СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Харків Справа № 905/231/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Стойка О.В., суддя Істоміна О.А. , суддя Медуниця О.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Артема-9, сел. Довга Балка, Донецька область на рішення Господарського суду Донецької області від 26.06.2025 у справі №905/231/25

за позовом Акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Донецького обласного управління Акціонерного товариства Ощадбанк, м. Краматорськ, Донецька область

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю Артема-9, сел. Довга Балка, Донецька область,

до відповідача-2: ОСОБА_1 , сел. Довга Балка, Донецька область,

до відповідача-3: ОСОБА_2 , сел. Довга Балка, Донецька область,

про солідарне стягнення 147 272,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року Акціонерне товариство Державний ощадний банк України в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі- Позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Артема-9, сел. Довга Балка, Донецька область (далі- Відповідач 1), ОСОБА_1 , сел. Довга Балка, Донецька область,(далі- Відповідач 2) та ОСОБА_2 , сел. Довга Балка, Донецька область (далі- Відповідач 3) про солідарне стягнення 147 272,90 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 26.06.2025 у справі №905/231/25 позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Відповідач 1 звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 26.06.2025 у справі № 905/231/25 та закрити провадження у справі через відсутність предмету спору.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Відповідач 1 зазначив наступне:

-через примусову евакуацію населення з Краматорського району Донецької області обмеження Відповідача 1 призвели до неможливості надати свої заперечення, справу розглянуто судом за його відсутності при не повідомлення про дату, час та місце судового засідання;

- у Позивача не виникло право на дострокове повернення кредиту через направлення вимог за адресою території, на якій було оголошено про примусову евакуацію цивільного населення до яких відносяться і інші відповідачі, фізичні особи;

- судом першої інстанції не з`ясовано обставини, що мають значення для справи (наявність форс-мажорних обставин, бойові дії, евакуація населення), які стали наслідком невиконання зобов`язань за кредитом;

- посилання Позивача на його право відмовитися від договору за умови існування форс-мажору є безпідставним, оскільки на даний час форс мажорні обставини засвідчені листом ТПП № 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, і за Правилами роботи банків у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, Позивач повинен був зупинити відлік часу для визначення кількості календарних днів прострочення та застосувати інструменти довгострокової реструктуризації, а не пред`являти позов.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду у справі №905/231/25 від 01.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача 1 на означене судове рішення та встановлено строк учасникам справи для надання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи у строк до 12.08.2025р. (включно). Вказаною ухвалою повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі частини 10 статті 270 ГПК України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Від Позивача надійшов відзив, за змістом якого він заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення законним та обґрунтованим, оскільки судом першої інстанції було направлено всю кореспонденцію як на поштову так і на електронну адресу Відповідача 1, а форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від відповідальності за кредитними зобов`язаннями. Позивач зазначив, що підставою до направлення вимоги про відкликання кредиту є неналежне виконання Відповідачем-1 умов договору кредитної лінії, зокрема, щодо погашення основної суми боргу та процентів за користування кредитом у встановлений п.п. 3.11.1, 3.16 договору строк.

Від інших учасників справи відзивів на апеляційну скаргу Відповідача 1 у визначений судом строк не надійшло.

Враховуючи положення ч. ч. 13, 14 ст. 8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:

- укладення 05.08.2021 між Позивачем та Відповідачем 1 Договору кредитної лінії №104.10-35/К-ІІІ/21 (далі - Договір) за державними програмами «Доступні кредити 5-7- 9%», «Державні гарантії на портфельній основі на 2020 рік», за умовами пунктів 2.1, 3.1, 3.2, 3.8 договору Позивач зобов`язався надати на умовах цього договору, а Відповідач 1 - отримати, належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит у розмірі, визначеному в статті 3 цього договору та забезпечити своєчасну та в належному розмірі сплату процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів в порядку та на умовах, визначених цим договором; сума та валюта максимального ліміту кредитування 2 000 000,00 гр.; кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення кредиту не пізніше 04.08.2024 року;

