ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2025 р. Справа № 922/2351/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Пугачові Д.І.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Індастріал інвест плюс" (адреса: 61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, буд. 17, оф. 1; )
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Флагман флексо фекторі Україна" (адреса: 61172, м. Харків, вул. Роганська, буд. 159; ); , 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фалко лейбл" (адреса: 61172, м. Харків, вул. Роганська, буд. 159; );
про стягнення 9329233,62 грн.
за участю представників сторін:

сторони своїх представників не направили;

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "ОТП Банк" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом в якому просить суд стягнути солідарно з 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Флагман флексо фекторі Україна (далі відповідач 1) 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фалко лейбл" (далі відповідач 2) та 3) ОСОБА_1 (далі відповідач 3) заборгованість за договором про надання банківських послуг № CR 20-313/700-2 від 29.07.2022 у загальному розмірі 9 329 233,62 грн, з яких:

9540364,77 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту

570333,37 грн. - сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що згідно з умовами укладеного між ним та відповідачем 1 та відповідачем 2 договору про надання банківських послуг № CR 20-313/700-2 від 29.07.2022 позивач надав відповідачу 1 та відповідачу 2 кредит, однак останні, всупереч умов договору, не повернули кредит та не сплатили відсотки за його користування. Також позивач вказує, що виконання відповідачем 1 та відповідачем 2 умов наведеного договору було забезпечено відповідачем 3 порукою згідно з умовами договору поруки №SR 20-344/700 від 29.07.2020, однак останній також не виконав своїх обов`язків за цим договором, та не сплатив на користь позивача існуючої заборгованості.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2023 суддею-доповідачем у справі № 922/2351/23 визначено суддю Калініченко Н.В.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено 31.07.2023; встановлено сторонам строк для подання заяв по суті спору.

Підготовче засідання неодноразово відкладалося.

В процесі розгляду справи на стадії підготовчого провадження відповідач 1 надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 21372 від 11.08.2023; вх. № вх. № 21691/23 від 15.08.2023), в якому заперечує проти заявленого позову та просить суд у його задоволенні відмовити повністю.

В обґрунтування своєї позиції відповідач 1 зокрема вказує на те, що позивач передчасно заявив позов у даній справі, оскільки дата припинення чинності ліміту банківських послуг встановлена до 28.07.2023, тоді як позовна заява підписана 01.06.2023, тобто позов заявлено за два місяці до кінця строку кредитування.

Також відповідач 1 зазначає, що виконання зобов`язань по Кредитному договору на сьогоднішній день є об`єктивно ускладненим обставинами непереборної сили, пов`язаним з введенням в Україні воєнного стану, веденням активних бойових дій на території Харківської територіальної громади, що в свою чергу вплинуло на нормальне функціонування відповідача 1, як підприємства. Відповідач 1 посилається листом на лист Торгово-промислова палата України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 яким остання засвідчила як форс-мажорні обставини військову агресію Російської Федерації проти України.

Окремо відповідач 1 звертає увагу, що у Кредитному договорі сторони не обумовили порядок та строки надіслання одна одній повідомлення про форс-мажор (настання обставин непереборної сили), отже настання таких обставин (масове вторгнення російських військ на територію України 24.02.2022) є загальновідомим фактом та додаткового письмового повідомлення по вимагає.

Також відповідач 1 зазначає, що відповідач 2 кредитних коштів не отримував, відповідних заявок на видачу кредитних коштів не подавав та заяви відповідача 1 не погоджував, отже вимога щодо стягнення кредитних коштів з відповідача 2, на думку відповідача 1, є безпідставною, та порушує принцип справедливості.

Додатково відповідач 1 зазначає на відсутність правових підстав щодо стягнення боргу з відповідача 3, оскільки останній не погоджував збільшення генеральний ліміт по кредитному договору з 9000000 грн до 10000000 грн.

Позивач надав до суду відповідь на відзив (вх.№ 24155 від 07.09.2023), в якій наполягає на задоволенні заявленого позову.

Позивач зазначає, що відповідач 1 безпідставно посилається на передчасність подання позову, оскільки дата припинення чинності банківської послуги вказана у договорі - 28.07.2023, на яку посилається позивач, є не строком оплати заборгованості а граничним для отримання банківських послуг за договором, тоді як строки повернення кредитних коштів за траншами, що заявлені до стягнення у цій справі, настали до подання позовної заяви.

Також позивач вказує про безпідставність доводів відповідача 1 про настання у нього форс-мажорних обставин як підставу для звільнення від відповідальності, оскільки позивач у позовній заяві не просить застосувати до відповідачів жодних санкцій за порушення умов Кредитного договору, а просить стягнути основне зобов`язання - повернути тіло кредиту та нараховані відсотки за користування кредитними коштами. При цьому, лист ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, на думку позивача, не є доказом наявності форс-мажорних обставин, як на цьому наполягає відповідач 1.

