафтогаз України" в оренду ВАТ "Житомиргаз".

8.19. За пунктами 10.1, 10.5 Договору оренди, цей договір укладено строком на 360 днів, що діє з 01.10.2004 до 25.09.2005 включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення дії цього договору або його зміну після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін та на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

8.20. Господарськими судами під час розгляду даного спору встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2019, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 10.09.2019, у справі №910/15494/18 (за позовом АТ "Житомиргаз" до НАК "Нафтогаз України" про визнання договору оренди припиненим) встановлено, що, враховуючи неодноразове продовження строку його дії, у зв`язку з відсутністю заяв сторін про його припинення, поданих у визначений п.10.5 договору строк, договір оренди пролонговувався наступним чином з 26.09.2005 по 20.09.2006, з 21.09.2006 по 15.09.2007, з 16.09.2007 по 09.09.2008, з 10.09.2008 по 04.09.2009, з 05.09.2009 по 30.08.2010, з 31.08.2010 по 25.08.2011, з 19.08.2011 по 12.08.2012, з 13.08.2012 по 07.08.2013, з 08.08.2013 по 02.08.2014, з 01.08.2014 по 26.07.2015, з 27.07.2015 по 20.07.2016, з 21.07.2017 до 25.07.2018, з 26.07.2018 до 20.07.2019 включно.

8.21. Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі №910/12821/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2022, АТ "Житомиргаз" було відмовлено у розірванні договору оренди від 01.10.2004 №14/1289/04 з 13.07.2020 включно. Встановлено, що, враховуючи положення пункту 10.1 договору оренди (за відсутності заяв сторін про його припинення), дію останнього було продовжено з 21.07.2019 до 15.07.2020 включно (т.1, а.с.22-39, 40-56).

8.21.1. Також Господарським судом міста Києва встановлено, що через спірний газопровід отримують природний газ три населенні пункти: село Гулянка, село Бондарівка, село Горщик. Спірний газопровід до села Гулянка Коростенського району Житомирської області є безальтернативним засобом переміщення природного газу до вказаних населених пунктів. AT "Житомиргаз" продовжував використовувати спірний газопровід, власником якого є НАК Нафтогаз України, для здійснення господарської діяльності з розподілу природного газу та отримання прибутку. Відтак орендоване майно - спірний газопровід використовувався і продовжує використовуватися АТ Житомиргаз як оператором газорозподільної системи у процесі здійснення ліцензованої діяльності з розподілу природного газу, з метою забезпечення безперебійного та безаварійного постачання природного газу споживачам Житомирської області.

8.22. Матеріалами справи підтверджується, що АТ "Житомиргаз" здійснювало ліцензійну діяльність з розподілу природного газу (як Оператор ГРМ) на території Житомирської області до 31.08.2023.

8.23. Під час розгляду даного спору відповідач, не заперечував факт експлуатації спірного газопроводу - вважає, що взаємовідносини між ним та позивачем є врегульованими договором на експлуатацію газорозподільних систем від 11.01.2018 №50/12/07/18, який вважає укладеним разом із протоколом розбіжностей в редакції АТ "Житомиргаз", що також включає в себе спірний газопровід, який є об`єктом оренди за договором оренди №14/1289/04 від 01.10.2004, і таким чином стверджує, що у спірних правовідносинах відбулася новація.

8.23.1. При цьому, позивач заперечував факт укладення з відповідачем договору на експлуатацію і вважає, що той факт, що договір на експлуатацію між сторонами не укладався, а договір оренди продовжив свою дію і був законною підставою для користування відповідачем газопроводом, власником якого є НАК "Нафтогаз України", що було встановлено при розгляді справи №910/12821/20, не підлягає доказування у даній справі.