- укладення 05.08.2021 між Позивачем, Відповідачем 2 та Відповідачем 3 Договору поруки №104.10-35/П-254/21 (далі - договір поруки), відповідно до п.2.1 якого Відповідачі безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язались перед Позивачем відповідати солідарно з Відповідачем 1 за виконання в повному обсязі зобов`язання, у тому числі того, що виникне у майбутньому відповідно до умов кредитного договору;

-забезпечення гарантією держави виконання зобов`язання Відповідачем 1 за договором в розмірі 50% від суми кредиту, на виконання Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік», постанови Кабінету Міністрів України від 25.11.2020 №1151 «Деякі питання надання державних гарантій на портфельній основі у 2020 році» (далі Порядок №1151);

- включення Позивачем зазначених кредитних зобов`язань до портфелю кредитів, зобов`язання за якими частково забезпечені гарантією від держави та укладення 05.08.2021 між Позивачем та Відповідачем 1 Додаткового договору №1 до Договору;

- перерахування 27.08.2021 Позивачем на відповідні заяви Відповідача 1 його поточний рахунок НОМЕР_1 транш в сумі 983 400 000,00 грн., а 03.09.2021 - в сумі 600 000,00 грн.

-направлення Позивачем 21.02.2024 на адресу Відповідача 1 вимоги про відкликання кредиту та повідомлення про наявність простроченої заборгованості в сумі 1 985 164,38 грн. з необхідністю її сплати протягом 25 днів з дати направлення банком цієї вимоги, яка залишена Відповідачем 1 без задоволення;

-направлення Позивачем гаранту (з копією агенту) вимоги № 125 від 30.05.2024 про сплату за гарантією суми в розмірі 153 340,00 грн., у зв`язку з настанням гарантійного випадку (прострочення виконання зобов`язань більше 90 календарних днів в порядку, передбаченому пунктами 2.7, 5.1 договору гарантії;

- перерахування 04.07.2024 за результатами розгляду зазначеної вимоги гарантом коштів у розмірі 153 340,00 грн. (10% від суми непогашеного кредиту 1 533 400,00 грн.) для відшкодування за кредитною операцією;

- часткового погашення заборгованості 16.07.2024 у розмірі 50000,00 грн., 10 % з яких було зараховано на погашення боргу перед гарантом;

-направлення 30.07.2024 Позивачем на адресу Відповідачів повідомлення про виникнення з 06.11.2024 за договором кредитної лінії №104.10-35/К-144/21 від 05.08.2021 простроченої заборгованості перед державою на суму 148 340,00 грн. та перехід до держави прав кредитора за договором кредитної лінії №104.10-35/К-144/21 від 05.08.2021, договором поруки № 104.10-35/П-253/21 від 05.08.2021 та договором поруки № 104.10- 35/П-254/21 від 05.08.2021 у розмірі частини обов`язку, що була виконана гарантом, з вимогою погасити заборгованість у встановлений строк, які залишені Відповідачем 1 без будь-якого задоволення або реагування;

-здійснення 31.07.2024 погашення заборгованості перед державною в сумі 1 067,10 грн, шляхом проведення договірного списання.

Предметом даного позову є солідарне стягнення з Відповідачів заборгованості перед державою за договором кредитної лінії №104.10-35/К-144/21 від 05.08.2021, яка виникла 04.07.2024 внаслідок сплати гарантом суми за гарантією, в розмірі 147 272,90 грн. та невиконання Відповідачами 2 та 3 зобов`язань за Договором поруки №104.10-35/П- 254/21 від 05.08.2021.

Відповідачі не скористались правом на подання відзивів в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність Позивачем факту невиконання Відповідачами своїх зобов`язань зі сплати простроченої заборгованості та відсотків за кредитом.

Предметом апеляційного перегляду у даній справі є незгода Відповідача 1 з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, стягнення яких він вважає безпідставними, вважаючи, що наявні підстави до закриття провадження у справі через відсутність предмету спору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Щодо належного повідомлення Відповідача 1.

Згідно з частинами 2-4 статті 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до частини 5 статті 6 ГПК України суд направляє судові рішення таінші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Електронний кабінет це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.

