ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2025 р. Справа №914/2716/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.,

секретар судового засідання Хом`як Х.А.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка №4»

на рішення Господарського суду Львівської області від 10.04.2025 (повне рішення складено 21.04.2025, суддя Березяк Н.Є.)

у справі № 914/2716/24

за первісним позовом Адвокатського об`єднання «В ЄДНОСТІ СИЛА», м. Львів,

до відповідача Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка №4», м. Львів,

про стягнення заборгованості в розмірі 300718,15 грн

за зустрічним позовом Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка №4», м. Львів,

до відповідача Адвокатського об`єднання «В ЄДНОСТІ СИЛА», м. Львів,

про визнання недійсним договору про надання адвокатських послуг

за участю представників (за первісним позовом):

від позивача Заремба В.В.

від відповідача Барков В.О.

04.11.2024 до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Адвокатського об`єднання «В ЄДНОСТІ СИЛА» до Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка №4» про стягнення заборгованості в розмірі 300718,15 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.12.2024 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка №4» до відповідача за зустрічним позовом - Адвокатського об`єднання «В єдності сила» про визнання недійсним договору про надання адвокатських послуг у справі №914/2716/24; вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Рішенням Господарського суд Львівської області від 10.04.2025 задоволено частково первісні позовні вимоги Адвокатського об`єднання «В ЄДНОСТІ СИЛА»; стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка № 4» на користь Адвокатського об`єднання «В єдності сила» 132000,00 грн основного боргу, 148500,00 грн 25 % штрафу, 13299,64 грн пені, 3239,73 грн інфляційного збільшення та 3 564,47 грн; відмовлено в задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом; відмовлено в задоволенні зустрічного позову; здійснено розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що договір про надання адвокатських послуг, укладений між сторонами, відповідає вимогам чинного законодавства та є дійсним, а його умови належним чином схвалені та виконувалися сторонами; факт надання послуг підтверджений належними та допустимими доказами, зокрема підписаними та надісланими актами приймання-передачі; обов`язок зі сплати абонентської плати виникає незалежно від фактичного обсягу використання послуг, оскільки така плата встановлена як фіксована; нарахування штрафних санкцій та інфляційних втрат здійснено правомірно, при цьому суд обґрунтовано обмежив розмір пені відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України; доводи відповідача щодо недійсності договору за зустрічним позовом визнані судом безпідставними, оскільки не підтверджені належними доказами обману, помилки чи перевищення повноважень представника під час його укладення.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням місцевого господарського суду, відповідач (за первісним позовом) оскаржив його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу, в якій просив суд повністю скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 10.04.2025, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви Адвокатського об`єднання «В ЄДНОСТІ СИЛА» про стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка №4» боргу за договором від 23.01.2024 №01-01/24 "Про надання адвокатських послуг" та задоволити зустрічний позов Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка №4» про визнання недійсним договору від 23.01.2024 №01-01/24 "Про надання адвокатських послуг", судові витрати покласти на Адвокатське об`єднання «В ЄДНОСТІ СИЛА».

Як на підставу для скасування оскаржуваного рішення позивач у своїй апеляційній скарзі покликається на таке:

- рішенням суду першої інстанції проігноровано положення розпорядження Львівської МТГ №392 від 21.09.2023 «Про обмеження здійснення закупівель в умовах воєнного стану», яким прямо заборонено укладення договорів без попереднього погодження;

- спірний договір підписаний неуповноваженою особою зі сторони відповідача за первісним позовом;

- вважає, що договір укладнено під впливом обману, на вкрай невигідних умовах для відповідача за первісним позовом, з хибним уявленням щодо істотних умов договору;

- акти виконаних робіт не містять конкретизації щодо обсягу наданих послуг, відсутні додатки до актів;

- оскільки скаржник є комунальним закладом охорони здоров`я, що фінансується частково з бюджету, вважає необгрунтованим розмір стягнених штрафних санкцій за договором. При цьому скаржником подане клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до розміру інфляційних витрат 3239,73 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач за первісним позовом просить відмовити скаржнику в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Львівської області залишити без змін з підстав, викладених у відзиві. Зокрема зазначає, що сторонами при укладенні договору не було допущено порушень Закону України «Про публічні закупівлі» та постанови КМУ «Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель, товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі» на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування. Звертає увагу на те, що у зобов`язаннях про надання юридичних послуг результат діяльності виконавця немає матеріального змісту, як це має місце при виконанні роботи, а полягає у самому процесі надання послуги.