8.24. Як вбачається із пояснень сторін, матеріалів справи (т.1, а.с.190-207; т.2, а.с.12-83), а також обставин, встановлених судами при розгляді господарської справи №906/107/18 за позовом НАК Нафтогаз України до АТ Житомиргаз про визнання договору на експлуатацію укладеним у редакції наданій НАК Нафтогаз України:

- на виконання рішення правління НАК Нафтогаз України від 12.05.2016 Філією ЦМГС НАК Нафтогаз України був розроблений та направлений листом від 11.01.2018 №50/12-28 АТ Житомиргаз проект договору на експлуатацію в двох примірниках з метою його укладення;

- цей проект договору у пунктах 1.1, 1.2 передбачав, що предметом цього договору є надання АТ Житомиргаз у експлуатацію для використання в процесі здійснення діяльності з розподілу природного газу на платній основі належних власнику (НАК Нафтогаз України) об`єктів газорозподільних систем (перелік яких зазначається в додатку № 1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною), які підключені (приєднані) безпосередньо до мереж оператора газотранспортної системи або газовидобувного підприємства, чи до газорозподільних мереж АТ Житомиргаз, перебувають в зоні його ліцензованої діяльності та використовується для забезпечення розподілу природного газу споживачам;

- перелік майна, згідно з додатком 1 до договору на експлуатацію, був наступний: Підвідний газопровід до с. Федорівка, Підвідний газопровід до с. Івашківка, Підвідний газопровід до котельні Білилівської загальноосвітньої школи, Підвідний газопровід до с. Немиренці, Газопроводи в с. Ужачин, Газопроводи мікрорайону Чолівка в м. Коростень Житомирської області, Газопровід від ГРС с. Бабичівка до ГГРП смт. Червоноармійськ. Таким чином, у вказаному переліку був відсутній спірний газопровід;

- 29.01.2018 на адресу Філії ЦМГС НАК Нафтогаз України від АТ Житомиргаз надійшов лист від 23.01.2018 №Zh007.2-JIB-882-O118 з договором на експлуатацію, підписаний та скріплений печаткою, з протоколом розбіжностей до нього;

- серед істотних змін до проекту договору на експлуатацію, отриманого від НАК Нафтогаз України, АТ Житомиргаз у протоколі розбіжностей запропонувало додати до переліку майна, що передається останньому, і спірний газопровід;

- НАК Нафтогаз України, не погоджуючись із пропозиціями АТ Житомиргаз, запропонованими у протоколі розбіжностей, у березні 2018 року звернулася до Господарського суду Житомирської області з позовом про укладення договору в редакції НАК Нафтогаз України;

- тобто НАК Нафтогаз України у 20-денний строк з дня отримання протоколу розбіжностей передала спір на вирішення суду згідно з вимогами частини 7 статті 181 ГК України;

- ухвалою Господарського суду Житомирської області від 18.03.2018 у справі №906/107/18 було відкрито провадження з розгляду зазначеного спору;

- рішенням Господарського суду Житомирської області від 13.06.2018, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.09.2018, у справі №906/107/18 у вказаному позові відмовлено у зв`язку з тим, що, на думку суду, визнання укладеним спірного договору, обов`язковість укладення якого не передбачена законом, суперечить загальним засадам цивільного законодавства про свободу договору та не ґрунтується на вимогах законодавства;

- постановою Верховного Суду від 16.07.2019 вищезазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі №906/107/18 скасовані, а ця справа була направлена на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області;

- під час нового розгляду справи №906/107/18 НАК Нафтогаз України подала заяву про відмову від позову, зважаючи на зміни у законодавстві, а саме прийняття нової редакції статті 181 ГК України, яка не містить вимоги щодо складання протоколу розбіжностей та порядку їх судового врегулювання;

- ухвалою Господарського суду Житомирської області від 20.08.2020, залишеною без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.10.2020, у справі №906/107/18 прийнято відмову НАК Нафтогаз України від позову про визнання договору на експлуатацію газорозподільної системи та її об`єктів укладеним, а провадження у справі №906/107/18 закрито.

8.25. У подальшому при розгляді справи №910/12821/20 (за позовом АТ "Житомиргаз" до НАК "Нафтогаз України" про розірвання договору оренди) суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що сторонами не було погоджено усіх істотних умов договору на експлуатацію, оскільки AT Житомиргаз виклав у протоколі розбіжностей зовсім інший варіант договору.

