ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2025 р. Справа№ 914/1121/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Сибіги О.М.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання Кузьмінська О.Р.,

за участю представника (-ів) згідно протоколу судового засідання від 03.09.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Карабіна Євгенія Мирославовича

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 (повний текст складено 25.02.2025)

у справі № 914/1121/24(суддя - Капцова Т.П.)

за позовом Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України,

до відповідача 1 - Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України",

до відповідача 2 - Львівської обласної державної адміністрації,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова,

про визнання розпорядження недійсним в частині та скасування державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про визнання недійсним розпорядження Львівської обласної державної адміністрації №160/0/5-23 від 18.10.2023 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель" згідно додатку у частині затвердження Державному спеціалізованому господарському підприємству "Ліси України" технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки площею 293,1883 га з кадастровим номером :08:000:0437 та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію іншого речового права - права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :08:000:0437 площею 293,1883 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236) за Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України" (номер запису про інше речове право 52464641), припинивши інше речове право - право постійного користування земельною ділянкою.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 12.03.2025 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") Заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Карабін Євгеній Мирославович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 у справі № 914/1121/24, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 у справі №914/1121/24 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що включення до земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0437 земель оборони військового містечка № НОМЕР_1 площею 3,2858 га, відбулось фактичне протиправне втручання та порушення права держави в особі Міністерства оборони України на вільне користування вказаними землями, у зв`язку із чим наявні підстави для усунення перешкод у користуванні вказаним майном шляхом визнання недійсним розпорядження та скасування державної реєстрації іншого речового права.

Апелянт вказує, що на час реєстрації спірних земель, останні перебували у користуванні не лісогосподарського підприємства, а в користуванні Міністерства оборони України в особі КЕВ м. Львова та припинення такого права користування могло відбутись, як зазначалось у позовній заяві, тільки на підставі відповідного рішення Кабінету Міністрів України за поданням Міністерства оборони України.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що відповідно до мотивувальної частини рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.07.2013 у справі № 813/1016/13-а встановлено, що «КЕВ м. Львова прийняло на баланс наступне військове (державне) майно: будівлі - казарма, вартове приміщення, КПП, сховище для техніки, продовольчий склад, склад, овочесховище, лазня, склад ПММ, спецспоруда, водонасосна, овочесховище (лідник), житловий будинок, котельня; інженерні мережі та комунальні споруди: електрогосподарство (закрита трансформаторна підстанція з електрообладнанням) - силовий трансформатор (2 шт.), лічильники (4 шт.), повітряні електричні мережі (14,8 км); водоканалізаційне господарство - мережі водопостачання (д.50-100мм - 1300 м.п.), каналізаційні мережі (д.250мм - 800 м.п.), мережні насоси (1 шт.), насоси підкачки води (2 шт.); теплогосподарство (обладнання котельні) - котел Енергія -5 (1 шт.), мережні насоси (2 шт.), тепломережа (д 50 мм - 382 м.п.), вентилятор піддувала (2 шт.), силовий щит (1 шт.), щит автоматики (1 шт.), манометр (2 шт.); благоустрій: асфальтне покриття (94 м2); огорожа - колючий дріт в 10 ниток по з/б стовпах (1500 м).

Скаржник зазначає, що факти, встановлені судом у справі № 813/1016/13-а мають для суду преюдиціальний характер.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2025, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Тищенко О.В., Сибіга О.М.

Судді Тищенко О.В., Сибіга О.М. під час розгляду справи перебували у відпустках та відрядженнях.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2025 апеляційну скаргу Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Карабіна Євгенія Мирославовича на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 у справі № 914/1121/24 залишено без руху. Роз`яснено Заступнику керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Карабіна Євгенія Мирославовича, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали особа має право усунути недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази, що підтверджують доплату судового збору у встановленому законодавством розмірі.

20.03.2025 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") від Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Карабіна Євгенія Мирославовича до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2025, а саме докази доплати судового збору на суму 1 453, 44 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №352 від 19.03.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Карабіна Євгенія Мирославовича на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 у справі № 914/1121/24. Витребувано матеріали справи № 914/1121/24 у Господарського суду міста Києва. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Карабіна Євгенія Мирославовича на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 у справі № 914/1121/24 у судовому засіданні 09.04.2025.

27.03.2025 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") від Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Карабіна Євгенія Мирославовича до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про участь прокурора відділу представництва інтересів держави в суді Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Котовської Інни Анатоліївни у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2025 заяву Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Карабіна Євгенія Мирославовича про участь у судовому засіданні прокурора відділу представництва інтересів держави в суді Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Котовської Інни Анатоліївни в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Розгляд апеляційної скарги Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Карабіна Євгенія Мирославовича на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 у справі № 914/1121/24 призначено в режимі відеоконференції на раніше визначену дату 09.04.2025.

03.04.2025 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") від представника Львівської обласної державної адміністрації Палко Діани Ігорівни до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про проведення засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

04.04.2025 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") від представника Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" Олійника Романа Богдановича до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про проведення засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

07.04.2025 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") від Міністерства оборони України надійшов відзив на апеляційну скаргу, який обгрунтовано тим, що у матеріалах справи відсутні докази повернення спірної земельної ділянки попередньому користувачу - Львівському лісгоспу. Водночас, наявні докази користування Міністерством оборони в особі Львівської квартирно-експлуатаційної частини району вказаною земельною ділянкою після 15.06.1987.

Міноборони вказує, що у постанові Львівського окружного адміністративного суду від 22.07.2013 у справі № 813/1016/13-а було встановлено, що земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_1 площею 84,7 га, що знаходиться на території Давидівської сільської ради, перебуває в державній власності та передана в постійне користування Міністерства оборони України рішеннями Ради Міністрів УРСР № 665-027-РС від 06.06.1955 та № 614-РС від 08.02.1966; при проведенні інвентаризації земель Міноборони України в 1993 році земельна ділянка площею 84,7 га залишена без змін в постійному користуванні Міністерства оборони України.

