ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" вересня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/1961/25

Господарський суд Одеської області у складі головуючої судді Демченко Т.І.

За участі секретаря судового засідання: Лещенко Л.С.

За участю представників сторін:

прокурор: Кривельова Т.М.

від позивача: Каланжова А.О.

від відповідача: Золотоверх М.С.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи:

За позовом: Виконувача обов`язків керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Транском строй

про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі у сумі 15 783 505,27 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.05.2025 Виконувач обов`язків керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ТОВ «Транском строй» про стягнення до місцевого бюджету коштів у сумі 15 783 505,27 грн, з яких: 9 244 519,82 грн безпідставно збережені кошти пайової участі, 5 520 821,90 грн інфляційні нарахування, 1 018 163,55 грн 3 % річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор посилається на те, що ТОВ Транском строй безпідставно не сплатило грошові кошти пайової участі замовника будівництва у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури на користь Одеської міської ради у зв`язку із будівництвом об`єкта за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 27-А/2 (Будівництво житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом (перша черга будівництва), хоча Державною архітектурно-будівельною інспекцією України на підставі акту готовності об`єкта до експлуатації 26.08.2021, відповідачу видано сертифікат № ІУ 31, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта (черги, окремого пускового комплексу) проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації.

Господарський суд Одеської області ухвалою від 22.05.2025 частково задовольнив заяву Виконувача обов`язків керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси про забезпечення позову.

Господарський суд Одеської області ухвалою від 26.05.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі №916/1961/25, постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи, розгляд справи призначив на 16.06.2025 об 14:00 год.

11.06.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він, зокрема, просить залишити позовну заяву без руху.

16.06.2025 Виконувач обов`язків керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси надіслав до суду заяву, в якій просить відмовити у задоволенні клопотання про залишення позову без руху та відхилити доводи відповідача.

16.06.2025 суд оголосив у справі перерву до 02.02.07 о 12:30 год та надав представнику відповідача час для ознайомлення із цією заявою.

25.06.2025 до суду від ТОВ Транском строй надійшли заперечення.

01.07.2025 до суду надійшло клопотання відповідача про призначення у справі семантико-текстуальної експертизи писемного мовлення.

02.07.2025 підготовче засідання у справі не відбулося у зв`язку із мінуванням будівлі Господарського суду Одеської області. Суд призначив підготовче засідання на 07.07.2025 о 12:30.

03.07.2025 Виконувач обов`язків керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси надіслав до суду заперечення на клопотання про призначення експертизи та на клопотання відповідача про залишення без руху позовної заяви.

У судовому засіданні 07.07.2025 суд без оформлення окремого документа постановив: відмовити у задоволенні клопотань відповідача про залишення позовної заяви без руху та про про призначення у справі експертизи, про що занесено до протоколу судового засідання.

Господарський суд Одеської області ухвалою від 07.07.2025 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті у судове засідання на 04.08.2025 о 15:00 год.

У судовому засіданні 04.08.2025 суд оголосив перерву, надавши Одеській міській раді час для подання до суду додаткових доказів.

14.08.2025 до суду надійшло клопотання Одеської міської ради про долучення до матеріалів справи додаткових доказів. Суд під час розгляду справи 20.08.2025, з`ясувавши думку сторін, постановив долучити до матеріалів справи подані документи в порядку ч. 1 ст. 207 ГПК України.

У цьому ж засіданні суд постановив закінчити з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами та перейти до судових дебатів. Судові дебати призначив на 03.09.2025 о 12:30 год.

03.09.2025 судове засідання не відбулося у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Демченко Т.І. Господарський суд Одеської області ухвалою від 10.09.2025 призначив розгляд справи на 17.09.2025.

У судовому засіданні 17.09.2025 суд за результатами розгляду справи проголосив скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду та повідомив, що повне рішення буде складено протягом десяти днів.

УСТАНОВИВ:

Київською окружною прокуратурою міста Одеси під час реалізації повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави, зокрема за фактом невиконання замовниками будівництва свого обов`язку з приводу перерахування до місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі).