17 червня 2025 року до Західного апеляційного господарського суду надійшла заява Адвокатського об`єднанням В єдності сила про відвід колегії суддів Орищин Г.В (головуючий суддя), Галушко Н.А та Желік М.Б. у цій справі. Заява сформована в системі «Електронний суд» - 16.06.2025.

Заява обґрунтована тим, що колегія суддів безпідставно поновила пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі, оскільки первинне повернення апеляційної скарги було наслідком дій самого скаржника, а жодних належних та допустимих доказів існування обставин, які не залежали від волі апелянта та слугували причиною пропуску процесуального строку на подання апеляційної скарги, суду не подано. Відтак, заявник зазначав про наявність обставин, які викликають у нього сумнів у неупередженості та об`єктивності вказаної колегії суддів.

Розглянувши заяву АО «В єдності сила», колегія суддів у складі: Орищин Г.В. (головуючий суддя), Галушко Н.А. та Желік М.Б. постановила ухвалу від 18 червня 2025 року, в якій встановила, що заявлений відвід колегії суддів є необґрунтованим. У зв`язку з наведеним, справу передано для вирішення заяви Адвокатського об`єднання «В єдності сила» про відвід, у порядку, встановленому ст.32 ГПК України.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20 червня 2025 року у складі головуючого судді Якімець Г.Г., суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б. відмовлено у задоволенні заяви Адвокатського обєднання «В єдності сила» про відвід колегії суддів Орищин Г.В. (головуючий суддя), Галушко Н.А., Желіка М.Б.

На адресу суду від представника скаржника надходили додаткові пояснення у справі від 20.06.2025, 05.08.2025, 15.09.2025, в яких він просив скасувати рішення місцевого господарського суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви Адвокатського об`єднання «В ЄДНОСТІ СИЛА» про стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка №4» боргу за договором від 23.01.2024 №01-01/24 "Про надання адвокатських послуг" та задоволити зустрічний позов Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка №4» про визнання недійсним договору від 23.01.2024 №01-01/24 "Про надання адвокатських послуг».

Процесуальний хід розгляду апеляційної скарги відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, врахувавши актуальну судову практику, судова колегія вважає за доцільне зазначити таке:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, 3 січня 2024 року між Адвокатським об`єднанням «В ЄДНОСТІ СИЛА» (надалі Позивач за первісним позовом) та Комунальним некомерційним підприємством «Стоматологічна поліклініка №4» (надалі Відповідач за первісним позовом, Позивач за зустрічним позовом) укладено договір №01-01/24 «Про надання адвокатських послуг (на умовах абонентського обслуговування)». Договір укладено відповідно до положень Закону України «Про публічні закупівлі» та Цивільного кодексу України.

Згідно з умовами п. 1.1 договору Адвокатське об`єднання зобов`язувалося надавати клієнту правову допомогу, включаючи захист, представництво та інші види правової допомоги, а клієнт оплачувати вартість таких послуг. Перелік послуг було визначено у п. 1.3 договору, а порядок та умови оплати у розділі 4.

Вартість одного періоду абонентського обслуговування (1 календарний місяць) становила 16500 грн, незалежно від фактичного обсягу використаних годин. Загальна вартість договору на 2024 рік 198000 грн (п. 4.5). При цьому передбачалося, що невикористані години не переносяться на наступний період, а підставою для здійснення оплати є підписаний акт наданих послуг (п. 4.7 4.9).

Дослідженням матеріалів справи підтверджено, що протягом січня червня 2024 року КНП «СП №4» підписало шість актів наданих послуг (№1/24 6/24), кожен на суму 16500 грн, чим фактично підтвердило належне виконання договору позивачем за первісним позовом. У цих актах зазначалося, що послуги надані у повному обсязі та належної якості, зауважень від сторін немає.