Міністерство оборони України обґрунтовує відзив також тим, що в умовах повномасштабної агресії російської федерації проти України території військового містечка, на яких не розташовані будівлі та/або споруди, можуть використовуватись для розосередження військової техніки та особового складу, розміщення стаціонарних та/або пересувних засобів протиповітряної, протиракетної оборони тощо.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 заяву представника Львівської обласної державної адміністрації Палко Діани Ігорівни та представника Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" Олійника Романа Богдановича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Розгляд апеляційної скарги Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Карабіна Євгенія Мирославовича на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 у справі № 914/1121/24 призначено в режимі відеоконференції на раніше визначену дату 09.04.2025.

09.04.2025 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") від Львівської обласної державної адміністрації надійшов відзив на апеляційну скаргу, який обгрунтовано тим, що спірна земельна ділянка на момент прийняття оскаржуваного рішення не відносилася до земель оборони, та могла бути надана Львівською обласною державною адміністрацією у постійне користування ДП «Ліси України».

Львівська обласна державна адміністрація вказує, що відповідно до рішення виконкому Львівської облради №495 від 09.10.1984 року «Про мережу територій та об`єктів природно-заповідного фонду області» та рішення Львівської обласної ради від 08.12.2015 №25 «Про зміну та збільшення лісових заказників місцевого значення «Винниківський» та «Львівський», весь лісовий масив Винниківського лісництва на схід від дороги Львів-Бібрка, в тому числі землі, де розташовувалась військова частина, включені до складу лісового заказника місцевого значення «Винниківський», загальною площею 848 га у межах кварталів 49-71, 84- 86, землі природно-заповідного фонду України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2025 відкладено розгляд апеляційної скарги Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Карабіна Євгенія Мирославовича на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 у справі № 914/1121/24 на 07.05.2025.

10.04.2025 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") від Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" надійшов відзив на апеляційну скаргу, який обгрунтовано тим, що спірну земельну ділянку було відведено Львівській квартирно-експлуатаційній частині району без вилучення у попереднього землекористувача, що мало стратегічне маскувальне значення, як вірно встановив суд 1 інстанції.

Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" вказує, що право тимчасового користування землею площею 84,9 га у Львівської квартирно-експлуатаційної частини району, засвідчене актом на право довгострокового тимчасового користування землею, виданим 16.06.1977, припинилося до 15.03.1991, коли з`явився термін «землі оборони».

Відповідач-1 зазначає, що з огляду на відмінний склад учасників справ № 813/1016/13-а та № 914/1121/24, відсутність у матеріалах справи постанов (рішень) Ради Міністрів УРСР як від 03.07.1959 № 665-027-РС, відповідно до якої(го) було видано акт на право довгострокового тимчасового користування землею, так і вищенаведених від 06.06.1955 № 665-027-РС та від 08.02.1966 № 614-РС, а також беручи до уваги те, що наявні в матеріалах справи докази суперечать обставинам, встановленим судами у справі № 813/1016/13-а, відсутні підстави для звільнення від доказування обставин щодо строку землекористування у межах даної справи.

Ліси України вмотивовує відзив також тим, що частини земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0437, які накладаються на земельну ділянку, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо якої отримало Міністерство оборони України, не є необхідними для обслуговування об`єктів нерухомості, власником яких воно є.

Відповідач-1 вважає (в контексті обставин цієї справи та заявлених позовних вимог вважаємо), що за умови, якщо прокурор зможе довести належність відповідної частини земельної ділянки до земель оборони, належним (правомірним) способом захисту може бути лише позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що належить до земель оборони та накладається на земельну ділянку, що знаходиться у постійному користуванні ДП «Ліси України».

14.04.2025 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") від представника Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" Олійника Романа Богдановича до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про проведення засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

16.04.2025 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") від Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону надійшли письмові пояснення, які вмотивовані тим, що не з`ясовано той факт, що після закінчення 10-річного строку користування, Міністерство оборони України продовжувало користуватися земельною ділянкою військового містечка № НОМЕР_1 і жодних претензій зі сторони ДС ГП «Ліси України» не надходило щодо звільнення земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 .

Прокурор зазначає, що згідно з обліковими даними Відомості наявності та використання земельних ділянок по КЕВ м. Львова (Додаток 3 до Інструкції з обліку земель оборони), за КЕВ м. Львова й досі обліковується земельна ділянка площею 84,7 га військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 заяву представника Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" Олійника Романа Богдановича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Розгляд апеляційної скарги Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Карабіна Євгенія Мирославовича на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 у справі № 914/1121/24 призначено в режимі відеоконференції на 17.06.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2025 відкладено розгляд апеляційної скарги Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Карабіна Євгенія Мирославовича на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 у справі № 914/1121/24 на 08.07.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2025 заяву представника Львівської обласної державної адміністрації Бобер Андрія Михайловича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задовольнено. Розгляд апеляційної скарги Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Карабіна Євгенія Мирославовича на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 у справі № 914/1121/24 призначити в режимі відеоконференції на раніше визначену дату 08.07.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2025 оголошено перерву у справі № 914/1121/24 за апеляційною скаргою Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Карабіна Євгенія Мирославовича на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 до 29.07.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2025 призначено до розгляду у судовому засіданні справу № 914/1121/24 за апеляційною скаргою Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Карабіна Євгенія Мирославовича на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 на 03.09.2025

У судове засідання, що відбулось 03.09.2025 з`явились представники позивача, відповідача-1 та прокурор надали свої пояснення щодо суті спору та просили задовольнити вимоги викладені в їх процесуальних документах. Третя особа та відповідач-2 в судове засідання не з`явились, своїх представників не направили про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином через систему «Електронний суд».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Відповідно до акту на право користування землею, виданого 14.10.1960 виконавчим комітетом Ново-Яричівської районної Ради депутатів трудящих, Львівському лісгоспу на території Ново-Яричівського району Львівської області було відведено в постійне користування 3 520,82 га землі.

