ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2025 р. Справа№ 911/1291/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Барсук М.А.

при секретарі: Овчинніковій Я.Д.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 ;

від відповідача: Гудінова І.Л., витяг з ЄДР,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення господарського суду Київської області від 03.04.2025 у справі № 911/1291/24 (суддя - Бабкіна В.М.)

за позовом ОСОБА_1

до садівничого товариства "Заліське"

про визнання недійсними рішень правління та загальних зборів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Київської області з позовом до садівничого товариства (далі - СТ) "Заліське" про визнання недійсними рішення правління від 11.07.2007 та рішення загальних зборів членів від 28.07.2007.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є членом СТ "Заліське" і 28.07.2007 було проведено загальні збори членів СТ, результати яких оформлені протоколом від 28.07.2007, з порушенням норм законодавства, а саме: без встановлення дійсної кількості членів СТ "Заліське" та без встановлення кворуму на загальних зборах. Окрім цього, 11.07.2007 було проведено засідання правління СТ, результати якого оформлені протоколом № 2 від 11.07.2007, за головуванням ОСОБА_2 , яку рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2007 у справі № 2-2472/07 було позбавлено повноважень голови правління СТ "Заліське".

Рішенням господарського суду Київської області від 03.04.2025 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення судом першої інстанції зазначено, що позивачем не доведено порушення своїх корпоративних прав оспорюваними рішеннями загальних зборів СТ "Заліське", оформленими протоколом від 28.07.2007, та рішеннями правління СТ "Заліське", оформленими протоколом № 2 від 11.07.2007, а також не доведено наявності негативних наслідків для позивача за фактом прийняття відповідних рішень. Разом з цим, господарським судом не було встановлено підстав для визнання недійсними рішення правління від 11.07.2007 та рішення загальних зборів членів від 28.07.2007, окрім як рішення у протоколі загальних зборів членів від 28.07.2007 зазначеного у пункті 8 про затвердження форми доручення, оскільки таке питання не включалось до порядку денного та не обговорювалося зборами при розгляді питання "різне", що є підставою для визнання такого рішення недійсним. Поряд з цим, відповідачем було заявлено про застосування до вимог позивача у даній справі наслідків спливу строку позовної давності, у зв`язку з чим в цій частині щодо визнання недійсним пункту 8 рішення загальних зборів від 28.07.2007 також було відмовлено, однак внаслідок спливу позовної давності.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилався на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2007 у справі № 2-2472/07, яким визнано неправомочними збори уповноважених СТ "Заліське" від 07.10.2006 та скасовано їх рішення, зазначаючи, що такі збори є неповноважними з моменту їх проведення та не створюють правових наслідків, зокрема, і для проведення засідання правління СТ "Заліське", які відбулись 11.07.2007, і для проведення загальних зборів учасників ГО СТ "Заліське", що відбулись 28.07.2007.

Також вказував, що ним не було пропущено строк позовної давності, оскільки рішення загальних зборів членів СТ "Заліське", що відбулись 28.07.2007, в частині затвердження форми доручення, є локальним нормативним актом, який не обмежений в часі для кола осіб, а саме: для членів СТ "Заліське", а отже може бути оскаржений до суду у будь-який час коли відбувається його чергове застосування. На переконання скаржника судом першої інстанції не було встановлено організаційну-правову форму відповідача в момент спірних правовідносин та порушено норми процесуального права під час розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2025, у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Барсук М.А., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та призначено розгляд справи на 16.09.2025.

03.07.2025 до апеляційного суду надійшла заява позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2025 задоволено вищевказану заяву.

21.07.2025 до апеляційного суду надійшов відзив відповідача, в якому представник зазначав, що позивачем не наведено порушення його прав оскаржуваними рішеннями, що є підставою для відмови в задоволенні позову. В той же час позивач фактично не погоджується виключно із формою вчинення довіреності, що використовується для участі у загальних зборах та вдається до власного тлумачення і застосування правових норм. Відповідач стверджував, що засідання правління СТ, проведене 11.07.2007, та загальні збори членів СТ, що відбулись 28.07.2007, скликані та проведені під головуванням особи, обраної на посаду голови правління і на момент проведення засідання правління та загальних зборів повноваження ОСОБА_2 були чинними. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2007 у справі № 2-2472/07 прийнято після проведення засідання правління та загальних зборів. Загальні збори членів СТ, що проведені 28.07.2007, відбулися при наявності кворуму, що підтверджується протоколом загальних зборів. Також відповідач зазначав, що позивач звернувся з даним позовом з пропуском строку позовної давності.