Згідно з абзацом 1 частини 6 та статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Згідно з частиною 11 статті 242 ГПК України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як зазначено апелянтом в апеляційній скарзі та вбачається з КП «Діловодство СС», Відповідач 1 не має зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд. Тому, з метою його належного повідомлення, ухвалу господарського суду від 10.03.2025 про відкриття провадження у справі було направлено судом за адресою, що повідомлена суду Позивачем та відповідає даним зареєстрованого місцезнаходження Відповідача 1, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 85140, Донецька область, с. Довга Балка, вул. Центральна, 1.

Разом з цим, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернуто поштовим відділенням до суду із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».

На цю ж адресу Позивач направляв копію позовної заяви з додатками, що підтверджується поштовою накладною та описом вкладення в цінний лист.

Частиною 6 статті 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Колегія суддів зазначає, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати таке повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17).

Виходячи зі змісту статей 120, 242 ГПК, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 «Правил надання послуг поштового зв`язку», у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 30.03.2023 у справі №910/2654/22).

Інформації ж про іншу адресу Відповідача 1 у суду немає, таку інформацію суду Відповідач 1 також не надав.

Відтак, сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 904/9904/17.

Враховуючи факт направлення судом ухвали про відкриття провадження у справі на дійсну адресу Відповідача 1 та повернення такої ухвали з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», колегія суддів дійшла висновку про належне повідомлення Відповідача 1 про розгляд справи судом першої інстанції.

Також, вбачається, що суд першої інстанції повідомляв відповідачів про судовий розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Господарського суду Донецької області.

Разом з тим, з урахуванням наведених в апеляційній скарзі Відповідачем-1 обставин, що склалися, зокрема, на території його розташування у зв`язку із введенням військового стану, забезпечуючи його право на справедливий суд в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, судова колегія створила рівні можливості для апелянта для реалізації своїх процесуальних прав, які мав Позивач в суді першої інстанції, у зв`язку з чим враховує доводи його апеляційної скарги у якості заперечення щодо позову.

Судова колегія констатує, що Відповідач-1 не скористався правом надання додаткових доказів в суді апеляційної інстанції в передбаченому ст.269 ГПК України порядку.

Щодо порушеного права Позивача та суті спору.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом (Кредит) і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК України).

Частиною 1 ст.1048 ЦК України унормовано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 2 ст.1056-1 ЦК України врегульовано, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Статтею 541 ЦК України врегульовано, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст.543 ЦК України).

Положеннями ст.553 ЦК України врегульовано, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч.1).

Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі (ч.2). Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (ч.3).

Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені ст.554 ЦК України.

Так, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.2).

Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.3).

На підставі Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік», Порядку надання державних гарантій на портфельній основі у 2020 році, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1151 від 25.11.2020 в Україні запроваджена державна підтримка позичальників - суб`єктів господарювання у формі державних гарантій на портфельній основі.

Для забезпечення співпраці сторін, пов`язаної з наданням державної підтримки, між Міністром фінансів України Марченко С.М., який діє від імені держави за дорученням Кабінету Міністрів України, на підставі Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 375 від 20.08.2014 (далі - гарант) та АТ «Ощадбанк» (далі - бенефіціар) укладено договір про надання державної гарантії на портфельній основі № 13010-05/271 від 31.12.2020 (далі - договір гарантії).

За умовами п. 2.1 договору гарантії гарант на умовах цього договору та в межах ліміту гарантії надає на користь бенефіціара безвідкличну гарантію з метою гарантування виконання принципалами (суб`єктами господарювання, яким надано кредит) частини своїх грошових зобов`язань перед бенефіціаром за кредитними договорами, включеними до портфеля.

У п. 5.1. договору гарантії визначено, що у разі настання гарантійного випадку бенефіціар направляє гаранту вимогу, а агенту - копію вимоги разом з інформацією щодо сум, що належать до сплати гарантом, та підтверджувальними документами.

Відповідно до п. 5.5 договору гарантії гарант на підставі вимог, отриманих від бенефіціара, з урахуванням інформації агента щодо перевірки вимог сплачує на рахунок бенефіціара суму сплати за гарантією згідно з вимогою.

Обов`язок стягнення Позивачем спірної заборгованості Відповідача-1 перед державою за кредитами, з залученими під державну гарантію на портфельній основі, встановлений, зокрема, ч.9 ст.17 БКК України, а також умовами договору гарантії.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач на відповідні заяви Відповідача 1 27.08.2021 перерахував на його поточний рахунок транш в сумі 983 400 000,00 грн., а 03.09.2021 - в сумі 600 000,00 грн.