16.06.1977 відповідно до постанови (рішення) Ради Міністрів УРСР від 03.07.1959 № 665-027-РС виконавчим комітетом Пустомитівської районної Ради депутатів трудящих Львівської області Львівській квартирно-експлуатаційній частині району (на даний час - Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова) видано акт на право довгострокового тимчасового користування землею, яким засвідчено право останньої на довгострокове тимчасове користування строком на 10 років землею площею 84,9 га, на якій розміщено військове містечко № НОМЕР_1. Відповідно до чинного на даний час адміністративно-територіального устрою зазначені землі розташовані в межах Давидівської територіальної громади Львівського району Львівської області.

22.09.1995 на підставі акта комісії у складі начальника районного відділу земельних ресурсів Пустомитівського району Львівської області та представників Львівського КЕУ, згідно з рішенням Вінніківської селищної ради від 16.06.1977, частина вищевказаної земельної ділянки, площею 0,19 га, була передана в народне господарство, після чого, як зазначають прокурор, позивач і тертя особа, у користуванні Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова залишилась земля, площею 84,71 га.

30.11.2018 проведено державну реєстрацію права власності держави в особі Міністерства оборони України на наступні об`єкти нерухомого майна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а саме:

- склад (будівля літер. №24) площею 72,6 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236);

- технічна спеціальна будівля (будівля літер. №1) площею 42,0 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236);

- будівля охорони (будівля літер. №4) площею 68,8 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236);

- казарма (будівля літер. №10) площею 473,4 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236);

- льодник (будівля літер. №12) площею 38,1 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236);

- склад (будівля літер. №29) площею 67,2 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236);

- овочесховище (будівля літер. №13) площею 27,3 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236);

- сховище для техніки (будівля літер. №18) площею 115,4 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236);

- контрольно-пропускний пункт (будівля літер. №28) площею 8,0 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236);

- склад паливно-мастильних матеріалів (будівля літер. №17) площею 25,3 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236);

- лазня (будівля літер. №15) площею 61,3 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236);

- склад (будівля літер. №16) площею 16,9 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації від 28.04.2023 № 85/0/5-23 Міністерству оборони України надано дозвіл на розроблення, з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою, технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель орієнтовною площею 913,7489 га згідно з додатком.

До Переліку земельних ділянок, на які надається дозвіл на розроблення технічних документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, що є додатком до вказаного розпорядження, було включено земельну ділянку, площею 84,9000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. (п. 16).

На підставі розпорядження Львівської обласної державної адміністрації від 28.04.2023 № 85/0/5-23 та договору № 407/1/1 від 03.08.2023 про закупівлю послуг з розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, укладеного між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лекс Статус", останнім було розроблено Технічну документацію щодо інвентаризації земель (код КВЦПЗД 15.01 - для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил), площею 42,4310 га, право користування на яку набуває Міністерство оборони України, що розміщена за адресою: АДРЕСА_1.

В пояснювальній записці до технічного завдання зазначено, що відповідно до державного акту площа земельною ділянки становить 84,9000 га, проте, оскільки на підставі акту від 22.09.1995 було вилучено та припинено право користування площею 0,19 га, тому площа ділянки, що інвентаризується та підлягає реєстрації в Державному земельному кадастрі, складає 84,7100 га. Водночас під час проведення камеральних робіт було встановлено, що на земельну ділянку накладається, зокрема, земельна ділянка з кадастровим номером :08:000:0437, із площею накладення 3,2858 га, про що отримано відмову під час реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. Тому проектним рішенням Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекс Статус" було розробити технічну документацію щодо проведення інвентаризації земель на 42,4310 га, тобто без урахування площі накладення.

18.10.2023 в Державному земельному кадастрі було зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0189, площею 42,4310 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав, власником земельної ділянки :08:000:0437, площею 293,1883 га є держава в особі Львівської обласної державної адміністрації, а землекористувачем, на праві постійного користування, - Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України". Права власності та постійного користування вказаною земельною ділянкою зареєстровані 06.11.2023.

Так, розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації від 22.02.2022 № 117/0/5-22 Державному підприємству "Львівське лісове господарство" було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, загальною орієнтовною площею 22 914 га, розташованих в межах Червоноградського та Львівського районів Львівської області.

На підставі даного розпорядження та договору на виконання робіт № 25/01/2022-01 від 25.01.2022, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Землебудпроект" та Державним підприємством "Львівське лісове господарство", було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель в межах Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання реформування управління лісової галузі" від 07.09.2022 № 1003 утворено державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" та приєднано до нього спеціалізовані державні лісогосподарські підприємства, які належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів.

Надалі, розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації від 18.10.2023 № 160/05-23 затверджено Державному спеціалізованому господарському підприємству "Ліси України" технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель, загальною площею 846,3140 га, зокрема щодо земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0437, площею 293,1883 га, в межах Давидівької сільської ради Львівського району Львівської області.

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор зазначає, що вказане розпорядження стало підставою для реєстрації 06.11.2023 права власності та права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :08:000:0437, площею 293,1883 га, в межах Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, за державою в особі Львівської обласної державної адміністрації та Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" відповідно. Водночас, внаслідок включення до земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0437 земель оборони військового містечка № НОМЕР_1, площею 3,2858 га, відбулось протиправне втручання та порушення права держави в особі Міністерства оборони України на вільне користування вказаними землями. У зв`язку з цим прокурор, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просить суд:

- визнати недійсним розпорядження Львівської обласної державної адміністрації № 160/0/5-23 від 18.10.2023 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель" згідно додатку у частині затвердження Державному спеціалізованому господарському підприємству "Ліси України" технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки площею 293,1883 га з кадастровим номером :08:000:0437;

- скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію іншого речового права - права постійного користування земельною з кадастровим номером :08:000:0437 площею 293,1883 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236) за Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України" (номер запису про інше речове право 52464641), припинивши інше речове право - право постійного користування земельною ділянкою.