16.09.2025 до апеляційного суду позивачем подані пояснення, в яких він просив скасувати оскаржуване рішення та задовольнити позовні вимоги.

16.09.2025 до апеляційного суду позивачем подано клопотання про повернення, на підставі ч. 4 ст. 170 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України, відповідачу відзиву на апеляційну скаргу, оскільки відповідачем порушені положення п. 3 ч. 1 ст. 170 ГПК України та не були зазначені прізвища та ініціали суддів (Пономаренка Є.Ю. та Барсук М.А.).

Колегія суддів відмовила у задоволенні вказаного клопотання та звернула увагу позивача на те, що надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

16.09.2025 до апеляційного суду позивачем подана заява про відвід колегії суддів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2025 відмовлено у задоволенні заяви позивача про відвід колегії суддів.

В судовому засіданні, яке відбулось 16.09.2025, позивач просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване рішення та задовольнити позовні вимоги. Відповідач заперечував доводи апеляційної скарги та вказував на законність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, протоколом загальних зборів СТ "Заліське" № 8 від 08.09.2001, затверджено статут СТ "Заліське" (далі - статут; а.с. 29-33 том 1).

Згідно пункту 1.1 статуту СТ "Заліське" (далі - товариство) є добровільною місцевою організацією, створеною на основі єдності інтересів членів товариства, яка діє на засадах рівноправності членів, самоврядування, законності та гласності.

У пунктах 1.4, 1.5 статуту зазначено, що діяльність товариства поширюється на територію Богданівської сільської ради Броварського району, Київської області. Юридична адреса товариства: село Богданівка Броварського району, Київської області.

ОСОБА_1 є членом СТ "Заліське" як власник двох земельних ділянок в такому садівничому товаристві по вул. Велика Лісова, 73 та по вул. Центральна, 72, що підтверджується копією членської книжки садовода (а.с. 37 том 1).

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань СТ "Заліське" (код 23566951) засноване 13.10.1992 і за організаційно-правовою формою є обслуговуючим кооперативом, кількість членів СТ "Заліське" була незмінною та становила 600 фізичних осіб.

11.07.2007 відбулося засідання правління СТ "Заліське", на якому були присутніми голова правління ОСОБА_2 , члени правління ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

З протоколу № 2 засідання правління "Заліське" від 11.07.2007 (а.с. 23-24 том 1), підписаного головою правління ОСОБА_2 та секретарем правління Яременко Н.Н., слідує, що на засіданні правління розглядалися наступні питання порядку денного:

1. Інформація про роботу комісії по прийому-передачі;

2. Затвердження проєкту статуту товариства у новій редакції;

3. Затвердження порядку денного загальних зборів членів товариства і дати їх проведення;

4. Затвердження форми доручення.

Під час вказаного засідання були прийняті наступні рішення:

1. Надати запропонований проєкт статуту товариства в новій редакції загальним зборам для ознайомлення та внесення пропозицій;

2. Доручити голові правління ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернутися до відповідних служб з запитаннями про з`ясування обставин навколо озера і доповісти на зборах;

3. Виключити з членів товариства ОСОБА_10 по АДРЕСА_1 , площа 0,06 га, ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 , площа 0,06 га. Прийняти в члени товариства і надати в користування земельну ділянку по АДРЕСА_1 , 6 площею 0,12 га ОСОБА_12 ;

4. Призначити загальні збори членів товариства на 27.07.2007 з порядком денним: 1. Прийняти статут ГО "Заліське" у новій редакції; 2. Про захист прав членів товариства на озерах; 3. Про хід робіт по газопостачанню; 4. Про введення перепусток для членів товариства; 5. Різне;

5. Затвердити форму доручення;

6. Призначити 4-х реєстраторів членів товариства на загальних зборах: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16

28.07.2007 на території СТ "Заліське" відбулися загальні збори членів товариства.