Так, опрацюванням Порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва установлено, що Державною архітектурно-будівельною інспекцією України 23.03.2018 ТОВ «Транском строй» () надано дозвіл № ІУ 14 на виконання будівельних робіт: «Будівництво житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом (перша черга будівництва) за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 27-А/2».

Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, об`єкт будівництва відноситься до адміністративно-побутових будівель промислових підприємств код 1122.1. У подальшому, Державною архітектурно-будівельною інспекцією України на підставі акту готовності об`єкта до експлуатації 26.08.2021, відповідачу видано сертифікат № ІУ 31, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта (черги, окремого пускового комплексу) проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації. Відповідно до зазначеного сертифікату об`єкт будівництва має такі основні показники: - найменування об`єкта згідно із проектом: «Будівництво житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом (перша черга будівництва) за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 27-А/2»; - дата початку будівництва 23.03.2018; - дата завершення будівництва 29.07.2021; - строк введення об`єкта в експлуатацію 26.08.2021; - загальна площа квартир у будинку 34 368,8 кв.м; - кількість поверхів 24; - загальна кошторисна вартість будівництва 433 666 800,00 грн. Сертифікат № ІУ 31 від 26.08.2021 оприлюднено в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва.

Прокурор посилається на те, що ТОВ «Транском строй», як замовник будівництва, повинен був сплатити кошти пайової участі у зв`язку із будівництвом об`єкта: «Будівництво житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом (перша черга будівництва) за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, 27-А/2». Натомість, в порушення вимог вищевказаного Закону ТОВ «Транском строй» не звернувся до органу місцевого самоврядування з питання визначення розміру пайової участі, як наслідок кошти до відповідного місцевого бюджету для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту не сплачено.

Обгрунтовуючи позовні вимоги прокурор зазначає, що скільки відповідач договір про пайову участь з Одеською міською радою не уклав, а будівництво об`єкту розпочато 23.03.2018, у замовників виник обов`язок упродовж 10 днів після цієї дати звернутися до Одеської міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва та після отримання розрахунку пайової участі щодо об`єкта будівництва сплатити її до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.

На думку прокурора відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинне бути виконане до прийнятті новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.

У зв`язку із наведеним прокурор звернувся до суду із цим позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради.

Заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що в період часу з 23.03.2018 до 01.01.2020 законодавством не передбачений обов`язок для замовників щодо звернення упродовж 10 днів після початку до органів місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також не передбачено такої поведінки як видача та отримання розрахунку пайової участі щодо об`єкта будівництва.

Обов`язок щодо звернення замовників будівництва до органів місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виник з 01.01.2020 на підставі абз.2 ч.2 Прикінцевих положень Закону №132- IX.

Разом з тим, станом з 01.01.2020 не існувало жодного нормативно-правового акту який би містив правила поведінки щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту для замовників будівництва які розпочали будівництво об`єктів до 01.01.2020.

У зв`язку із наведеним відповідач уважає, що в нього відсутній обов`язок зі сплати пайової участі замовника будівництва у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури на користь Одеської міської ради.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов таких висновків.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах цієї справи позовних вимог, суд виходить із такого.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстав позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) від 04.11.1950р. передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частиною 3 статті 53 ГПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічні висновки викладено у пунктах 38-40, 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

Предметом заявленого прокурором позову в інтересах Одеської міської ради є вимоги про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів - пайової участі замовника у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, які, як стверджує прокурор, мали бути сплачені ТОВ Транском строй.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності регламентовані Законом України Про регулювання містобудівної діяльності від 17.02.2011 № 3038-VI (зі змінами), що спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності замовник будівництва (далі - замовник) - фізична чи юридична особа, яка має у власності чи користуванні одну чи декілька земельних ділянок або у власності чи управлінні будівлю/споруду і має намір щодо виконання підготовчих та/або будівельних робіт. У разі виконання підготовчих/будівельних робіт щодо багатоквартирного будинку замовником будівництва може бути об`єднання співвласників багатоквартирного будинку або управитель багатоквартирного будинку чи житлово-будівельний (житловий) кооператив, який здійснюватиме утримання такого будинку на підставі рішення (договору) співвласників багатоквартирного будинку. Дії, спрямовані на виконання функцій замовника будівництва, може виконувати особа, якій доручено вчинення дій з виконання підготовчих та/або будівельних робіт на підставі та у межах, встановлених договором доручення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 цього Закону України Про регулювання містобудівної діяльності планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає: прогнозування розвитку територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.