Позивач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, підтримують заявлені прокурором вимоги.

Узагальнені доводи відповідачів, які заперечують проти задоволення позовних вимог, полягають у тому, що спірна земельна ділянка знаходиться в масиві земель лісового фонду та ще за радянських часів була відведена у постійне користування лісгоспу. Після цього цю земельну ділянку було надано Львівській квартирно-експлуатаційній частині району у довгострокове тимчасове користування строком на 10 років, без вилучення від постійного землекористувача. З урахуванням викладеного відповідачі доводять, що ця земельна ділянка відноситься до земель природно-заповідного фонду і обліковується за Винниківським лісництвом філії "Львівське лісове господарство" ДП "Ліси України" у кварталах № 85, 86 згідно з рішенням виконкому Львівської облради № 495 від 09.10.1984 "Про мережу територій та об`єктів природно-заповідного фонду області" та рішенням Львівської обласної ради від 08.12.2015 № 25 "Про зміну та збільшення лісових заказників місцевого значення "Винниківський" та "Львівський".

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації № 160/0/5-23 від 18.10.2023 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель" відповідачу 1 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель загальною площею 846,3140 га. Вказане розпорядження стало підставою для реєстрації 06.11.2023 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0437, площею 293,1883 га, в межах Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, за державою в особі Львівської обласної державної адміністрації та права постійного користування зазначеною земельною ділянкою за Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України". Водночас, як вказує позивач, внаслідок таких дій до земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0437 були включені землі оборони військового містечка № НОМЕР_1 , площею 3,2858 га, внаслідок чого відбулось протиправне втручання та порушення права держави в особі Міністерства оборони України на вільне користування вказаними землями.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволені позовних вимог виходив з того, що спірну земельну ділянку було відведено Львівській квартирно-експлуатаційній частині району без вилучення у попереднього землекористувача, що мало стратегічне маскувальне значення.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволені позовних вимог вмотивовував це також тим, що право тимчасового користування землею площею 84,9 га у Львівської квартирно-експлуатаційної частини району, засвідчене актом на право довгострокового тимчасового користування землею, виданим 16.06.1977, припинилося до 15.03.1991, коли з`явився термін "землі оборони".

Суд першої інстанції дійшов висновку, що з огляду на відмінний склад учасників справ № 813/1016/13-а та № 914/1121/24, відсутність у матеріалах справи постанов (рішень) Ради Міністрів УРСР як від 03.07.1959 № 665-027-РС, відповідно до якої(го) було видано акт на право довгострокового тимчасового користування землею, так і вищенаведених від 06.06.1955 № 665-027-РС та від 08.02.1966 № 614-РС, а також беручи до уваги те, що наявні в матеріалах справи докази суперечать обставинам, встановленим судами у справі № 813/1016/13-а, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення обставин щодо строку землекористування від доказування.

З огляду на вказані обставини, суд першої інстанції встановив, що спірна земельна ділянка на момент прийняття оскаржуваного рішення не відносилася до земель оборони, та могла бути надана Львівською обласною державною адміністрацією у користування в загальному порядку.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що частини земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0437, які накладаються на земельну ділянку, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо якої отримало Міністерство оборони України, є необхідними для обслуговування об`єктів нерухомості, власником яких воно є.

Проте, колегія суддів дослідивши матеріали даної справи, вважає правові висновки суду першої інстанції помилковими та такими, що не відповідають обставинам справи, з огляду на наступне.

Суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що оскільки строк, на який правопопередник КЕВ м. Львова набув право тимчасового довгострокового користування земельною ділянкою площею 84,9 га закінчився до 15.03.1991, коли з`явився термін «землі оборони», ця земельна ділянка по закінченню строку користування підлягала поверненню попередньому землекористувачу та не могла бути віднесена до категорії земель оборони, тому Міністерство оборони України має право оформити право користування на землю виключно в межах, необхідних для обслуговування об`єктів нерухомості, розташованих на ній.

Спірна земельна ділянка належить до земель державної власності, а саме земель оборони, оскільки виділялась для розміщення військового містечка.

Відповідно до Земельного кодексу УРСР 1922 року (далі - ЗК УРСР 1922 року), який прийнятий 3 сесією Всеукраїнського Центрального Виконавчого Комітету VI скликання 16.10.1922 та затверджений в остаточній редакції Президією ВУЦВК 29.11.1922, відвід земель для оборонного відомства здійснювався за загальними правилами «землевпорядного провадження».

Відповідно до вимог ЗК УРСР 1922 року (який регулював земельні відносини на час будівництва нерухомості на території військового містечка № НОМЕР_1 у 1958 році) усі землі перебували у державній власності. Чіткого поділу земель за цільовим призначенням земельне законодавство того часу не знало взагалі, та виокремлення з-поміж усіх земель держави земель оборони - зокрема.

Згідно з п. 157 ЗК УРСР 1922 року до складу державного земельного майна входять усі ті землі, що залишаються в єдиному державному земельному фонді після надання з нього земель у безпосереднє користування трудових землекористувачів та їх об`єднань, а також міст та поселень міського типу.

Поряд із цим, відповідно до положень, закріплених у п. 158 вимог ЗК УРСР 1922 року, допускалось існування земель для спеціальних цілей або земель спеціального призначення, на яких розміщувались фортеці та подібні до них військові споруди, та які знаходились в управлінні відповідних відомств на підставі особливих правил.