За змістом протоколу загальних зборів членів СТ "Заліське" від 28.07.2007 (а.с. 21-22 том 1): всього членів товариства - 636, всього присутніх - 327, в тому числі за дорученням - 32.

З протоколу вбачається, що правління СТ "Заліське" запропонувало загальним зборам наступний порядок денний:

1. Прийняття статуту СТ "Заліське" в новій редакції;

2. Про захист прав членів СТ "Заліське" на озеро;

3. Про хід робіт по газопостачанню;

5. Pізне.

Згідно вищевказаного протоколу зборами було затверджено наступний порядок денний:

1. Прийняття статуту СТ "Заліське" в новій редакції;

2. Про захист прав членів СТ "Заліське" на озеро;

3. Про хід робіт по газопостачанню;

4. Про введення перепусток для членів товариства;

5. Pізне;

6. Підтвердити або скасувати рішення зборів уповноважених від 07.10.2006.

За результатами проведення 28.07.2007 загальних зборів товариства зборами були прийняті наступні рішення:

1. Прийняти проєкт статуту СТ "Заліське" в новій редакції за основу і затвердити його на наступних зборах через місяць;

2. Не зачиняти ворота зі сторони с. Богданівка;

3. Вирішити питання про проведення ел/мережі по вул. Мала Лісова;

4. Затвердити рішення зборів уповноважених від 07.10.2006;

5. Обрати головою правління ОСОБА_2 ;

6. Обрати членів правління ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 ;

7. Обрати ревізійну комісію у складі: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ;

8. Затвердити форму доручення.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначав, що оспорювані ним рішення, результати яких оформлені протоколом засідання правління СТ "Заліське" № 2 від 11.07.2007 та протоколом загальних зборів членів правління СТ "Заліське" від 28.07.2007, є незаконними, оскільки станом з 07.10.2006 та на 28.07.2007 в товаристві був відсутнім облік членів СТ "Заліське", були відсутні заяви про вступ до товариства, рішення правління про прийом в члени товариства, інформація про видачу членських книжок, облік видачі членських книжок. 11.07.2007 правління СТ "Заліське" не вирішувало питання про особу та повноваження такої особи, яка має право посвідчувати (затверджувати) доручення на передачу права голосування по всім питанням іншому члену товариства, не приймало рішення про включення в порядок денний загальних зборів, що мали відбутися 27.07.2007, питання затвердження форми доручення, не приймало рішення про проведення загальних зборів 28.07.2007. 28.07.2007 перед проведенням та під час проведення загальних зборів членів СТ "Заліське" не було проведено реєстрації осіб, які взяли участь в таких зборах. Позивач наголошував, що загальні збори СТ "Заліське" не обговорювали питання про затвердження форми доручень, не відбувалося голосування по питанню про затвердження форми доручення, не приймали рішення про особу та повноваження такої особи, яка має право посвідчувати (затверджувати) доручення на передачу права голосування по всім питанням іншому члену товариства.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції встановив, що позивачем не доведено порушення своїх корпоративних прав оспорюваними рішеннями загальних зборів СТ "Заліське", оформленими протоколом від 28.07.2007, та рішеннями правління СТ "Заліське", оформленими протоколом № 2 від 11.07.2007, а також не доведено наявності негативних наслідків для позивача за фактом прийняття відповідних рішень. В той же час підстави для визнання недійсними рішення правління від 11.07.2007 та рішення загальних зборів членів від 28.07.2007, - відсутні, окрім як рішення у протоколі загальних зборів членів від 28.07.2007 зазначеного у пункті 8 про затвердження форми доручення, з огляду на те, що таке питання не включалось до порядку денного та не обговорювалося зборами при розгляді питання "різне", що є підставою для визнання такого рішення недійсним. Поряд з цим, відповідачем було заявлено про застосування до вимог позивача у даній справі наслідків спливу строку позовної давності, у зв`язку з чим в цій частині щодо визнання недійсним пункту 8 рішення загальних зборів від 28.07.2007 також було відмовлено, однак внаслідок спливу позовної давності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, враховуючи наступне.