Позивач вказує, що на підставі п. 13 Кредитного договору відповідач 1 та відповідач 2 виступають солідарними боржниками не дивлячись на те, кому саме видавався кредит.

Позивач наполягає на тому, що зобов`язання відповідача 3 зі сплати боргу в відповідному розмірі виникли на підставі додаткової угоди до договору поруки від 24.05.2021 підписаної його представником за довіреністю, при цьому відповідач 3 жодних заперечень щодо позову не надав.

Відповідач 1 надав до суду заперечення (вх. № 25707 від 22.09.2023), в якому наполягає на відмові в задоволенні заявленого позову, та зокрема зазначає, що що при підписанні додаткової угоди до договору поруки від 24.05.2021 представник відповідача 3 вийшов за межі наданих його довіреністю повноважень, а тому дана додаткова угода не має враховуватися при прийнятті рішення; що неможливість повернення кредиту на сьогоднішній день виникла не з вини відповідача 1, а пов`язана з початком бойових дій на території України та після закінчення цих обставин відповідач 1 буде готовий повернути всі кредитні кошти у повному обсязі.

Відповідач 2 та відповідач 3 не скористались своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Також в процесі розгляду справи на стадії підготовчого провадження позивач надав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 25798/23 від 25.09.2023) в якій просить суд за наслідками розгляду справи стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму заборгованості по Договору про надання банківських послуг №CR. 20-313/700-2 від 29.07.20 станом на 29.03.2023 у загальному розмірі 9 329 233 грн., що складається з:

8760391,87 грн. - заборгованості по тілу кредиту;

568841,75 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Зазначена заява обґрунтована з посиланням на те, що в процесі розгляду справи відбулося часткове погашення заборгованості за Договором внаслідок списання коштів з рахунку першого відповідача, а саме, 31.03.2023 у сумі 175579,99 грн., 30.05.2023 у сумі 236963,99 грн., 08.09.2023 у сумі 367428,92 грн. а з огляду на викладене сума заборгованості за тілом кредиту зменшилась до 8760391,87 грн..

Також, позивач вказує, що 31.03.2023 року відбулося часткове погашення заборгованості по відсоткам, а саме сплачено 1491,62 грн., та у зв`язку із цим, сума заборгованості за відсотками зменшилась до 568841,75 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.09.2025 прийнято до розгляду заяву позивача (вх. № 25798 від 25 вересня 2023 року) про зменшення позовних вимог.

Відповідач 1 звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.09.2023, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 01.12.2023, наведене клопотання задоволено та зупинено провадження у справі № 922/2351/23 до набрання законної сили рішенням у справі № 752/17861/23.

На підставі п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду (а саме: звільнення судді з посади), призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2025 суддею-доповідачем для розгляду даної справи визначено суддю Байбака О. І.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.05.2025 прийнято справу до розгляду новим складом суду; провадження у справі № 922/2351/23 поновлено, постановлено здійснювати розгляд справи спочатку зі стадії підготовчого провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 16.06.2025.

Підготовче засідання неодноразово відкладалось.

В процесі розгляду справи на стадії підготовчого провадження новим складом суду Акціонерне товариство "ОТП Банк" звернулось до суду з заявою (вх. № 15493 від 01.07.2025), в якій просить суд замінити позивача за цим позовом на правонаступника АТ «ОТП Банк» - ТОВ «Доступні фінанси».

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.07.2025 зазначену заяву задоволено; замінено позивача у справі - Акціонерне товариство "ОТП Банк" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Доступні фінанси".

Товариство з обмеженою відповідальністю "Індастріал інвест плюс" звернулось до суду з заявою (вх. № 17519 від 29.07.2025), в якій просить суд замінити позивача у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Доступні фінанси" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Індастріал інвест плюс".

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.08.2025 зазначену заяву (вх. № 17519 від 29.07.2025) про заміну сторони правонаступником задоволено; замінено позивача у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Доступні фінанси" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Індастріал інвест плюс".

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.08.2025 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 08 вересня 2025 року о 10:40 год.

В процесі розгляду справи по суті Товариство з обмеженою відповідальністю "Індастріал інвест плюс" звернулось до суду з заявою (вх. № 20430 від 08.09.2025), в якій просить суд:

1) прийняти часткову відмову від позову у справі № 922/2351/23 в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) закрити провадження у справі № 922/2351/23 в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

3) позовну заяву до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю "Флагман флексо фекторі Україна", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фалко лейбл" про стягнення суми заборгованості задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.09.2025 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Індастріал інвест плюс" (вх. № 20430 від 08.09.2025) про відмову в частині позовних вимог, прийнято відмову Товариства з обмеженою відповідальністю "Індастріал інвест плюс" від позову в частині позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення 9329233,62 грн та закрито провадження у справі № 922/2351/23 в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.09.2025, яку занесено до протоколу судового засідання, розгляд справи по суті відкладено на 22 вересня 2025 року о(б) 11:40 год.