Зазначені обставини, в тому числі, строки порушення зобов`язання, розмір основної заборгованості та підстави нарахування процентів за користування кредитними коштами учасниками справи не оспорюються.

Так, Відповідач 1 в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що Позивач не мав права на дострокове розірвання Договору кредитування, однак такі доводи є безпідставними, оскільки право вимагати дострокового повернення кредиту передбачене п. 3.13 Договору.

Також апелянт помилково вважає, що підставою до дострокового повернення кредиту є форс мажорні обставини у вигляді військового стану, оскільки саме через неналежне виконання Відповідачем-1 умов договору кредитної лінії, зокрема, щодо погашення основної суми боргу та процентів за користування кредитом у встановлений п.п. 3.11.1, 3.16 договору строк, Позивач направив на адресу Відповідача 1 вимогу про відкликання кредиту, яка була направлена у відповідності до умов ст. 9 Договору кредиту, як на електронну так і на поштову адресу Відповідача1.

Також 30.07.2024 Позивачем були направлені Відповідачам повідомлення про виникнення з 06.11.2024 за договором кредитної лінії №104.10-35/К-144/21 від 05.08.2021 простроченої заборгованості перед державою на суму 148 340,00 грн. та перехід до держави прав кредитора за договором кредитної лінії №104.10-35/К-144/21 від 05.08.2021, договором поруки № 104.10-35/П-253/21 від 05.08.2021 та договором поруки № 104.10- 35/П-254/21 від 05.08.2021 у розмірі частини обов`язку, що була виконана гарантом, з вимогою погасити заборгованість у встановлений строк.

Судова колегія звертає увагу, що спірна сума є заборгованості Відповідача-1 перед державою з а Договором кредитної лінії № 104.10- 35/П-254/21 від 05.08.2021, яка виникла 04.07.2024 внаслідок сплати гарантом суми за гарантією станом на 04.12.2024.

В суді апеляційної інстанції Відповідачем-1 існування такої заборгованості не спростовано, ним не надано доказів належного виконання грошового зобов`язання, а також не заперечено самого розрахунку спірної суми.

Внаслідок розгляду справи в суді апеляційної інстанції судовою колегією не встановлено законних підстав до звільнення Відповідача-1 від виконання свого зобов`язання з повернення кредиту, про наявність таких обставин апелянтом не заявлено.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення прав інших Відповідачів, зокрема, їх належного повідомлення Позивачем про порушене право, тощо, то ці доводи не розглядаються судовою колегією, оскільки апелянт не надав доказів наявності повноважень на представлення їх інтересів.

Щодо доводів Відповідача -1 про настання форс-мажорних обставин, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за це, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України, встановлено, що у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Судова практика Верхового Суду вказує, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Однак, наявність форс-мажорних обставин (військові дії, окупація), на які посилається Відповідач-1 є підставою лише для не застосування до нього заходів відповідальності (сплата неустойки: пені та штрафів), але не є підставою для звільнення від виконання основного зобов`язання: повернення кредиту та сплати процентів.

Наведені форс-мажорні обставини не звільняють Відповідачів від виконання основного зобов`язання: повернення кредиту та сплати процентів, тому колегія суддів відхиляє відповідні посилання апелянта.

Оскільки Відповідач 1 не виконав грошове зобов`язання у вказаний строк у повному обсязі, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а доводи апеляційної скарги про відсутність предмету спору та наявності підстав до закриття провадження є безпідставними.

Інших доводів на спростування висновку суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

За таких підстав колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи означене рішення, в повній мірі дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку, а доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Донецької області від 26.06.2025 року у справі №905/231/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на заявника апеляційної скарги.

Про понесення сторонами інших судових витрат - не заявлено, тому вони не підлягають розподілу.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Артема-9, сел. Довга Балка, Донецька область на рішення Господарського суду Донецької області від 26.06.2025 у справі №905/231/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 26.06.2025 у справі №905/231/25 залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, віднести на Товариство з обмеженою відповідальністю Артема-9, сел. Довга Балка, Донецька область.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя О.А. Істоміна

Суддя О.Є. Медуниця