За визначенням частини 1 статті 167 Господарського кодексу (далі - ГК) України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Частиною 3 статті 167 ГК України визначено, що під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 55 ГК України суб`єктами господарювання є господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Відповідно до частини 5 статті 63 ГК України корпоративне підприємство утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства. Корпоративними є кооперативні підприємства, підприємства, що створюються у формі господарського товариства, а також інші підприємства, в тому числі засновані на приватній власності двох або більше осіб.

За визначенням статті 93 ГК України підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників). Підприємствами колективної власності є виробничі кооперативи, підприємства споживчої кооперації, підприємства громадських та релігійних організацій, інші підприємства, передбачені законом.

Згідно з частиною 1 статті 94 ГК України кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями статей 83, 85, 86 ЦК України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Слід зазначити, що садівничі товариства є обслуговуючими кооперативами і саме ця організаційно-правова форма більше відповідає меті створення садівничого товариства, спір у даній справі стосується реалізації прав члена кооперативу на управління кооперативом, а правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначає саме Закон України "Про кооперацію".

Вказане узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.10.2020 у справі № 695/2665/16-ц.

Отже, СТ "Заліське" за організаційно-правовою формою є обслуговуючим кооперативом.

Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначаються Законом України "Про кооперацію" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За визначенням статті 2 Закону України "Про кооперацію" обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 % загального обороту кооперативу.

Статтею 6 Закону України "Про кооперацію" визначено, що кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків та може мати печатки.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України "Про кооперацію" кооператив створюється його засновниками на добровільних засадах.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про кооперацію" статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.

Статтею 9 Закону України "Про кооперацію" встановлено, що державна реєстрація кооперативу проводиться в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про кооперацію" членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності. Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України "Про кооперацію" основними правами члена кооперативу є: участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; одержання кооперативних виплат та виплат на паї; одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

З аналізу наведених положень законодавства вбачається, що корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами. Відповідно, члени обслуговуючого кооперативу, незалежно від напряму його діяльності, є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України "Про кооперацію" вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу.

Частиною 2 статті 15 Закону України "Про кооперацію" визначено, що до компетенції загальних зборів членів кооперативу належить: затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності кооперативу; утворення органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, інших органів кооперативу; заслуховування звітів його органів управління і органів контролю; затвердження порядку розподілу доходу кооперативу; визначення розмірів вступного і членського внесків та паїв; визначення розмірів, порядку формування та використання фондів кооперативу; визначення розмірів оплати праці голови правління, голови ревізійної комісії (ревізора), а також кошторису на утримання апарату органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу; затвердження річного звіту і балансу кооперативу; затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства; прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном; утворення спеціальних комісій із залученням як консультантів найманих працівників; прийняття рішень про вступ кооперативу до кооперативних об`єднань; прийняття рішень про реорганізацію або ліквідацію кооперативу.

Рішенням загальних зборів членів кооперативу до компетенції загальних зборів можуть бути віднесені інші питання діяльності кооперативу (частина 3 статті 15 Закону України "Про кооперацію").

Відповідно до частини 4 статті 15 Закону України "Про кооперацію" чергові загальні збори членів кооперативу скликаються правлінням або головою кооперативу у разі потреби, але не рідше одного разу на рік.

Згідно з частиною 9 статті 15 того ж Закону загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів, а збори уповноважених - за наявності не менше двох третин уповноважених.

Поряд з цим, відповідно до ст. 16 Закону України "Про кооперацію" виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу. У кооперативі, до складу якого входить менше ніж 10 членів, обирається лише голова кооперативу. Виконавчий орган кооперативу: здійснює управління кооперативом у період між загальними зборами членів кооперативу, забезпечує виконання їх рішень; представляє кооператив у відносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, міжнародними організаціями, юридичними та фізичними особами; укладає угоди між кооперативом та іншими особами; діє від імені кооперативу в межах, передбачених статутом кооперативу. Виконавчий орган може бути наділений іншими повноваженнями, визначеними вищим органом управління кооперативу або статутом кооперативу. Члени правління та голова кооперативу обираються загальними зборами членів кооперативу на строк, визначений статутом, але не більше ніж на п`ять років. Порядок обрання або відкликання членів правління та голови кооперативу, а також порядок проведення засідань правління кооперативу та прийняття ним рішень визначаються статутом кооперативу. Правління кооперативу може наймати виконавчого директора для оперативного управління діяльністю кооперативу. Виконавчий директор не може бути членом кооперативу. Виконавчий директор виконує свої функції на умовах контракту, який укладає з ним правління кооперативу, формує виконавчу дирекцію та виконує функції, делеговані йому правлінням кооперативу. Виконавчий директор несе персональну відповідальність за виконання покладених на нього обов`язків, визначених контрактом та статутом кооперативу.