У судове засідання 22.09.2025 сторони своїх представників не направили, причини не прибуття суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Оскільки неявка у судове засідання представників сторін не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останніх, за наявними в матеріалах справи документами.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, 29 липня 2020 року між Відповідачем 1, Відповідачем 2, як клієнтами, та АТ «ОТП Банк», як банком, укладено договір про надання банківських послуг № СR 20-313/700-2 (надалі - «Кредитний договір», «Договір»).

Відповідно до п. 3 договору, банк надає на вимогу клієнта банківську послугу, а клієнт приймає банківську послугу та зобов`язується належним чином виконувати зобов`язання, що встановлені в договорі відносно такої банківської послуги, в тому числі своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату послуг банку.

Згідно з п. 5 договору строк дії договору дорівнює генеральному строку за обставинами, що відсутній випадок невиконання умов договору. За обставинами наявності випадку невиконання умов договору, договір залишається чинним до тих пір, поки всі зобов`язання клієнта перед банком не будуть виконанні в повному обсязі.

Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Пунктом 6 договору передбачено, що Банк здійснює надання Банківських послуг за плату, що має сплачуватися Клієнтом Банку в порядку та на умовах Договору виключно в безготівковій формі. Залежно від виду Банківської послуги видами плат можуть бути проценти та/або комісійна винагорода. Розмір плати визначається Сторонами в Договорі та/або Заяві про надання Банківської послуги відносно кожної з Банківських послуг, надання якої було письмово погоджене між Сторонами Незважаючи на інші положення Договору, Клієнт, за умови попереднього погодження з Банком, має право зазначати у Заяві про надання Банківської послуги будь-який, із встановлених у Договорі, Стандартний розмір плати. Залежно від Банківської послуги проценти можуть розраховуватися від розміру Боргових зобов`язань, їх частини або будь-якої іншої суми, що погоджена Сторонами та/або відома Сторонам, оскільки є загальнодоступною (загальновідомою).

Залежно від валюти Банківської послуги База нарахування є наступною; для Банківських послуг, виражених у доларах США та/або євро, - База нарахування становить 360 днів; для Банківських послуг, виражених у гривнях, - База нарахування становить 365 днів.

Розрахунок та нарахування процентів здійснюється на щоденній основі. Проценти щодо такої банківської послуги як Кредит та/або Кредитна лінія, виконання зобов`язань відносно якої здійснюється Клієнтом вчасно, без будь-яких порушень, нараховані станом на День нарахування процентів, повинні сплачуватися Клієнтом Банку протягом 1 (першого) банківського дня наступного за таки Днем нарахування процентів. При цьому дата здійснення платежу щодо сплати процентів припадає на не Банківський день, Платіж здійснюється в 1 (перший) Банківський день, наступний за таким Банківським днем, з урахування процентів, нарахованих станом на дату здійснення такого Платежу.

Відповідно до п. 7 договору, банк здійснює надання кожної банківської послуги клієнту відповідно до заяви про надання банківської послуги, яка кожного разу надається клієнтом банку в письмовому вигляді. Після отримання будь-яка заява про надання банківської послуги розглядається банком, і, якщо банк погодився її виконати, вона має бути виконана згідно з умовами, зазначеними в такій заяві про надання банківської послуги за обставини, що банк погоджується надати клієнту банківську послугу відповідно до наданої клієнтом банку заяви про надання банківської послуги, банк направляє клієнту копію (або оригінал, якщо надавалось декілька примірників) заяви про надання банківської послуги відносно такої банківської послуги, засвідчену відбитком штампу та підписом відповідального співробітника банку та/або відбитком печатки та підписами уповноважених осіб банку. Після надання банку заяви про надання банківської послуги. Клієнт зобов`язаний виконувати боргові зобов`язання, що виникають у зв`язку з наданням банком банківської послуги, зазначеної в такій заяві про надання банківської послуги.

Відповідно до п. 9 договору, незалежно від (додатково до) інших положень договору банк вправі вимагати виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині за умови настання будь-якої з наступних обставин: та/або наявність/настання випадку невиконання умов договору, та/або випадку невиконання умов документів забезпечення, та/або випадку невиконання умов будь-якого з договорів клієнта з банком та/або групою ОТП.