Відвід зазначених земель здійснювався за загальними правилами землевпорядного провадження. Згідно з приміткою до п. 158 ЗК УРСР 1922 року зазначається, що відвід земель спеціального призначення здійснюється за загальними правилами провадження з землеустрою. Главою III ЗК УРСР 1922 року передбачено порядок провадження справ із землеустрою. Серед правових норм, що містяться у зазначеній главі, відсутні положення про необхідність видачі державних актів та реєстрації прав землекористування.

Прийнятими у подальшому земельними кодексами (1970 та 1990 p.p.) закріплено правило, відповідно до якою право власності та право постійного користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельних ділянок на місцевості та видачі державного акту, що посвідчує відповідне право.

Як уже зазначалося, 16.06.1977 виконавчим комітетом Пустомитівської районної Ради депутатів трудящих Львівської області Львівській квартирно-експлуатаційній частині району (на даний час - КЕВ м.Львова) видано акт на право довгострокового тимчасового користування землею, яким засвідчено право останньої на довгострокове тимчасове користування строком на 10 років землею площею 84,9 га, на якій розміщено військове містечко № НОМЕР_1.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 15 Земельного кодексу УРСР (далі - ЗК УРСР 1970 року) земля надається в безстрокове або тимчасове користування. Безстроковим (постійним) визнається землекористування без заздалегідь встановленого строку. Тимчасове користування землею може бути короткостроковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до десяти років. У разі виробничої необхідності ці строки можуть бути продовжені на період, що не перевищує відповідно строків короткострокового або довгострокового тимчасового користування. По окремих видах користування землею Радою Міністрів Української РСР може бути встановлений і триваліший строк довгострокового користування, але не більш як двадцять п`ять років.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 20 ЗК УРСР 1970 року відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 21 ЗК УРСР 1970 року видача документів на право користування землею колгоспам, радгоспам, іншим підприємствам, організаціям і установам провадиться виконавчими комітетами районних (міських) Рад депутатів трудящих, незалежно від того, на підставі рішення якого виконавчо-розпорядчого органу державної влади надана земельна ділянка. Землекористувачам, яким земельні ділянки надано із земель міст і селищ міського типу, документи на право користування земельними ділянками видаються відповідно виконавчими комітетами міських і селищних Рад депутатів трудящих.

Приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється (ст. 22 ЗК УРСР 1970 року).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 35 ЗК УРСР 1970 року право підприємств, організацій і установ на користування наданою їм землею підлягає припиненню відповідно повністю або частково у випадках: відпадання потреби в земельній ділянці; закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; ліквідації підприємства, організації або установи; виникнення потреби вилучення земельної ділянки для інших державних або громадських потреб; неосвоєння протягом двох років підряд наданої земельної ділянки.

Припинення права користування землею у випадках, передбачених п.п.1, 3, 5 ч. 1 і ч. 2 ст. 35 ЗК УРСР 1970 року провадиться за рішенням (постановою) органів, які надали земельні ділянки, а у випадку, передбаченому п. 4 ч. 1 першої цієї статті, - за рішенням (постановою) органів, які мають право вилучати земельні ділянки.

Отже, така підстава припинення права користування, як закінчення строку, на який було надано земельну ділянку, не вимагала прийняття окремих рішень відповідними органами, що свідчить про те, що таке право припинялося одразу по закінченню встановленого строку.

Суд першої інстанції вказував, що граничний строк такого землекористування закінчився 15.06.1987, а право тимчасового користування землею площею 84,9 га у Львівської квартирно-експлуатаційної частини району, засвідчене актом на право довгострокового тимчасового користування землею, виданим 16.06.1977, припинилося до 15.03.1991, коли з`явився термін «землі оборони».

Фактів продовження даного строку або надання цієї земельної ділянки Радою Міністрів Української РСР на більш тривалий строк довгострокового користування відповідно до вимог ч.ч. 4, 5 ст. 15 ЗК УРСР 1970 року судом не встановлено.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що після закінчення 10-річного строку користування, Міністерство оборони України продовжувало користуватися земельною ділянкою військового містечка № НОМЕР_1 і жодних претензій зі сторони ДС ГП «Ліси України» не надходило щодо звільнення земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 .

Підтвердженням вказаної обставини є те, що згідно з обліковими даними Відомості наявності та використання земельних ділянок по КЕВ м. Львова (Додаток 3 до Інструкції з обліку земель оборони), за КЕВ м. Львова й досі обліковується земельна ділянка площею 84,7 га військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що крім розпорядженням № 85/0/5-23 від 28.04.2023, ще 29.09.2016 Львівською обласною державною адміністрацією прийнято розпорядження № 720/0/5-16 «Про надання дозволу на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)».

Відповідно до вказаного розпорядження Квартирно-експлуатаційному відділу м. Львова надано дозвіл на розроблення з урахуванням вимог державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а саме земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_1 орієнтовною площею 84,9 га, розташованої за межами населеного пункту на території Давидівської та Винничківської сільських рад Пустомитівського району Львівської області.

Отже, Львівській обласній державній адміністрації відомо було, що вказана земельна ділянка належить до земель оборони, та попри це вона приймає спірне розпорядження № 160/0/5-23 від 18.10.2023 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель», де згідно додатку ДС ГП «ЛІСИ УКРАЇНИ» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки площею 293,1883 га з кадастровим номером :08:000:0437.

Прийняття Львівською обласною державною адміністрацією розпоряджень як у 2016, так і у 2023 роках ще раз підтверджує той факт, що спірна земельна ділянка належить до земель оборони.

Додатково суд першої інстанції не надав оцінки зазначеним у відзиві на позовну заяву ДС ГП «Ліси України» фактам, що «ведення лісового господарства на даній території (військового містечка № НОМЕР_1 ) здійснювалось підприємством (лісгоспом) у всі часи за погодженням робіт з командиром військової частини».