Звертаючись до суду, позивач, зокрема, просив визнати недійсними рішення правління СТ "Заліське" від 11.07.2007, що оформлені протоколом № 2 від 11.07.2007.

З матеріалів справи вбачається, що станом на липень 2007 року СТ "Заліське" діяло на підставі статуту в редакції, затвердженій протоколом загальних зборів № 8 від 08.09.2001.

Відповідно до п. 6.5 статуту правління товариства є виконавчим органом і у своїй діяльності підзвітне загальним зборам.

Згідно з п. 6.6 статуту правління товариства: обирає зі свого складу заступника голови правління, секретаря, скарбника; здійснює облік майна та грошових коштів товариства, використовує їх згідно прибутково-витратних кошторисів, затверджених загальними зборами; складає річні прибутково-витратні кошториси, подає їх на затвердження загальних зборів; приймає заходи по усуненню порушень, виявлених ревізійною комісією; складає угоди на виконання робіт по наданню послуг товариству; вносить на розгляд загальних зборів товариства питання, що відносяться до їх компетенції, вирішує питання пов`язані з діяльністю товариства. Посадовою особою, яка очолює правління є голова, який: очолює правління, організовує його роботу, виносить питання на засідання правління; головує на чергових і позачергових загальних зборах товариства: здійснює загальне керівництво діяльністю товариства; без доручення представляє товариство у відносинах з органами державної влади та управління, з вітчизняними та іноземними підприємствами, установами та організаціями, у тому числі міжнародними; у випадках прийняття відповідного рішення загальними зборами (зборами уповноважених) товариства укладає угоди, пов`язані з придбанням чи відчуженням нерухомого майна товариства; звітує на загальних зборах (зборах уповноважених) про проведену роботу за рік, що минув; одноособово розподіляє обов`язки між членами правління; виконує інші функції, що випливають з цього статуту та чинного законодавства.

Дослідивши протокол засідання правління СТ "Заліське" № 2 від 11.07.2007, судом першої інстанції вірно встановлено, що засідання проведено уповноваженими особами та у відповідності до норм чинного на момент проведення засідання законодавства. Окрім того встановлено, що в протоколі № 2 від 11.07.2007, який складено за результатами засідання правління від 11.07.2007, яким призначено загальні збори членів СТ "Заліське", зазначено дату зборів - 27.07.2007, однак, за поясненнями керівника відповідача, загальні збори фактично відбулися 28.07.2007, а в протоколі № 2 від 11.07.2007 було допущено одруківку в даті проведення загальних зборів, які зазвичай проводяться в садовому товаристві по суботах.

Посилання апелянта на те, що на момент проведення як засідання правління 11.07.2007, так і загальних зборів 28.07.2007, повноваження голови правління товариства були припинені рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2007 у справі № 2-2472/07, до уваги не приймаються, оскільки вказане рішення суду було прийняте після проведення вказаних засідань правління та загальних зборів.

Враховуючи наведене, відсутні підстави для визнання недійсними рішення правління СТ "Заліське", оформлених протоколом № 2 від 11.07.2007, якими були розглянуті і вирішені питання, передбачені порядком денним, у тому числі - про затвердження форми доручення.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем доказів на підтвердження наявності підстав вважати незаконними рішення правління СТ "Заліське", що оформлені протоколом № 2 від 11.07.2007, не було надано.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсними рішення загальних зборів товариства, оформлених протоколом від 28.07.2007.

Відповідно до п. 6.2 статуту загальні збори товариства правомочні вирішувати питання, якщо на зборах присутні більше половини членів товариства. Рішення загальних зборів (зборів уповноважених) приймаються простою більшістю голосів.

Слід зазначити, що підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників товариства можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення учасника товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів учасника товариства рішенням загальних зборів.