8.26. Таким чином, враховуючи наведені законодавчі зміни до статті 181 ГК України, факт відмови НАК "Нафтогаз України" від позову у справі №906/107/18 не призвів до автоматичного укладання договору на експлуатацію в редакції, запропонованій АТ "Житомиргаз" у протоколі розбіжностей до цього договору.

8.27. Від так, рішенням Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі №910/12821/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2022, встановлено, що договір на експлуатацію на час вирішення вказаного спору про розірвання договору оренди укладено не було. Отже, з огляду на вищенаведене, договір оренди для позивача є законною підставою користування спірним газопроводом з метою розподілу природного газу. Судом першої інстанції також було встановлено, що АТ Житомиргаз у встановлений пунктом 5.6 договору оренди від 01.10.2004 строк, орендоване майно відповідачу не повернуло та продовжує його використовувати для здійснення своєї господарської діяльності з розподілу природного газу та отримання прибутку.

8.28. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.02.2023 у cправі №910/12821/20 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ "Житомиргаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2022 зі справи №910/12821/20.

8.29. Згідно частини 4 статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

8.29.1. Важливим є те, що обставини, встановлені у справі, що є преюдиційною, мають належати до предмета доказування, тобто їх встановлення має бути необхідне для вирішення тієї справи. Оскільки предмет доказування спочатку визначається підставами позову, а потім обґрунтовується нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору, то питання про те, чи належав певний факт до предмета доказування, є питанням права, а не факту.

8.29.2. Питання факту - це питання про те, чи була наявна/відсутня певна обставина, що має значення для вирішення певного спору. Фактичні обставини встановлюються через доказування. Доказування дає змогу відтворити той чи інший фрагмент дійсності в асортименті значущості для справи (предмет доказування). Юридична ж кваліфікація фактичних обставин здійснюється через співвіднесення певної обставини з певними юридичними нормами. Отже, юридичний факт - це передбачена нормами права конкретна життєва обставина (дія, подія), котра є підставою для настання певних юридичних наслідків. Життєвий факт набуває ознак юридичного внаслідок юридичної кваліфікації, правозастосування. Таким чином, юридичний (правовий) факт - це той же самий життєвий факт, але в контексті наявності його правової регламентації.

8.29.3. Преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16.04.2024 у справі №921/186/23, від 30.01.2024 у справі №916/542/18).

8.29.4. Правило про преюдицію спрямоване не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального встановлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (такий висновок наведено у постановах Верховного Суду від 05.09.2023 у справі №910/8641/21, від 16.05.2023 у справі №910/17367/20).

8.29.5. В свою чергу, преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №910/12525/20, від 03.07.2018 у справі №917/1345/17).

8.30. Так, з текстів судових рішень у справі №910/12821/20, вбачається, що при розгляді цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених фактичних обставин, зазначено, що договір на експлуатацію із урахуванням протоколу розбіжностей не можна вважати укладеним, оскільки сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, і НАК "Нафтогаз України" передав спір в установлений законом строк на вирішення суду, тобто такий договір підлягав укладенню в судовому порядку. Судами встановлено, що договір на експлуатацію на час вирішення вказаного спору про розірвання договору оренди укладено не було.

8.31. Верховний Суд у постанові від 10.10.2023 у справі №907/969/22 зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів. В свою чергу, відмінність підстав позовів, що були заявлені раніше, від підстав позову у справі, що розглядається (як встановлено місцевим господарським судом), за однакової кваліфікації дій в частині розгляду питання про дотримання орендарем умов договору, піддає сумніву правильність та стабільність висновків судів у раніше розглядуваних справах та самих судових актів, які набрали законної сили, у зв`язку з чим відповідна протилежна оцінка обставин повинна бути тією мірою обґрунтована, в якій вона б не ставила під сумнів висновків, зроблених у інших справах, за аналогічними позовами між відповідними учасниками справи.