Банк зобов`язується надати банківську послугу клієнту відповідно до положень договору за умови відсутності підстав (обставин) для відмови в погодженні (не прийнятті до) виконання заяви про надання банківської послуги, та/або відмови в наданні банківської послуги, та/або вимоги банку щодо виконання боргових зобов`язань (пункт 10 договору).

Також у п. 10 договору зазначено, що банк зобов`язується приймати від клієнта та/або третіх осіб, що є заставодавцями/поручителями/гарантами за клієнта, плату за банківську послугу за обставини, що така плата та порядок її здійснення відповідають положенням договору та/або документів забезпечення, та чинного законодавства України.

Відповідно до п. 11 договору клієнт має право на отримання банківської послуги від банку виключно в порядку та на умовах, визначених у договорі.

Згідно з п. 12 договору, клієнт зобов`язаний належним чином (без будь-яких порушень) виконувати боргові зобов`язання у відповідності до положень договору.

Відповідно до п. 16 договору, суперечки, спори та розбіжності в рамках договору підлягають вирішенню шляхом переговорів, в у випадку недосягнення згоди шляхом розгляду в господарських судах України.

Додатково до договору сторонами укладено додаткові договори: Договір про зміну № 1 від 17 листопада 2020 року. Договір про зміну №2 від 24 травня 2021 року, яким було змінено пункти 28, 30, 34 основного договору.

Згідно до п. 28 договору вид банківської послуги - кредитна лінія.

Відповідно до п. п. 28.1.2, п. 34.1 договору, ліміт банківської послуги, генеральний ліміт становить 10000000,00 (десять мільйонів) гривень.

Відповідно до останньої редакції договору проценти нараховуються у 25 (двадцять п`ятий) календарний день місяця (п. 28.1.12 договору).

Датою припинення чинності Ліміту Банківської послуги є 28.07.2023 року (включно) (п. 28.1.6 договору).

Відповідно до п. 28.1-8. договору стандартний розмір процентної ставки - поточна ринкова ставка. При цьому, в п. 1 договору встановлено, що поточна ринкова ставка - це фіксована ставка для траншу, котра визначається банком та погоджується сторонами у кожній окремій заяві про надання банківської послуги шляхом її підписання.

Пунктом 34.2 договору визначено, що строк зобов`язання, генеральний строк - до 28 липня 2023 року включно.

Як свідчать матеріали справи, в рамках наведеного договору банк надавав відповідачу 1 кошти на підставі наступних кредитних заявок:

1) на суму 600 000,00 гривень, наданий відповідно до кредитної заявки № 146 від 21.12.21. Дата повернення траншу - 20.04.2022, процентна ставка - 13% річних;

2) на суму 200 000,00 гривень, наданий відповідно до кредитної заявки № 147 від 22.12.21. Дата повернення траншу - 21 04 2022, процентна ставка - 13% річних;

3) на суму 700 000,00 гривень наданий відповідно до кредитної заявки № 148 від 28.12.21. Дата повернення траншу - 27.04.2022, процентна ставка - 13% річних;

4) на суму 310 000,00 гривень, наданий відповідно до кредитної заявки № 149 від 29.12.21. Дата повернення траншу - 28.04.2022, процентна ставка - 13% річних;

5) на суму 100 000,00 гривень, наданий відповідно до кредитної заявки №150 від 30.12.21. Дата повернення траншу - 29.04.2022, процентна ставка - 13% річних;

6) на суму 400 000,00 гривень, наданий відповідно до кредитної заявки № 151 від 04.01.22. Дата повернення траншу - 04.05.2022, процентна ставка - 13% річних;

7) на суму 130 000,00 гривень, наданий відповідно до кредитної заявки № 152 від 05.01.22. Дата повернення траншу - 05.05.2022, процентна ставка - 13% річних;

8) на суму 200 000,00 гривень, наданий відповідно до кредитної заявки № 153 від 06.01.22. Дата повернення траншу - 06.05.2022, процентна ставка - 13% річних;

9) на суму 440 000,00 гривень, наданий відповідно до кредитної заявки № 154 від 10.01.22. Дата повернення траншу - 10.05.2022, процентна ставка - 13% річних;

10) на суму 280 000,00 гривень, наданий відповідно до кредитної заявки № 155 від 11.01.22. Дата повернення траншу - 11.05.2022, процентна ставка - 13% річних;

11) на суму 480 000,00 гривень, наданий відповідно до кредитної заявки № 156 від 12 01.22. Дата повернення траншу - 12.05.2022, процентна ставка -13% річних;

12) на суму 400 000,00 гривень, наданий відповідно до кредитної заявки № 157 від 13.01.22. Дата повернення траншу - 13.05.2022, процентна ставка -13% річних;