Разом з тим, не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з прямою вказівкою закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення; прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства; прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання учасникам відповідної інформації. При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв`язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 927/546/18, від 28.01.2021 у справі № 910/15906/19, від 07.09.2021 у справі № 916/2506/20.

Як зазначалося вище, згідно з протоколом загальних зборів членів СТ "Заліське" від 28.07.2007 на загальних зборах 28.07.2007 були присутні 327 осіб, з яких 32 за дорученням. Всього кількість членів товариства, згідно протоколу, на момент зборів становила 636 осіб. Водночас, за наданими відповідачем поясненнями та відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань кількість членів СТ "Заліське" становить 600 осіб.

Статтею 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" встановлено спростовну презумпцію відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру.

Оскільки матеріалами справи не спростовано зазначеної кількості членів СТ "Заліське", судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги кількість членів товариства, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме у кількості 600 осіб.

Також, обставини щодо того, що фактична кількість учасників СТ "Заліське" становить 600 осіб встановлені рішенням господарського суду Київської області від 12.01.2023 у справі № 911/2269/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.06.2023 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.12.2023.

Тож, з урахуванням положень п. 6.2 статуту та положень ст. 15 Закону України "Про кооперацію", необхідною кількістю членів товариства, що має бути присутньою на загальних зборах для того, щоб вони вважалися повноважними, є 301 особа. Поряд з цим твердження позивача про ймовірно іншу кількість членів товариства є припущенням, яке належними та допустимими доказами не підтверджене.

Відповідно до статті 244 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно з частинами 1, 5 статті 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.02.2022 у справі № 910/5179/20 зазначено, що оскільки рішення зборів членів кооперативу оформлюються протоколом, який вчиняється в письмовій формі, то довіреність на участь у таких зборах має вчинятися в письмовій формі. Водночас обов`язкового нотаріального посвідчення такої довіреності ні Законом України "Про сільськогосподарську кооперацію", ні Законом України "Про кооперацію" не передбачено.

Як зазначалося вище, на засіданні правління СТ "Заліське" 11.07.2007 було затверджено форму доручення, зокрема, для участі в загальних зборах товариства.

З урахуванням цього та положень пункту 6.2 статуту і статті 15 Закону України "Про кооперацію" необхідна кількість членів товариства для прийняття рішень була присутньою на загальних зборах 28.07.2007.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З огляду на викладене, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. У зв`язку з цим суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин, обставини щодо наявності у позивача відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем/відповідачами з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

При вирішенні корпоративного спору господарський суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з`ясувати питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання.

Для визнання недійсними оспорюваних рішень необхідно встановити факт порушення цими рішеннями прав та законних інтересів учасника (члена) товариства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даній справі ОСОБА_1 не доведено, яким саме чином оспорювані рішення безпосередньо порушують його права як члена СТ "Заліське", тобто позивачем не доведено порушення своїх корпоративних прав оспорюваними рішеннями загальних зборів СТ "Заліське", оформленими протоколом від 28.07.2007, та рішеннями правління СТ "Заліське", оформленими протоколом № 2 від 11.07.2007, а також не доведено наявності негативних наслідків для позивача за фактом прийняття відповідних рішень.

Водночас, слід зазначити, що протокол загальних зборів товариства від 28.07.2007 серед пунктів прийнятих рішень містить п. 8 про затвердження форми доручення. Проте, з тексту даного протоколу загальних зборів не вбачається, що вказане питання окремо включалося до порядку денного, або ж обговорювалося зборами при розгляді питання "різне".

Таким чином, в частині пункту 8 оспорюваного позивачем рішення загальних зборів відповідача протокол містить зазначення про прийняте рішення, яке не було включене до порядку денного загальних зборів, що є безумовною підставою для визнання такого рішення недійсним.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 у даній справі підлягають частковому задоволенню, а саме в частині п. 8 рішення загальних зборів товариства, оформленого протоколом від 28.07.2007.

Поряд з цим, відповідачем було заявлено про застосування до вимог позивача у даній справі наслідків спливу строку позовної давності щодо визнання недійсними рішень, прийнятих у 2007 році (а.с. 92-93 том 1).

Згідно з приписами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної даності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 3 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 ст. 267 ЦК України).