В липні 2024 року Адвокатське об`єднання склало акт №7/24 на суму 16500 грн, однак відповідач відмовився його підписати, пославшись на необхідність реєстрації у журналі вхідної кореспонденції. Акт було направлено поштовим відправленням та зареєстровано 05.08.2024 у вхідному журналі КНП «СП №4». Проте у визначений договором строк акт не був підписаний та не повернений, а мотивованої відмови не надано. Відповідно до умов п. 4.9 договору це розцінюється як згода клієнта з належним виконанням договору та є підставою для оплати.

На підставі цього Позивач виставив рахунок №1-08/08/24 від 08.08.2024 на суму 16 500 грн, який не був оплачений у встановлений законом строк.

16 серпня 2024 року АО «В ЄДНОСТІ СИЛА» направило КНП «СП №4» письмове повідомлення про дострокове розірвання договору з 01.09.2024 у зв`язку з невиконанням обов`язку щодо оплати, водночас підтвердивши готовність надавати послуги до кінця серпня 2024 року. Також було запропоновано погасити прострочену заборгованість у сумі 115 500 грн (січеньлипень 2024) та оплатити абонентську плату за серпень у сумі 16 500 грн до 31.08.2024.

Оскільки ці кошти не були сплачені, 02.09.2024 позивач склав акт №8/24 за серпень 2024 року на суму 16 500 грн та направив його відповідачу цінним листом з описом. Відповідний акт також не був підписаний і не повернений у визначений строк, мотивованої відмови не надано. На підставі умов договору позивач виставив рахунок №1-17/09/24 від 17.09.2024, який залишився неоплаченим.

Таким чином, станом на 26.09.2024 заборгованість КНП «СП №4» за договором склала 132 000 грн (8 місяців абонентського обслуговування). У зв`язку з цим Адвокатське об`єднання звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості, штрафних санкцій (33 000 грн), пені (15 287,16 грн) та інфляційних втрат (1 931,31 грн).

Щодо зустрічного позову судом встановлено, що відповідач за первісним позовом КНП «Стоматологічна поліклініка №4» звернувся до суду з вимогами про визнання недійсним договору №01-01/24 від 23.01.2024, укладеного з Адвокатським об`єднанням «В ЄДНОСТІ СИЛА». В обґрунтування заявлених вимог зазначалося, що спірний договір був підписаний виконуючим обов`язки генерального директора ОСОБА_1 , хоча наказом від 01.01.2024 по підприємству відповідальною особою за укладення договорів у системі «Прозорро» була визначена інша працівниця З. Жовнович. На переконання позивача за зустрічним позовом, це свідчить про відсутність у Паєнка А.М. належних повноважень на укладення договору. Додатково відповідач зазначав, що спірний договір датований 27.01.2024 року, який припадав на вихідний день (суботу), а відповідно до табелю обліку робочого часу ОСОБА_1 цього дня на роботі не перебував, що також підтверджує, на думку позивача за зустрічним позовом, його неповноважність діяти від імені підприємства у цей час.

Крім того, у зустрічному позові наголошувалося, що договір укладено без отримання попереднього погодження відповідно до вимог розпорядження Львівської міської ради №392 «Про обмеження здійснення публічних закупівель Львівської міської територіальної громади в умовах воєнного стану», а також без належної публікації в системі «Прозорро». З цих підстав КНП «СП №4» стверджувало, що договір підписано з порушенням приписів законодавства про публічні закупівлі, а сам факт його укладення відбувся під впливом обману, оскільки контрагент не повідомив усі істотні обставини, які могли мати значення для волевиявлення підприємства.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини на підставі договору №01-01/24 про надання адвокатських послуг від 23.01.2024, який за правовою природою є договором про надання послуг з абонентського юридичного обслуговування.

Згідно частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У частині другій цієї статті цієї статті також зазначено, що її положення застосовуються до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Абонентське юридичне обслуговування є особливою формою надання правової допомоги, яка передбачає систематичне та регулярне надання послуг упродовж строку дії договору за фіксовану щомісячну оплату, незалежно від фактичного обсягу звернень замовника. Така правова природа договору відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 27.03.2018 у справі №904/6639/17.