13) на суму 260 000,00 гривень, наданий відповідно до кредитної заявки № 158 від 14.01.22 Дата повернення траншу - 13.05,2022, процентна ставка - 13% річних;

14) на суму 440 000,00 гривень, наданий відповідно до кредитної заявки № 159 від 17 01.22. Дата повернення траншу - 17.05.2022, процентна ставка - 13% річних;

15) на суму 200 000,00 гривень, наданий відповідно до кредитної заявки № 160 від 18 01 22 Дата повернення траншу-18.05.2022, процентна ставка - 13% річних;

16) на суму 400 000,00 гривень, наданий відповідно до кредитної заявки № 161 від 20.01.22. Дата повернення траншу - 20 05.2022, процентна ставка - 13% річних;

17) на суму 320 000,00 гривень, наданий відповідно до кредитної заявки № 162 від 21.01.22. Дата повернення траншу - 20.05 2022, процентна ставка - 13% річних;

18) на суму 900 000,00 гривень, наданий відповідно до кредитної заявки № 163 від 26.01 22 Дата повернення траншу - 26.05.2022, процентна ставка - 13% річних;

19) на суму 310 000,00 гривень, наданий відповідно до кредитної заявки № 164 від 27,01 22 Дата повернення траншу - 27 05.2022, процентна ставка -13% річних;

20) на суму 420 000,00 гривень, наданий відповідно до кредитної заявки № 165 від 31.01 22 Дата повернення траншу - 31.05.2022, процентна ставка - 13% річних,

21) на суму 320 000,00 гривень, наданий відповідно до кредитної заявки № 166 від 03.02 22 Дата повернення траншу - 03.06.2022, процентна ставка - 13% річних;

22) на суму 530 000,00 гривень, наданий відповідно до кредитної заявки № 167 від 07 02,22. Дата повернення траншу - 07.06.2022, процентна ставка - 14% річних,

23) на суму 510 000,00 гривень, наданий відповідно до кредитної заявки № 168 від 14.02.22 Дата повернення траншу - 14.06.2022, процентна ставка - 14% річних;

24) на суму 1 100 000,00 гривень, наданий відповідно до кредитної заявки № 168 від 14.02.22. Дата повернення траншу - 14.06.2022, процентна ставка - 14% річних.

Однак, як зазначає позивач, в порушення зазначених вище умов договору, відповідачем 1 та відповідачем 2 порушено умови наведеного договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, та станом на 29.03.2023 загальний розмір боргу за договором становить 9 329 233 грн., в т. ч.:

8760391 грн. - заборгованості по тілу кредиту;

568841,75 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Як свідчать матеріали справи, з метою досудового врегулювання спору позивачем направлялись досудова вимога № 73-3-73-3-2/2463 від 10.04.2023 на адресу відповідача 2 та досудова вимогу № 73-3-73-3-2/2464 від 10.04.2023 на адресу відповідача 1, однак, обидві вимоги повернуті у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Обставини щодо солідарного стягнення з відповідачів існуючого боргу за договором стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Разом з тим, в процесі розгляду даної справи, 17.10.2024 між АТ ОТП Банк, як первісним кредитором, та ТОВ Доступні фінанси, як новим кредитором, було укладено Договір про відступлення права вимоги за Договором про надання банківських послуг №CR 20-313/700-2 від 29.07.2020 року, відповідно до якого первісний кредитор передає у повному обсязі, а новий кредитор приймає на себе у повному обсязі право вимоги, що належить первісному кредитору за Договором про надання банківських послуг №CR 20-313/700-2 від 29.07.2020 року (далі за текстом Кредитний договір), укладеним між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю "Флагман флексо фекторі Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фалко лейбл".

З огляду на викладене, Акціонерне товариство "ОТП Банк" звернулось до суду з заявою (вх. № 15493 від 01.07.2025), в якій просило суд замінити позивача за цим позовом на правонаступника АТ «ОТП Банк» - ТОВ «Доступні фінанси».

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.07.2025 зазначену заяву задоволено; замінено позивача у справі - Акціонерне товариство "ОТП Банк" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Доступні фінанси".

В подальшому, 17.10.2024 між ТОВ Доступні фінанси, як первісним кредитором, та ТОВ "Фінансова компанія "Фінрайт" укладено договір про відступлення права вимоги за договором про надання банківських послуг № CR 20-313/700-2 від 29.07.2020, відповідно до якого Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за кредитними договорами, договорами застави, договорами поруки, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - Основні договори, надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.