8.32. В даному випадку, як правильно зазначено судом першої інстанції - надання іншої оцінки певним обставинам під час розгляду даної справи №906/1019/24, які вже оцінювались при розгляді справи №910/12821/20 між тими ж сторонами спору, ставить під сумнів правильність та однозначність зроблених судом висновків у відповідному попередньому судовому рішенні.

8.32.1. Оскільки судове рішення (у іншій справі) набрало законної сили і є обов`язковим для виконання, у зв`язку з чим правильність зроблених у ньому висновків презюмується, наведене унеможливлює надавати протилежну оцінку таким обставинам у справі, що переглядається, обмежившись лише формальним посиланням на відсутність преюдиційних обставин для розгляду конкретної справи в розумінні положень статті75 ГПК України, не навівши достатньо переконливих підстав для неврахування висновків, зроблених за результатами дослідження обставин, зокрема, у справі №910/12821/20.

8.33. У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази, які спростовували б факт неукладення між сторонами договору на експлуатацію газорозподільних систем від 11.01.2018 №50/12/07/18 та продовження строку дії договору оренди газопроводів та споруд на них №14/1289/04 від 01.10.2004.

8.34. При цьому, враховуючи, що саме ці обставини безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судами при розгляді справи №910/12821/20, що відображено в мотивувальній частині рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2022 у справі №910/12821/20, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність преюдиційних фактів, встановлених під час розгляду справи №910/12821/20, які не підлягають повторному доведенню під час розгляду спору у даній справі №906/1019/24.

8.35. Твердженнями відповідача про відсутність преюдиції та безпідставність посилання позивача на судові рішення у справі №910/12821/20 є безпідставними.

8.36. Під час розгляду даного спору відповідач (апелянт) не навів достатньо обґрунтованих підстав для неврахування висновків, зроблених за результатами дослідження обставин справи №910/12821/20.

8.37. Також, слід зазначити, що матеріали даної справи не містять доказів наявності іншого укладеного між сторонами договору, який встановлював би правомірність володіння та користування (експлуатації) відповідачем на законних підставах спірним газопроводом, як не містять і доказів виконання між сторонами умов договору на експлуатацію газорозподільних систем від 11.01.2018 №50/12/07/18, починаючи з 2018 року і до теперішнього часу.

8.38. У матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем орендованого майна в порядку, передбаченому п.2.4 договору оренди, а отже позивач обґрунтовано вважає договір оренди діючим та продовженим на новий строк.

8.39. Таким чином, правовідносини між сторонами щодо користування майном спірним газопроводом існували і продовжують існувати на теперішній час на підставі договору оренди №14/1289/04 від 01.10.2004 з урахуванням його автоматичної пролонгації (враховуючи відсутність заяв сторін про припинення дії цього договору, поданих у визначений п.10.5 договору строк).

8.39.1. Доказів протилежного господарським судам не надано.

8.40. Статтями 525, 526 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

8.41. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК України).

8.42. Згідно статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

8.43. Відповідно до статті 604 ЦК України, зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором, крім випадків, коли первісне зобов`язання змінене планом санації або реструктуризації згідно з Кодексом України з процедур банкрутства і заставодержатель проголосував проти такого плану.

8.43.1. Зі змісту статті 604 ЦК України вбачається, що ознаками новації є: спосіб припинення зобов`язання; вона можлива лише між тими самими сторонами (сторонами попереднього зобов`язання); є двостороннім правочином (договором); нове зобов`язання пов`язане з попереднім і спрямоване саме на заміну первісного зобов`язання новим, а не на зміну цього зобов`язання. Деякі з вищезазначених ознак новації одночасно є умовами її вчинення.