До 01.01.2020 відносини щодо участі замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту були врегульовані ст. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності.

Стаття 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, яка була чинною до 01.01.2020, визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір щодо забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію

Величина пайової участі (внеску) замовника у створенні інженернотранспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування.

Так, зі змісту статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності вбачається, що у наведених у цьому Законі випадках перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту є обов`язком, а не правом забудовника, який виникає на підставі положень закону, а положення договору лише визначають суму, що належить до перерахування. Тому, укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, було обов`язковим на підставі закону.

При цьому, частиною 9 статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності було передбачено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Відповідно до Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні (далі - Закон № 132-ІХ) статтю 40 Закону № 3038-VІ виключено з 1 січня 2020 року.

Отже, починаючи з 01.01.2020 передбачений до цього статтею 40 Закону №3038-VІ обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту перестав існувати.

Водночас, частиною 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні встановлено, що Договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

Окрім того, зазначеною нормою установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку: розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування; пайова участь не сплачується у разі будівництва: об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів; будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення; будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла; індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках; об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів; об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури; об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру; об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Уrраїні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів; об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу); об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків; об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства; об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель промислових; об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до силосів для зерна та складських майданчиків (для зберігання сільськогосподарської продукції); замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва; пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію; кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту; інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Водночас Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні від 20.09.2019 № 132-IX, який набрав чинності 01.01.2020, було виключено ст. 40 із Закону України Про регулювання містобудівної діяльності.

Згідно з абз. 1 п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

Абзацом 2 п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку: 1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва. Пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію ( пп. 3, 4 абз. 2 п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.07.2022 у справі №910/9548/21висновував, що у випадку, якщо замовниками вищевказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону №132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту буде звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі ст. 1212 ЦК України.

Передбачений Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні (Закону № 132- IX) порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для: об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені; об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

У вказаних двох випадках, ураховуючи вимоги підпункту 3, 4 абзацу 2, пункту 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 132-ІХ, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.

Системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає: для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020; для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.

Відтак колегія суддів Касаційного господарського суду вказала, що для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абз.2 п.2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 132-ІХ визначено обов`язок (за винятком передбачених п.п.2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

Верховний Суд у постановах від 17.12.2024 у справі № 903/283/24, від 03.12.2024 у справі № 910/6226/23 вказує на те, що системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:

- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020;

- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.

У постанові від 24.06.2025 по справі №911/1654/24 Верховний Суд вказав, що відсутність звернення замовника будівництва з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва на виконання вимог підпункту 3 абзацу 2 пункту 2 розділу II «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» та ненадання ним передбачених цією нормою документів, не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі на підставі наявних у нього документів із доведенням під час розгляду справи їх обґрунтованості.

Установивши, що замовник будівництва до Міськради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва не звертався, та, як наслідок, грошові кошти до місцевого бюджету відповідачем, як замовником будівництва не сплачувались, суди дійшли обґрунтованого висновку про порушення останнім норми статті 40 Закону № 3038-VI.

Застосувавши абзац другий пункту 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 132-IX, який визначив обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію та висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №643/21744/19, суди у вирішенні цього спору дійшли заснованого на вимогах закону висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заявлених безпідставно збережених коштів відповідно до статті 1212 ЦК України.

Наведене правозастосування положень абзац другий пункту 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 132-IX у повній мірі узгоджується та відповідає сталому і послідовному висновку Верховного Суду у вирішенні спорів щодо стягнення пайової участі замовника будівництва об`єктів, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені та/або об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

Господарський суд установив, що ТОВ «Транском строй» розпочало будівництво об`єкту 23.03.2018, тобто до набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні в частині виключення статті 40 Закону №3038-VI.