Згідно з Додатком № 1 до наведеного договору, в рамках цього договору було відступлено право вимоги:

- за Договором про надання банківських послуг № CR 20-313/700-2 від 29.07.2020, де боржником є Товариства з обмеженою відповідальністю "Флагман флексо фекторі Україна";

- за Договором застави № PL 20-624/700 від 29.07.2020, де заставодавцем є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фалко лейбл";

- за Договором поруки SR 20-344-700 від 29.07.2020, де поручителем є ОСОБА_1 ;

У подальшому, 27.12.2024 між ТОВ "Фінансова компанія "Фінрайт", як Первісним кредитором, та ТОВ "Локвуд", як Новим кредитором, укладено договір про відступлення прав вимог № 27/12-01, відповідно до умов якого Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за кредитними договорами, договорами застави, договорами поруки, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - Основні договори, надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.

Згідно з Додатком № 1 до наведеного договору, в рамках цього договору, зокрема, було відступлено право вимоги:

- за Договором про надання банківських послуг № CR 20-313/700-2 від 29.07.2020, де боржником є Товариства з обмеженою відповідальністю "Флагман флексо фекторі Україна";

- за Договором застави № PL 20-624/700 від 29.07.2020, де заставодавцем є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фалко лейбл";

- за Договором поруки SR 20-344-700 від 29.07.2020, де поручителем є ОСОБА_1 ;

У подальшому, 30.05.2025 між ТОВ "Локвуд", як Первісним кредитором, та ТОВ "Індастріал інвест плюс", як Новим кредитором, укладено договір про відсутплення прав вимоги за договором про надання банківських послуг № CR 20-313/700-2 від 29.07.2020, відповідно до умов якого Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за кредитними договорами, договорами застави, договорами поруки, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору, надалі за текстом - Основні договори, надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.

Згідно з Додатком № 1 до наведеного договору, в рамках цього договору, зокрема, було відступлено право вимоги:

- за Договором про надання банківських послуг № CR 20-313/700-2 від 29.07.2020, де боржником є Товариства з обмеженою відповідальністю "Флагман флексо фекторі Україна";

- за Договором застави № PL 20-624/700 від 29.07.2020, де заставодавцем є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фалко лейбл";

- за Договором поруки SR 20-344-700 від 29.07.2020, де поручителем є ОСОБА_1 ;

З посиланням на зазначені обставини, Товариство з обмеженою відповідальністю "Індастріал інвест плюс" звернулось до суду з заявою (вх. № 17519 від 29.07.2025), в якій просило суд замінити позивача у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Доступні фінанси" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Індастріал інвест плюс".

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.08.2025 зазначену заяву (вх. № 17519 від 29.07.2025) про заміну сторони правонаступником задоволено; замінено позивача у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Доступні фінанси" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Індастріал інвест плюс".

Таким чином, станом на дату винесення даного рішення кредитором за зобов`язаннями за Договором про надання банківських послуг № CR 20-313/700-2 від 29.07.2020 та відповідно позивачем у даній справі є Товариство з обмеженою відповідальністю "Індастріал інвест плюс".

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Укладений між сторонами договір про надання банківських послуг № СR 20-313/700-2 за своєю правовою природою є кредитним договором виконання якого регулюється норми параграфів 1 і 2 глави 71 ЦК України, та статей 345 - 346 ГК України.

Частиною першою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

У відповідності до частини другої статті 345 ГК України (діючого станом на час існування спірних правовідносин) кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 («Позика») цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору ( частина друга статті 1054 Цивільного кодексу України).

Тим самим у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

Положеннями статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок ( ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Приписами частини другої статті 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відносини щодо сплати процентів врегульовані ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Таким чином, проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

У постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 Цивільного кодексу України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Приписами частини першої статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями статей 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В даному випадку, як свідчать матеріали справи, АТ «ОТП Банк» взяті на себе зобов`язання за договором № СR 20-313/700-2 від 29.07.2020 виконав в повному обсязі, зокрема за відповідними кредитними заявками відповідача 1 надав останньому кредит в загальному розмірі 9540364,77 грн.

Суд констатує, що в даних кредитних заявках визначено дату повернення траншу (кредиту) та розмір процентної ставки за користування кредитом. Станом на дату винесення даного рішення строк виконання зобов`язань з повернення кредиту та сплати відсотків за його користування є таким, що настав.

Окрім того, відповідно до п. 9 договору незалежно від (додатково до) інших положень договору банк вправі вимагати виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині за умови настання будь-якої з наступних обставин: та/або наявність/настання випадку невиконання умов договору, та/або випадку невиконання умов документів забезпечення, та/або випадку невиконання умов будь-якого з договорів клієнта з банком та/або групою ОТП.