8.43.2. До умов новації згідно вимог закону віднесено наступні: нове зобов`язання повинне пов`язувати тих самих осіб, що і первісне; сторони мають досягти згоди щодо заміни одного зобов`язання іншим, а домовленість про новацію, про яку йдеться у частині другій статті 604 ЦК України, - це договір про заміну зобов`язання; вчиняється новація у формі двостороннього правочину (новаційного договору), який має відповідати вимогам до форми та змісту, необхідних для нового зобов`язання; наявність наміру сторін вчинити новацію, про який сторони повинні обов`язково вказати у договорі, а за відсутності такого застереження первинне зобов`язання не припиняється, а буде діяти поряд з новим; дійсність первинного зобов`язання (недійсність первинного зобов`язання веде до недійсності і нового зобов`язання, що витікає з новації, якщо ж недійсним є новаційний договір, сторони залишаються пов`язаними первинним зобов`язанням, і новація не відбувається); зміна змісту зобов`язання, або має виконуватися те саме, але на іншій правовій підставі; допустимість заміни первісного зобов`язання новим. Умови новації є необхідними і достатніми для вчинення новації.

8.43.3. Таким чином, новація - це угода про заміну первинного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання.

8.43.4. Юридичною підставою для зобов`язання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов`язання.

8.43.5. Угода про заміну первинного зобов`язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має правоприпинювальну природу.

8.43.6. Відповідні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2019 у справі №609/67/18 (провадження №61-43444св18)

8.43.7. Виходячи із системного аналізу вищенаведених правових норм та встановлених фактичних обставин даної справи, так як договір оренди газопроводів та споруд на них №14/1289/04 від 01.10.2004 є укладеним, дійсним, не розірваний, не припинений, а отже є обов`язковим для виконання сторонами.

8.43.8. Доказів того, що між сторонами даного спору була досягнута домовленість про заміну первісного зобов`язання за цим договором новим зобов`язанням, зокрема, за договором на експлуатацію об`єктів газорозподільної системи від 11.01.2018 №50/12/07/18, матеріали справи не містять.

8.43.8.1. Факт укладення між сторонами договору на експлуатацію не підтверджено належними й допустимими доказами, від так висновок місцевого господарського суду, що зобов`язання відповідача своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату за договором оренди газопроводів та споруд на них №14/1289/04 від 01.10.2004 не припинилось і заміни його новим зобов`язанням не відбулося є правомірним та обґрунтованим.

8.44. Таким чином, аргументи відповідача про те, що у спірних відносинах мала місце новація, є необґрунтованими і не приймаються господарськими судами до уваги.

8.44.1. Відповідачем не доведено передбачених статті 604 ЦК України умов здійснення новації.

8.45. Частинами 1, 5 статті 762 ЦК України визначено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

8.46. Так, договір оренди газопроводів та споруд на них №14/1289/04 від 01.10.2004 містить положення щодо розміру, порядку розрахунку та внесення орендної плати (пункт 3 цього договору), що свідчить про узгодження сторонами орендної плати як істотної умови договору.

8.47. Додаткові угоди щодо внесення змін до умов Договору в частині орендної плати сторонами не укладалися, розмір орендної плати відповідно до пункту 3.4 договору не переглядався.

8.48. Пунктом 10.2 договору оренди передбачено, що умови цього договору зберігають силу протягом всього терміну дії цього договору, в тому числі у випадках, коли після його укладення, законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря, а в частині зобов`язань орендаря щодо орендної плати - до повного виконання зобов`язань.

8.49. За наведених обставини, безпідставними є посилання відповідача на те, що Методика розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, втратила чинність, а узгодження заміни даної методики не відбулося.

8.49.1. Зазначене не звільняє відповідача від виконання зобов`язання з внесення орендної плати в порядку, строк і на умовах, погоджених сторонами у договорі.

8.49.2. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач зі свого боку звертався до позивача з вимогою/пропозицією щодо внесення відповідних змін до договору, пов`язаних зі зміною методики розрахунку.

8.50. З розрахунку позивача (операції по договору №14/1289/04 з АТ "Житомиргаз" з 07.2020 по 12.2023) слідує, що заборгованість відповідача зі сплати орендної плати (з урахуванням додаткової угоди №1 від 04.09.2013 до договору оренди) склала 2199880,47 грн (т.1, а.с.230).

8.51. Факт наявної заборгованості за договором оренди відповідачем не спростовано, власного контррозрахунку до господарського суду не подано.