Договором №01-01/24 від 23.01.2024 було передбачено, що клієнт зобов`язаний щомісячно сплачувати абонентську плату у розмірі 16500,00грн (п.4.4.) незалежно від фактичного обсягу наданих послуг, а невикористані години не переносяться на наступні періоди. Таким чином, обов`язок оплати виникає безпосередньо з умов договору і не залежить від наявності доручень чи обсягу фактично виконаної роботи.

На підтвердження виконання договору сторони підписали акти приймання-передачі за січень червень 2024 року на загальну суму 99000,00 грн. Акти за липень та серпень 2024 року на суму 33000,00 грн були скеровані відповідачу, однак не повернуті у строки, передбачені договором, і тому в силу його умов вважаються підписаними та такими, що підлягають оплаті. Загальна заборгованість відповідача за договором складає 132000,00 грн.

Матеріали справи також підтверджують листування між сторонами, зокрема повідомлення позивача про одностороннє розірвання договору від 16.08.2024, а також відповіді КНП «СП №4» від 21.08.2024 та 27.08.2024, у яких визнавався факт виконання адвокатським об`єднанням представництва у судових справах та підписання актів попереднім керівництвом. Це спростовує доводи відповідача про необізнаність із договором та свідчить про прийняття його умов.

Судова коелгія встановила, що у своєму листі від 21.08.2024 №138 нове керівництво КНП «Стоматологічна поліклініка №4» підтвердило факт підписання актів наданих послуг за січеньчервень 2024 року уповноваженою посадовою особою, а саме в.о. генерального директора.

Факт належного виконання позивачем своїх зобов`язань підтверджується актами виконаних робіт, які були підписані обома сторонами та скріплені печатками. Відсутність обґрунтованої відмови від підписання актів у порядку, визначеному пунктом 4.8. Договору, а також конклюдентні дії відповідача за первісним позовом щодо прийняття послуг (абонентського юридичного обслуговування) на загальну суму 132 000,00 грн за період з січня по серпень 2024 року, свідчать про прийняття його умов.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 132 000,00 грн основгого боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 7.4. договору, за несвоєчасність та/або неповноту оплати Клієнтом наданих Адвоктським об`єднанням адвокатських послуг згідно предмета Договору за кожен окремий період абонентського обслуговування, Клієнт в безспірному порядку зобов`язаний та погоджується сплатити Адвокатському об`єднанню штраф у розмірі 25% (двадцять п`ять відсотків) від вартості наданих Адвокатським об`єднанням послуг за відповідний період абонентського обслуговування кожен місяць прострочення належної оплати за відповідний період абонентського обслуговування, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини 6 статті 232 ГК України.

Отже, Законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Перевіривши розрахунок штрафу та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що такий є правильним, а саме: 148500,00 грн 25% штрафних, 13299,64 грн пені, 3239,73 грн інфляційних втрат.

Відтак, суд обгрунтовано відмовив в частині нарахування пені за несплачені послуги, більш ніж за 6 місяців від дати, коли оплата мала бути здійснена на підставі ч.6 ст.232 ГК України.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні клопотання скаржника щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій (штрафу та пені) відповідно до положень статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України.

Підставою для відхилення є те, що клопотання про зменшення неустойки (штрафних санкцій) є правом, а не обов`язком сторони, і повинно бути заявлено під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Оскільки клопотання про зменшення штрафних санкцій не було заявлено відповідачем за первісним позовом під час розгляду справи в суді першої інстанції, а відповідні доводи викладені лише у скарзі, це позбавляє суд можливості переглянути рішення з цього приводу. Розгляд такого клопотання на стадії апеляційного провадження є неприпустимим, оскільки це порушує принцип належного процесуального захисту та може розцінюватись як зловживання процесуальними правами або спроба подання нових доказів чи заяв, які могли бути надані раніше.

Відповідач за первісним позовом посилався на недійсність договору, мотивуючи свої доводи відсутністю погодження відповідно до Розпорядження №392 Львівської міської ради, підписанням договору начебто неуповноваженою особою, відсутністю його оприлюднення в системі «Прозорро» та укладенням під впливом обману.

Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно зі ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ст. 241 ЦК України якщо правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, то такий правочин створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Також Верховний Суд у постанові від 16.05.2018 по справі № 910/1163/17 роз`яснив, що схвалення може відбутися, як в формі мовчазної згоди, так і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину. Тому судом при розгляді справи має бути з`ясовано, чи було у подальшому схвалено оспорюваний договір особою, від імені якої його вчинено.

Судом встановлено, що Паєнок А.М., який підписав договір, виконував повноваження генерального директора та відповідно до статутних документів мав право на укладення та підписання договорів від імені підприємства. Твердження про відсутність його на роботі у вихідний день саме по собі не свідчить про відсутність у нього представницьких повноважень. Також суд звертає увагу на те, що позивач за зустрічним позовом приймав до виконання умови укладеного договору, підписував акти наданих послуг протягом кількох місяців, не заявляв жодних заперечень, що у розумінні статті 241 Цивільного кодексу України свідчить про наступне схвалення правочину юридичною особою.

Посилання скаржника на необхідність погодження договору з Департаментом економічного розвитку ЛМР згідно з розпорядженням № 392 від 21.09.2023 є безпідставним, адже преамбула цього розпорядження чітко визначає його мету як забезпечення раціонального використання бюджетних коштів з бюджету Львівської територіальної громади. Відповідна заборона стосується виключно тих закупівель, які фінансуються за рахунок цих бюджетних коштів. Водночас, відповідно до Статуту КНП «СП №4» (ст. 5.3.), джерелами його коштів є не лише бюджетні надходження, але й власні надходження від господарської діяльності підприємства. Факт фінансування спірної закупівлі за рахунок власного бюджету підприємства підтверджується також долученим до зустрічного позову звітом про договір про закупівлю, що свідчить про непоширення вимог розпорядження № 392 на спірний правочин.

Також відхиляються доводи про порушення Закону України «Про публічні закупівлі» через неопублікування договору у системі «Прозорро». Закупівля адвокатських послуг була оформлена як закупівля без використання електронної системи («прямий договір»), що є правомірним згідно з вичерпним переліком випадків, передбачених пунктом 13 Особливостей (Постанова КМУ № 1178), який прямо включає послуги з адвокатської діяльності.

Матеріали справи підтверджують, що обов`язкові вимоги щодо публікації для таких прямих договорів оприлюднення Річного плану закупівель (UA-P-2024-01-27-000117-с) та звіту про укладений договір (UA-2024-01-27-000266-а) були виконані.

Окрім цього, не доведено і підставу для визнання договору недійсним через укладення під впливом обману. Як роз`яснено Верховним Судом, обман має місце лише за наявності умислу сторони, яка навмисно повідомляє неправдиву інформацію або замовчує обставини, що мають істотне значення, і обов`язок доведення цих фактів покладається на позивача.

Як вбачається із матеріалів справи, факт обману відповідачем за зустрічним позовом при укладенні спірного договору не доведено, як і не доведено повідомлення недостовірної інформації чи замовчування істотних обставин.

Відтак, укладений договір є дійсним та обов`язковим для виконання сторонами (статті 204, 629 ЦК України), породжуючи права та обов`язки, зокрема обов`язок відповідача оплатити абонентську плату.

Факт виконання позивачем послуг підтверджується актами виконаних робіт, підписаними обома сторонами без заперечень, які не були надані у порядку, передбаченому п. 4.8. договору. Заперечення, що виникли після зміни керівника відповідача, не можуть бути підставою для звільнення від виконання зобов`язань.

Отже, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог повністю.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Зважаючи на викладене, всі інші доводи та міркування скаржника судом визнаються такими, що не спростовують вищевказаних висновків суду.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З врахуванням викладеного вище в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалено відповідно до норм чинного законодавства, наведених правових позицій Верховного Суду та встановлених обставин справи.

Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування ухваленого у цій справі рішення.

Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні вимог апеляційної скарги Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка №4» відмовити.

Рішення Господарського суду Львівської області від 10.04.2025 у справі №914/2716/24 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Справу повернути в місцевий господарський суд.

повну постанову складено 02.10.2025

Головуючий суддя Г.В. Орищин

Суддя Н.А. Галушко

Суддя М.Б. Желік