Водночас, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідач зазначав, що позивач оскаржував у суді загальні збори членів СТ, що відбулися 20.08.2016, і на яких він був присутній (справа № 361/5524/19). На зазначених зборах голосування відбувалося, в тому числі, за дорученнями, оформленими відповідно до оскаржуваних у даній справі № 911/1291/24 рішень, а отже, навіть з моменту проведення загальних зборів 20.08.2016 строк позовної давності збіг 20.08.2019. У свою чергу, з позовними вимогами у даній справі ОСОБА_1 звернувся лише у травні 2024 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Апелянтом зазначені обставини не заперечені та не спростовані, а отже слід погодитися з висновком господарського суду, що позивач міг бути обізнаний з оспорюваними ним рішеннями як починаючи з дати їх прийняття загалом, так і з моменту його участі в загальних зборах у 2016 році, на яких використовувалися доручення, з якими фактично і не погоджується позивач. Відтак, трирічний строк позовної давності до вимог у даній справі є таким, що сплив.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції вірно відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, в тому числі - щодо пункту 8 рішення загальних зборів від 28.07.2007, внаслідок спливу позовної давності.

При цьому необхідне зауважити, що інтереси члена товариства можуть не збігатися з інтересами самого товариства та іншими його членами. А з урахуванням особливостей, що притаманні саме СТ, метою діяльності якого є забезпечення інтересів великої кількості його членів, захист інтересів окремого члена товариства має відбуватися таким чином, щоб не були невиправдано порушені інтереси інших осіб, зокрема, у спосіб невиправданого ретроспективного перегляду обставин, які давно і неодноразово бути реалізовані, у зв`язку з чим перегляд таких правовідносин може мати гірші наслідки ніж ті, що можуть настати у разі відмови у задоволенні позову.

Щодо тверджень апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

28.05.2024 до суду першої інстанції надійшло клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 53-55 том 1), а саме:

1) з господарського суду Київської області матеріали господарських справ № 361/5524/19 та № 911/737/22;

2) з СТ "Заліське":

- протокол зборів уповноважених представників громадської організації (далі - ГО) СТ "Заліське" від 07.10.2006;

- протокол засідання правління ГО СТ "Заліське" від 11.07.2007;

- протокол загальних зборів членів ГО СТ "Заліське" від 28.07.2007;

- статут ГО СТ "Заліське" від 08.09.2001;

- регістри бухгалтерського обліку нарахування та сплати вступних, членських та інших цільових внесків станом на 11.07.2007;

3) з Броварської районної державної адміністрації Київської області копію реєстраційної справи СТ "Заліське".

В обґрунтування клопотання про витребування доказів позивач зазначав, що він не має ані фізичної, ані юридичної можливості самостійно отримати та подати суду докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Приписами ч. 4 ст. 80 ГПК України передбачено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Поряд з цим, ч. 1 ст. 81 ГПК України визначено, що учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в ч. 2 ст. 80 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 81 ГПК України у клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів);

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Апеляційний суд відзначає, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів у випадку, якщо характер правовідносин, що склалися між сторонами, а також викладені позивачем у процесуальних документах обставини, свідчать, що такі докази мали б бути наявні у позивача, а також якщо позивачем не обґрунтовано належним чином, з яких підстав такі докази були у нього відсутні чи з яких підстав він не може самостійно надати докази, які просить витребувати відповідним клопотанням (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.04.2019 у справі № 910/6381/18).

Як вбачається з матеріалів справи, всупереч вищенаведеним приписам ст.ст. 80, 81 ГПК України, позивачем не зазначено, яких заходів ним було вжито для отримання доказів, перелічених у клопотанні від 28.05.2024, не надано доказів неможливості самостійного отримання таких доказів та не зазначено причин неможливості отримати докази самостійно, а отже судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволені такого клопотання про витребування доказів.