Дані твердження в сукупності вказують на те, що лісгоспами, в тому числі Винниківським лісництвом Філії «Львівське лісове господарство» ДС ГП «ЛІСИ УКРАЇНИ», на території військового містечка № НОМЕР_1 здійснювалось тільки лісокористування на землях оборони.

Частиною 5 ст. 17 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства дозволяється на землях усіх категорій з дотриманням вимог щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням. На підприємства, установи, організації всіх форм власності, які мають у користуванні чи власності ліси на землях усіх категорій, поширюються права та обов`язки постійних лісокористувачів та власників лісів відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Статтею 101 Лісового кодексу України передбачено, що ліси, розташовані на землях оборони, призначені для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до закону. Охорона, захист, використання та відтворення лісів на землях оборони проводяться спеціалізованими лісогосподарськими підрозділами з урахуванням режиму цих територій в порядку, встановленому Законом України «Про використання земель оборони», цим Кодексом та іншими актами законодавства.

Сукупний аналіз вищевказаного законодавства підтверджує, що право користування лісами на відокремленій земельній ділянці не є визначальним фактом та не створює умов для виникнення права користування на земельні ділянки на яких розміщені вказані ліси, а тільки дає право визначеному лісогосподарському підприємству здійснювати лісове господарство на відповідній земельній ділянці, без вилучення її у дійсного землекористувача, за яким залишаються всі права щодо її використання за цільовим призначенням, що і відбувалось на спірній земельній ділянці.

Окрім того, ДС ГП «Ліси України» на підтвердження права користування спірними землями посилалося на матеріали лісовпорядкування.

Відповідно до ст. 135 Лісового кодексу УРСР 1979 року, лісовпорядкування включає систему державних заходів, спрямованих на забезпечення раціонального використання, підвищення продуктивності, відтворення, охорони і захисту лісів, а також підвищення культури ведення лісового господарства.

Згідно ст. 137 Лісового кодексу УРСР 1979 року, за матеріалами лісовпорядкування для підприємств, установ і організацій, які ведуть лісове господарство, складаються і затверджуються державними органами лісового господарства або за погодженням з ними іншими державними органами відповідні проекти, які є основою для ведення лісового господарства та здійснення лісокористування і служать вихідними даними для перспективного і поточного планування.

Згідно ст. 94 Лісового кодексу України 1994 року, лісовпорядкування включає систему державних заходів, спрямованих на забезпечення ефективної охорони і захисту, раціональне використання, підвищення продуктивності лісів та їх відтворення, оцінку лісових ресурсів, а також підвищення культури ведення лісового господарства. Під час лісовпорядкування здійснюються визначення меж і внутрігосподарська організація території лісового фонду, що перебуває у користуванні постійних лісокористувачів; виконання топографо-геодезичних робіт і спеціального картографування лісів; інвентаризація лісового фонду з визначенням породного і вікового складу деревостанів, їх стану, якісних і кількісних характеристик лісових ресурсів та інші заходи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.09.1995 № 767 «Про затвердження Порядку ведення державного обліку лісів і державного лісового кадастру» передбачалося, що документація державного лісового кадастру по країні поновлюється один раз на п`ять років.

Відповідно до наказу № 749 від 15.11.2021 Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України «Про затвердження Порядку ведення лісовпорядкування», строк повторюваності повторного базового лісовпорядкування становить 10 років.

Близькі за змістом норми містяться у ст. 45 Лісового кодексу України, що лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 48 Лісового кодексу України, у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Пунктом 4 Порядку здійснення лісовпорядкування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2023 № 112, об`єктом лісовпорядкування є лісові ділянки та нелісові землі, які надані в користування або власність в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. Одночасно впорядковуються всі ліси (або їх частина, віднесена до відповідної філії, представництва, відділення та інших відокремлених підрозділів), розташовані на земельних ділянках, які належать громадянам та юридичним особам на праві власності або користування, оформлених відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», або межі яких підтверджені планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, та всі полезахисні лісові смуги, розташовані на землях сільськогосподарського призначення, передані в установленому порядку у постійне користування державним або комунальним спеціалізованим підприємствам чи в оренду фізичним та юридичним особам.

Строк повторюваності повторного базового лісовпорядкування для об`єктів лісовпорядкування площею 100 гектарів і більше становить 10 років, для об`єктів лісовпорядкування площею до 100 гектарів - 20 років (п. 9 Порядку).

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування можуть підтверджувати права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, за умови надання їх у постійне користування лісогосподарським підприємствам до набрання чинності Земельним кодексом України.

У даному випадку, на час реєстрації спірних земель, останні перебували у користуванні не лісогосподарського підприємства, а в користуванні Міністерства оборони України в особі КЕВ м. Львова та припинення такого права користування могло відбутись, тільки на підставі відповідного рішення Кабінету Міністрів України за поданням Міністерства оборони України.

У зв`язку з цим, висновки суду першої інстанції, що спірну земельну ділянку було відведено Львівській квартирно-експлуатаційній частині району без вилучення у попереднього землекористувача, що мало стратегічне маскувальне значення, є необґрунтованими.

Судова колегія звертає увагу не те, що військове містечко № НОМЕР_1 включало в себе єдиний комплекс будівель і споруд, розташованих на одній земельній ділянці, які використовувалися для виконання поставлених завдань.