Проте в порушення вимог закону ТОВ «Транском строй» не звернулося до Одеської міської ради із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, докази сплати відповідачем пайової участі в матеріалах справи також відсутні.

Доказів зворотного відповідач не надав. Доводи відповідача про те, що жодним нормативним актом не передбачалося звернення замовника будівництва строк 10 днів після початку будівництва до органів місцевої влади про визначення розміру пайової участі замовника і створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури, спростовуються наявним в матеріалах справи Рішенням Одеської міської ради від 11.12.2019 №5446-VII (пункт 7 Рішення.).

За таких обставин та правового регулювання господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів прокурора щодо невиконання відповідачем обов`язку в частині сплати пайової участі.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Частиною 3 ст. 1212 ЦК України врегульовано, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Ураховуючи збереження ТОВ Транском строй грошових коштів (пайової участі) за відсутності передбачених законом підстав, господарський суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь Одеської міської ради безпідставно збережених коштів.

Перевіривши здійснений прокурором розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі 9 244 519,82 грн (34 368,8 кв. м. * 2% * 13 449,00 грн), де:

13 449,00 грн показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України (розраховані станом на 01 квітня 2021 року), затверджені наказом Міністерства розвитку громад та територій України 20.05.2021 № 119;

34 368,8 кв.м. загальна площа квартир у будинку, м2;

2 % розмір пайової участі для житлових будинків, господарський суд дійшов висновку про його правомірність та обґрунтованість.

При наданні оцінки здійсненого прокурором розрахунку судом враховано висновки Верховного Суду, які наведені у постанові від 20.05.2025 у справі № 915/476/24.

З викладених обставин позовні вимоги прокурора про стягнення з ТОВ Транском строй на користь Одеської міської ради безпідставно збережених коштів у розмірі 9 244 519,82 грн підлягають задоволенню як законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 2 ст. 536 ЦК України, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Прокурором заявлено до стягнення з відповідачів 3% річних у розмірі 5 520 821,90 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 018 163,55 грн.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, вважає такі розрахунки вірними, а вимоги про стягнення правомірними.

Отже, на ТОВ Транском строй покладаються 3 % річних у розмірі 5 520 821,90 грн та інфляційні втрати 1 018 163,55 грн.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обстави та правового регулювання, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи ч. 7 ст. 145 ГПК України).

Враховуючи задоволення заявленого прокурором позову, підстави для скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 22.05.2025, відсутні.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 129, 232, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов Виконувача обов`язків керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Транском строй про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі у сумі 15 783 505,27 грн задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Транском строй (65012, м.Одеса, вул. Осипова, буд.25; ) на користь Одеської міської ради (65026, м. Одеса, пл. Біржова, 1; ) за наступними платіжними реквізитами: - Отримувач: Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області - Код отримувача (ЄДРПОУ): 37607526 - Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) - Код банку (МФО): 899998 - Рахунок отримувача (IBAN): UA 0015744 - Код класифікації доходів бюджету (ККДБ): 24170000 «Надходження коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста Одеси» - призначення платежу: «Надходження коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста Одеси» заборгованість зі сплати пайової участі замовника у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста у розмірі 9 244 519 (дев`ять мільйонів двісті сорок чотири тисячі п`ятсот дев`ятнадцять) грн 82 коп., збитки від інфляції у розмірі 5 520 821 (п`ять мільйонів п`ятсот двадцять тисяч вісімсот двадцять одну) грн 90 коп. та 3% річних у розмірі 1 018 163 (один мільйон вісімнадцять тисяч сто шістдесят три) грн 55 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Транском строй (65012, м.Одеса, вул. Осипова, буд.25; ) на користь Одеської обласної прокуратури (65026, м. Одеса, вул. Італійська, буд. 3; ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 189 402 (сто вісімдесят дев`ять тисяч чотириста дві) грн 06коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 29.09.2025.

Суддя Т.І. Демченко