В даному випадку з метою досудового врегулювання спору позивачем направлялись досудова вимога № 73-3-73-3-2/2463 від 10.04.2023 на адресу відповідача 2 та досудова вимога № 73-3-73-3-2/2464 від 10.04.2023 на адресу відповідача 1

Належними доказами у справі не спростовано, що відповідачі на момент направлення означених вимог сумлінно та у відповідності до умов укладеного договору про надання банківської послуги № СR 20-313/700-2 виконували свої грошові зобов`язання, при цьому факт наявності заборгованості витікає з даних відповідних банківських виписок, що містяться в матеріалах справи. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач мав право вимагати від відповідачів виконання боргових зобов`язань за вказаним договором.

Проте матеріали справи не місять доказів виконання відповідачами своїх зобов`язань за договором з повернення кредиту та сплати відсотків за його користування.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, станом на 29.03.2023 загальний розмір боргу за договором становить 9329233 грн., в т. ч. 8760391 грн. - заборгованості по тілу кредиту та 568841,75 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Визначаючи розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом суд враховує, що представлений позивачем розрахунок є повним, узгоджується з умовами кредитного договору, а вказана в ньому сума боргу та період її утворення підтверджується даними виписок з банківського рахунку за кредитним договором № СR 20-313/700-2 від 29.07.2022.

При цьому, відповідно до п. 13 договору, у разі, якщо контрагентами Банку за Договором виступають декілька осіб, то разом з укладенням Договору кожен з Клієнтів погоджується та надає свою згоду виступати солідарним боржником та нести солідарну відповідальність перед Банком за повне, своєчасне та належне виконання кожним з Клієнтів Боргових зобов`язань, що означає, що Банк може звернутися з вимогою про виконання Боргових зобов`язань як до будь-якого Клієнта, так і до всіх Клієнтів одночасно: при цьому, Банк може звернутися з вимогою про виконання Боргових зобов`язань як в повному обсязі, так і в частині. Виконання Клієнтом частини таких зобов`язань не позбавляє Банк права звернутися до Клієнта з вимогою про виконання іншої(их) частини(ин) Боргових зобов`язань.

Відповідно до статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ст. 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В даному випадку відповідач 1 та відповідач 2 з підписанням договору № СR 20-313/700-2 від 29.07.2020 погодилися нести солідарну відповідальність за договором, незалежно від того хто саме отримує кредитні кошти.

Зазначене в свою чергу спростовує доводи відповідача 1 стосовно нібито безпідставності вимог позивача про стягнення боргу з відповідача 2, зокрема з тих підстав що отримувачем кредитних коштів був саме відповідач 1 а не відповідач 2.

Оскільки в процесі розгляду даної справи відповідачі не надали суду доказів сплати заборгованості за вказаним договором, суд за наслідками розгляду справи приходить до висновку про задоволення заявленого позову та солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача 8760391,87 грн. - заборгованості по тілу кредиту та 568841,75 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

При цьому безпідставними суд вважає посилання відповідача 1 на передчасність подання позову, зокрема з тих підстав, що дата припинення чинності банківської послуги вказана у договорі - 28.07.2023, а позов позивачем заявлено до вказаної дати.

Як визначено у договорі, вказаний строк (28.07.2023) є граничним для отримання банківських послуг за договором. При цьому, як вже зазначалося, пунктом 7 Кредитного договору передбачено, що Банк здійснює надання кожної Банківської послуги Клієнту відповідно до Заяви про надання Банківської послуги, яка кожного разу надається Клієнтом Банку в письмовому вигляді. Після отримання будь-яка Заява про надання Банківської послуги розглядається Банком, і, якщо Банк погодився її виконати, вона має бути виконана згідно з умовами, зазначеними в такій Заяві про надання Банківської послуги. За обставини, що Банк погоджується надати Клієнту Банківську послугу відповідно до наданої Клієнтом Банку Заяви про надання Банківської послуги, Банк направляє Клієнту копію (або оригінал, якщо надавалось декілька примірників) Заяви про надання Банківської послуги відносно такої Банківської послуги, засвідчену відбитком штампу та підписом відповідального співробітника Банку та/або відбитком печатки та підписами уповноважених осіб Банку. Після надання Банку Заяви про надання Банківської послуги Клієнт зобов`язаний виконувати Боргові зобов`язання, що виникають у зв`язку з наданням Банком Банківської послуги, зазначеної в такій Заяві про надання Банківської послуги.

В даному випадку, в кредитних заявках визначено дату повернення траншу (кредиту) та розмір процентної ставки за користування кредитом. При цьому, строки повернення кредитних коштів за траншами, що заявлені до стягнення у цій справі, настали до подання позовної заяви.