20.02.2025 до суду першої інстанції надійшло клопотання позивача про зобов`язання відповідача в порядку ч. 2 ст. 74 ГПК України надати докази вчинення дій або про наявність події (а.с. 21-23 том 2), зокрема:

1. Наявності в ГО СТ "Заліське", станом з 07.10.2006 та на 28.07.2007, обліку його членів;

2. Наявності в ГО СТ "Заліське", станом з 07.10.2006 та на 28.07.2007, заяви про вступ до товариства від тих осіб, які, нібито, були його членами;

3. Наявності в ГО СТ "Заліське", станом з 07.10.2006 та на 28.07.2007, рішень його правління про прийом в члени товариства тих осіб, які, нібито, були його членами;

4. Наявності в ГО СТ "Заліське", станом з 07.10.2006 та на 28.07.2007, інформації про видачу членських книжок тим особам, які, нібито, були його членами;

5. Наявності в ГО СТ "Заліське", станом з 07.10.2006 та на 28.07.2007, обліку видачі членських книжок тим особам, які, нібито, були його членами;

6. Про подію, що 11.07.2007 Правління ГО СТ "Заліське" вирішувало питання про особу та повноваження такої особи, яка має право посвідчувати (затверджувати) доручення на передачу права голосування по всім питанням іншому члену товариства;

7. Про подію, що 11.07.2007 Правління ГО СТ "Заліське" приймало рішення про включення в порядок денний Загальних зборів, що мали відбутися 27 липня 2007 року, затвердження форми доручення;

8. Про подію, що 11.07.2007 Правління ГО СТ "Заліське" прийняло рішення про проведення загальних зборів 28 липня 2007 року;

9. Про подію, що 11.07.2007 Правління ГО СТ " ЗАЛІСЬКЕ " прийняло рішення про затвердження порядку денного загальних зборів, що мали відбутися 28.07.2007;

10. Про подію, зокрема, ким та коли був прийнятий, та де оприлюднений "Адміністративний Кодекс", про який йдеться в протоколі Правління ГО СТ " ЗАЛІСЬКЕ " від 11.07.2007, який, нібито, передбачає, що кожен член товариства може, по дорученню, передати право голосування по всім питанням іншому члену товариства;

11. Про подію, що в Порядок денний Загальних зборів ГО СТ "Заліське" було включено питання про затвердження форми доручень;

12. Про подію, що 27.07.2007 були проведені загальні збори ГО СТ "Заліське";

13. Про подію, що будь-який із органів управління ГО СТ "Заліське" прийняв рішення про перенесення проведення загальних зборів з 27.07.2007 на 28.07.2007;

14. Про подію, що 28.07.2007, перед проведенням та під час проведення Загальних зборів ГО СТ "Заліське" було проведено реєстрацію осіб, які, нібито, прийняли участь в таких зборах;

15. Про подію, що загальні збори ГО СТ "Заліське", що відбулися 28.07.2007, обговорювали питання про затвердження форми доручень;

16. Про подію, що на загальних зборах ГО СТ "Заліське", що відбулися 28.07.2007, відбувалося голосування по питанню "про затвердження форми доручення";

17. Про подію, що загальні збори ГО СТ "Заліське", що відбулися 28.07.2007, приймали рішення "Про особу та повноваження такої особи, яка має право посвідчувати (затверджувати) доручення на передачу права голосування по всім питанням іншому члену товариства";

18. Про дію, якою, та особу, яка в ГО СТ "Заліське", станом на 11.07.2007 та станом на 27.07.2007, провела та оформила у візуальному вигляді облік його членів;

19. Про дію та особу в ГО СТ "Заліське", станом на 11.07.2007 та станом на 27.07.2007, яка встановлювала кількість його членів.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 74 ГПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Враховуючи, що позивач посилається на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певних подій, які мали/чи не мали місце у 2007 році, з огляду на надані відповідачем пояснення щодо відсутності в розпорядженні СТ "Заліське" документів того періоду, які не збереглися чи не повинні були зберігатися протягом 17 років, зокрема, пояснення, викладені у заяві свідка від 12.06.2024 (а.с. 86-87 том 1), то підстави для зобов`язання відповідача надати докази, які за вже наданими поясненнями відсутні в розпорядженні останнього, а отже судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволені такого клопотання.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Відтак, переглянувши оскаржуване рішення, колегія суддів дійшла висновку про те, що твердження скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Київської області від 03.04.2025 у справі № 911/1291/24 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської області від 03.04.2025 у справі № 911/1291/24 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/1291/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.10.2025.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Барсук