Як встановлено судом, 30.11.2018 проведено державну реєстрацію права власності держави в особі Міністерства оборони України на наступні об`єкти нерухомого майна, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а саме:

- склад (будівля літер. №24) площею 72,6 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236);

- технічна спеціальна будівля (будівля літер. №1) площею 42,0 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236);

- будівля охорони (будівля літер. №4) площею 68,8 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236);

- казарма (будівля літер. №10) площею 473,4 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236);

- льодник (будівля літер. №12) площею 38,1 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236);

- склад (будівля літер. №29) площею 67,2 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236);

- овочесховище (будівля літер. №13) площею 27,3 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236);

- сховище для техніки (будівля літер. №18) площею 115,4 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236);

- контрольно-пропускний пункт (будівля літер. №28) площею 8,0 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236);

- склад паливно-мастильних матеріалів (будівля літер. №17) площею 25,3 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236);

- лазня (будівля літер. №15) площею 61,3 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236);

- склад (будівля літер. №16) площею 16,9 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначає, що Львівська обласна державна адміністрація надала Міністерству оборони України дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо інвентаризації земель, а не для оформлення права на земельну ділянку під розташованими на ній об`єктами нерухомого майна. У технічній документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, розробленої Товариством з обмеженою відповідальністю «Лекс Статус», немає жодного обґрунтування щодо площі землі, необхідної для обслуговування розміщеного на ній нерухомого майна.

Судом першої інстанції було встанолено, що функціонування військового містечка № НОМЕР_1 підтверджується ще й тим, що об`єкти з його складу включені до Переліку нерухомого військового майна Збройних Сил, яке може бути відчужено, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 17.10.2007 № 896-р, зі змісту якого вбачається, що такі об`єкти були збудовані у 1958 році.

В свою чергу, відповідно до мотивувальної частини рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.07.2013 у справі № 813/1016/13-а встановлено, що «КЕВ м. Львова прийняло на баланс наступне військове (державне) майно: будівлі - казарма, вартове приміщення, КПП, сховище для техніки, продовольчий склад, склад, овочесховище, лазня, склад ПММ, спецспоруда, водонасосна, овочесховище (лідник), житловий будинок, котельня; інженерні мережі та комунальні споруди: електрогосподарство (закрита трансформаторна підстанція з електрообладнанням) - силовий трансформатор (2 шт.), лічильники (4 шт.), повітряні електричні мережі (14,8 км); водоканалізаційне господарство - мережі водопостачання (д.50-100мм - 1300 м.п.), каналізаційні мережі (д.250мм - 800 м.п.), мережні насоси (1 шт.), насоси підкачки води (2 шт.); теплогосподарство (обладнання котельні) - котел Енергія -5 (1 шт.), мережні насоси (2 шт.), тепломережа (д 50 мм - 382 м.п.), вентилятор піддувала (2 шт.), силовий щит (1 шт.), щит автоматики (1 шт.), манометр (2 шт.); благоустрій: асфальтне покриття (94 м2); огорожа - колючий дріт в 10 ниток по з/б стовпах (1500 м).

Разом з будівлями та спорудами передані: земельна ділянка, площею 84,7 га; облікова та технічна документація (паспорт котла, схема в/м № НОМЕР_1 з нанесеними інженерними мережами, схема об`єктів благоустрою, схема земельної ділянки); будинкова книга житлового будинку по вул. Лісна, 6».

Водночас, з матеріалів справи вбачається факт користування спірними землями Міністерством оборони України в особі КЕВ м. Львів, а й встановлено наявність на відповідній земельній ділянці облаштованої інфраструктури військового містечка № НОМЕР_1, яке перебуває на балансі у КЕВ м. Львова.

Судом першої інстанції не враховано та не досліджено той факт, що об`єкти нерухомості на земельній ділянці військового містечка № НОМЕР_1 збудовані ще у 1958 році (як зазначає суд), до видачі 14.10.1960 виконавчим комітетом НовоЯричівської районної Ради депутатів трудящих акту на право користування землею на території Ново-Яричівського району Львівської області, яким Львівському лісгоспу відведено в постійне користування 3 520,82 га.

Так, судом першої інстанції не досліджено ті обставини, що військове містечко № НОМЕР_1 включало в себе єдиний комплекс і будівель, і земельну ділянку, а спірна земельна ділянка необхідна для обслуговування та використання не лише як суд вказав будівель, а всього військового містечка № НОМЕР_1 в цілому.

Реєстрація 09.02.2023 спірної земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0437 загальною площею 293,1883 га в Державному земельному кадастрі, а в подальшому 06.11.2023 права власності за Львівською обласною державною адміністрацією, а правокористування - за ДС ГП «ЛІСИ УКРАЇНИ» позбавило можливість оформити право власності на спрірну частину земельної ділянки за Міністерством оборони України.

Тому висновки суду першої інстанції про правомірність відведення землі в постійне користування ДС ГП «Ліси України» з огляду на відсутність у межах накладення будівель, споруд та не доведення з урахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил того, що площа накладення є необхідною для обслуговування нерухомого майна Міністерства оборони України, є передчасними та необґрунтованими.

Більше того, включення спірної земельної ділянки в склад земельної ділянки площею 293,1883 га за відсутності на ній будівель створило формальні передумови вибуття цієї ділянки зі складу військового містечка № НОМЕР_1 .

Приймаючи спірне рішення, суд першої інстанції врахував, що у постанові Львівського окружного адміністративного суду від 22.07.2013 у справі № 813/1016/13- а було встановлено, що земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_1 площею 84,7 га, що знаходиться на території Давидівської сільської ради, перебуває в державній власності та передана в постійне користування Міністерства оборони України рішеннями Ради Міністрів УРСР № 665-027-РС від 06.06.1955 та № 614-РС від 08.02.1966; при проведенні інвентаризації земель Міноборони України в 1993 році земельна ділянка площею 84,7 га залишена без змін в постійному користуванні Міністерства оборони України.