8.52. Висновок суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача 2199880,47 грн основного боргу є обґрунтованим та правомірним.

8.53. Позивачем також за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо сплати орендної плати нараховано та заявлено до стягнення з відповідача за пеню у розмірі 361223,38 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог)

8.53.1. Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

8.53.2. Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

8.53.3. Згідно частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

8.53.4. Відповідно до частини 1 статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

8.53.5. У сфері господарювання, згідно частини 2 статті 217 та частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

8.53.6. Згідно приписів ч. 1 ст. 230 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

8.53.7. Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

8.53.8. Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

8.53.9. Частиною 4 статті 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

8.53.10. Відповідно до частини 2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

8.53.11. Пунктом 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

8.53.12. Таким чином, законом передбачено право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі, нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

8.53.13. Відповідальність у вигляді пені передбачена пунктом 3.5 Договору оренди газопроводів та споруд на них №14/1289/04 від 01.10.2004 - орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і повинна бути сплачена орендодавцю з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

8.53.14. Отже, нарахована позивачем та заявлена до стягнення з відповідача 361223,38грн. пеня за визначений позивачем період в силу вимог Закону та згідно умов укладеного між сторонами даного спору Договору від 01.10.2024 є правомірним, враховуючи порушення відповідачем зобов`язань за Договором в частині оплати орендної плати, що є підставою для застосування відповідальності у вигляді штрафних санкцій.

8.53.15. Вказані розрахунки є арифметично правильними.

8.53.16. Позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

8.54. Також, у зв`язку з простроченням оплати боргу позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 541526,33 грн та 3% річних у розмірі 141655,23 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

8.54.1. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

8.54.2. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

8.54.3. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).

8.54.4. Отже, у розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

8.54.5. Господарськими судами перевірено надані розрахунки та встановлено, що розрахунки 3% річних та інфляційних нарахувань є арифметично правильним.

8.54.6. Заявлені до стягнення позовні вимоги 3% річних в розмірі 141655,23 грн та 541526,33 грн інфляційних втрат є обґрунтованим, підтверджені матеріалами справи, та підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

8.55. Враховуючи наведені норми законодавства, обставини справи, наявні у матеріалах справи докази, позовні вимоги про стягнення з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" 2199880,47 грн основного боргу, 361223,38 грн пені, 541526,33 грн інфляційних втрат, 141655,23грн 3% річних є правомірними та обґрунтованими, підтверджені належними й допустимими доказами.

8.56. Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

8.57. Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

8.58. Згідно частин 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

8.59.. Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

8.60. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

8.61. Згідно статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

8.62. Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

8.63. Скаржник не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень.

8.64. Господарським судом Житомирської області правомірно прийнято рішення про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільних систем" Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у даній справі у повному обсязі.

8.65. З урахуванням наведеного, усі зазначені доводи апеляційної скарги на рішення Господарського суду Житомирської області від 21.05.2025 у справі №906/1019/24 не спростовують висновку суду першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення та не можуть бути підставою для його скасування або зміни.

8.66. За таких обставин апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 21.05.2025 у справі №906/1019/24 - без змін.

9. Повноваження суду апеляційної інстанції.

9.1. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

9.2. З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені апелянтом у апеляційній скарзі є необґрунтованими, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду.

9.3. У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

10. Розподіл судових витрат.

10.1. Як вбачається із матеріалів справи, за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Житомирської області апелянт сплатив судовий збір у розмірі 72996,42 гривень, згідно платіжної інструкції №603697849 від 17.06.2025.

10.2. Судовий збір сплачений в порядку та розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір" .

10.3. За змістом статті 129 ГПК України за результатами розгляду апеляційної скарги здійснюється розподіл судових витрат.

10.4. Оскільки апелянту відмовлено у задоволенні апеляційної скарги, в силу приписів статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" від 23.06.25р. залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 21 травня 2025 року у справі №906/1019/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/1019/24 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повна постанова складена "24" вересня 2025 р.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Миханюк М.В.