Також безпідставними суд вважає посилання відповідача 1 на наявність форс-мажорних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Однак, в даному випадку при поданні позову позивач не вимагає застосування до відповідачів санкцій передбачених умовами договору та відповідними положеннями чинного законодавства України за порушення грошових зобов`язань, а просить стягнути з відповідачів виключно заборгованість за тілом кредиту та сплатити проценти за його користування, що передбачені умовами укладеного між сторонами договору.

Окрім того, положеннями ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" передбачено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Системний аналіз змісту зазначених положень свідчить, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку.

Аналогічні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17.

У п. 8.6.1 постанови Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/9258/20 наведено висновок, що за загальним правилом підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат ТПП України чи уповноваженої нею регіональної ТПП. При цьому, сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21).

Визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Крім того, Верховний Суд неодноразово висловлювався про те, що одне лише передбачене законом віднесення певних обставин (карантин, загроза війни чи воєнний стан) до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретні обставини унеможливлюють виконання конкретного договору (постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20, від 03.08.2022 у справі № 914/374/21, від 10.10.2024 по справі № 910/332/24 та ін.).

Тобто ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п. 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20).

Верховний Суд у постанові від 13.03.2024 по праві № 686/16312/22 висловився про те, що у цивільних відносинах форс-мажор традиційно є договірною підставою звільнення від відповідальності. За допомогою договору сторони можуть врегулювати, зокрема: застосування конструкції форс-мажору у своїх відносинах (на які випадки він поширюється, які правові наслідки його існування); чим підтверджується форс-мажор; чи впливає існування форс-мажору на виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі такого договору; як позначається існування форс-мажору на строках виконання цивільно-правового зобов`язання, що виникло на підставі договору.

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі №905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), без надання судом оцінки іншим доказам, суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Таких саме висновків дотримуються колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постановах від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 09.11.2021 у справі №913/20/21, від 04.10.2022 у справі №927/25/21.

Таким чином, надання стороною, для якої настання обставини непереборної сили, іншій стороні договору сертифікату Торгово-промислової палати України є обов`язковим, однак такий сертифікат не є безумовною підставою для їх врахування іншою стороною зобов`язання.

Однак, в даному випадку відповідачами взагалі не надано сертифікату Торгово-промислової палати України щодо наявності форс-мажорних обставин при виконанні умов договору № СR 20-313/700-2 від 29.07.2020.

Відкритий лист ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, на який посилається відповідач 1, адресований всім кого це стосується. Це означає, що кожному, кого це стосується, слід доводити причинний зв`язок між війною і неможливістю виконати свої (в т. ч. й грошові) зобов`язання, адже обставини для суб`єктів господарювання суттєво різняться в залежності від того де знаходиться їх виробництво.

При цьому, вказаний лист не можна вважати сертифікатом у розумінні ст.14-1 Закону "Про торговопромислові палати в Україні", адже такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.

В даному ж випадку відповідачами належним чином не доведено факт наявності в них форс-мажорних обставин при виконанні умов договору № СR 20-313/700-2 від 29.07.2020. Саме лише посилання відповідача 1 в якості форс-мажорних обставин на збройну агресію РФ проти України в розумінні вищенаведеного не є достатнім для встановлення судом зазначених обставин стосовно відповідачів, оскільки відповідач 1 не навів жодних обґрунтувань того, яким саме чином військова агресія вплинула на можливість виконання ним боргових зобов`язань, обмежившись лише фразою, що ці обставини «вплинули на нормальне функціонування Відповідача 1, як підприємства».

При прийнятті рішення судом також враховується, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27.09.2001).

У наведеній справі Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Здійснюючи розподіл судових витрат суд зазначає.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за наслідками розгляду справи позов підлягає задоволенню, судові витрати у справі підлягають покладенню на відповідачів в рівних частинах.

За таких обставин з кожного з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню 69969,25 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Флагман флексо фекторі Україна" (адреса: 61172, м. Харків, вул. Роганська, буд. 159; ) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фалко лейбл" (адреса: 61172, м. Харків, вул. Роганська, буд. 159; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Індастріал інвест плюс" (адреса: 61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, буд. 17, оф. 1; ) заборгованість за договором про надання банківських послуг № CR 20-313/700-2 від 29.07.2022 у загальному розмірі 9 329 233,62 грн, з яких:

8760391,87 грн - сума заборгованості по тілу кредиту;

568841,75 грн - сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Флагман флексо фекторі Україна" (адреса: 61172, м. Харків, вул. Роганська, буд. 159; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Індастріал інвест плюс" (адреса: 61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, буд. 17, оф. 1; ) 69969,25 грн. судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фалко лейбл" (адреса: 61172, м. Харків, вул. Роганська, буд. 159; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Індастріал інвест плюс" (адреса: 61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, буд. 17, оф. 1; ) 69969,25 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "02" жовтня 2025 р.

Суддя О.І. Байбак