Разом з тим, суд зауважує, що в силу ч.ч. 4, 5 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відтак, з огляду на відмінний склад учасників справ № 813/1016/13-а та № 914/1121/24, відсутність у матеріалах справи постанов (рішень) Ради Міністрів УРСР як від 03.07.1959 № 665-027-РС, відповідно до якої(го) було видано акт на право довгострокового тимчасового користування землею, так і вищенаведених від 06.06.1955 № 665-027-РС та від 08.02.1966 № 614-РС, а також беручи до уваги те, що наявні в матеріалах справи докази суперечать обставинам, встановленим судами у справі № 813/1016/13-а, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення обставин щодо строку землекористування від доказування.

У постанові від 10.10.2023 у справі № 907/969/22 Верховний Суд зазначив, що «важливим є те, що обставини, встановлені у справі, що є преюдиційною, мають належати до предмета доказування, тобто їх встановлення має бути необхідне для вирішення тієї справи. Оскільки предмет доказування спочатку визначається підставами позову, а потім обґрунтовується нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору, то питання про те, чи належав певний факт до предмета доказування, є питанням права, а не факта.

Питання факта це питання про те, чи була наявна/відсутня певна обставина, що має значення для вирішення певного спору. Фактичні обставини встановлюються через доказування. Доказування дає змогу відтворити той чи інший фрагмент дійсності в асортименті значущості для справи (предмет доказування). Юридична ж кваліфікація фактичних обставин здійснюється через співвіднесення певної обставини з певними юридичними нормами. Отже, юридичний факт - це передбачена нормами права конкретна життєва обставина (дія, подія), котра є підставою для настання певних юридичних наслідків. Життєвий факт набуває ознак юридичного внаслідок юридичної кваліфікації, правозастосування. Таким чином, юридичний (правовий) факт - це той же самий життєвий факт, але в контексті наявності його правової регламентації.

Преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами».

Як уже зазначалося, Львівським окружним адміністративним судом розглядалася справа № 813/1016/13-а за позовом першого заступника військового прокурора Західного регіону України, подана в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Львова до Давидівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області та її виконавчого комітету, обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» далі - ОКП ЛОР «БТІтаЕО» про визнання протиправними рішень та дій.

У справі № 813/1016/13-а та у справі № 914/1121/24 позивачем є Міністерство оборони України, у тексті рішення значиться, що як вбачається з долучених до матеріалів справи письмових доказів:

- земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_1 площею 84,7 га, що знаходиться на території Давидівської сільської ради, перебуває в державній власності та передана в постійне користування Міністерства оборони рішеннями РМ УРСР № 665-027-РС від 06.06.1955р. та № 614-РС від 08.02.1966р.;

- при проведенні інвентаризації земель Міноборони України в 1993 році земельна ділянка площею 84,7 га залишена без змін в постійному користуванні Міноборони України;

- питання про передачу земельної ділянки в комунальну власність перед Міністром оборони не порушувалося, рішення про передачу земельної ділянки не приймалося, земельна ділянка Давидівській сільській раді не передавалася.

Факти, встановлені судом у справі № 813/1016/13-а мають для суду преюдиціальний характер.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Отже, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

У постанові Верховного Суду від 05.09.2023 у справі № 910/11761/21 викладено висновок про те, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 910/11287/16, від 19.12.2019 у справі № 520/11429/17.

Отже, преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було би не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.08.2023 у справі № 910/4316/22, від 16.05.2023 у справі № 910/17367/20, від 29.06.2021 у справі № 910/11287/16.

Тому висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення обставин щодо строку землекористування від доказування та про те, що спірна земельна ділянка на момент прийняття оскаржуваного рішення не відносилася до земель оборони, та могла бути надана Львівською обласною державною адміністрацією у користування в загальному порядку, є незаконними та необгрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами та підставами для задоволення позовних вимог Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" та Львівської обласної державної адміністрації про визнання недійсним розпорядження Львівської обласної державної адміністрації №160/0/5-23 від 18.10.2023 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель" згідно додатку у частині затвердження Державному спеціалізованому господарському підприємству "Ліси України" технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки площею 293,1883 га з кадастровим номером :08:000:0437 та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію іншого речового права - права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :08:000:0437 площею 293,1883 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236) за Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України" (номер запису про інше речове право 52464641), припинивши інше речове право - право постійного користування земельною ділянкою.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення першої інстанції слід скасувати, а позовні вимоги задовольнитит за встановлених судом обставин.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення судом першої інстанції мале місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, тому рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 у справі № 914/1121/24 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким позов задовольнити.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Карабіна Євгенія Мирославовича на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 у справі № 914/1121/24 обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

З урахуванням задоволення апеляційної скарги, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної та першої інстанції (судовий збір) покладаються пропорційно на відповідачів в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Карабіна Євгенія Мирославовича - задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2025 у справі № 914/1121/24 - скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати недійсним розпорядження Львівської обласної державної адміністрації № 160/0/5-23 від 18.10.2023 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель» згідно додатку у частині затвердження Державному спеціалізованому господарському підприємству «ЛІСИ УКРАЇНИ» технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки площею 293,1883га з кадастровим номером :08:000:0437.

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію іншого речового права права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :08:000:0437 площею 293,1883 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236) за Державним спеціалізованим господарським підприємством «ЛІСИ УКРАЇНИ» (ідентифікаційний код юридичної особи 44768034) (номер запису про інше речове право 52464641), припинивши інше речове право - право постійного користування земельною ділянкою.

Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (01601, Україна, м. Київ, вул. Руставелі Шота, буд. 9а, ) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (79007, Україна, Львівська область, м. Львів, вул. Клепарівська, 20; ) 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн 00 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та апеляційної інстанції.

Стягнути з Львівської обласної державної адміністрації (79008, Україна, Львівська область, місто Львів, вул. Винниченка, буд. 18, ) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (79007,, Україна, Львівська область, м. Львів, вул. Клепарівська, 20; ) 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн 00 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та апеляційної інстанції.

Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 29.09.2025

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді О.М. Сибіга

О.В. Тищенко