ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"02" жовтня 2025 р. Справа№ 910/3398/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

розглянувши у письмовому провадженні заяви Фізичної особи-підприємця Катчика Андрія Трифоновича та Товариства з обмеженою відповідальністю «Боржник «Лукас Аудит» КАТ ЧІК Поверни Борги З! С! У!» про ухвалення додаткового рішення

за результатами розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Боржник «Лукас Аудит» КАТ ЧІК Поверни Борги З! С! У!»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 (повний текст ухвали складено та підписано 04.07.2025)

у справі №910/3398/23 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Боржник «Лукас Аудит» КАТ ЧІК Поверни Борги З! С! У!» (правонаступник Адвокатського об`єднання «Лукас Лігал»)

до Фізичної особи-підприємця Катчика Андрія Трифоновича

про визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 у справі №910/3398/23 клопотання позивача про поновлення строку на подання клопотання відхилено, клопотання позивача про визнання обов`язковою явки у судове засідання відповідача Катчика А.Т. залишено без розгляду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025 у справі №910/3398/23 (головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Боржник «Лукас Аудит» КАТ ЧІК Поверни Борги З! С! У!» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 у справі №910/3398/23 залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 у справі №910/3398/23 залишено без змін.

12.09.2025 через підсистему «Електронний суд» представник Фізичної особи-підприємця Катчика Андрія Трифоновича звернувся до суду апеляційної інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Боржник «Лукас Аудит» КАТ ЧІК Поверни Борги З! С! У!» на користь Фізичної особи-підприємця Катчика Андрія Трифоновича витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7 000,00 грн.

Протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 12.09.2025 вказану заяву передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

14.09.2025 через підсистему «Електронний суд» представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Боржник «Лукас Аудит» КАТ ЧІК Поверни Борги З! С! У!» звернувся до суду апеляційної інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить покласти на відповідача у справі судові витрати повністю, а також стягнути на користь позивача судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн. У випадку, якщо суд не знайде підстав для застосування частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та в разі виникнення підстав для стягнення на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, максимально зменшити розмір таких витрат.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статі 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 2 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Відповідно до частини 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.09.2025 прийнято до розгляду заяви Фізичної особи-підприємця Катчика Андрія Трифоновича та Товариства з обмеженою відповідальністю «Боржник «Лукас Аудит» КАТ ЧІК Поверни Борги З! С! У!» про ухвалення додаткової постанови, розгляд яких постановлено здійснювати без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Суд апеляційної інстанції, розглянувши заяви Фізичної особи-підприємця Катчика Андрія Трифоновича та Товариства з обмеженою відповідальністю «Боржник «Лукас Аудит» КАТ ЧІК Поверни Борги З! С! У!» про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, дійшов таких висновків.

Колегією суддів встановлено, що в апеляційній скарзі позивач навів попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які очікує понести апелянт у зв`язку з розглядом судом апеляційної скарги 4 000,00 грн, й зазначив, що точна сума витрат та підтверджуючі документи будуть надані у встановлений процесуальним законом строк у залежності від результату розгляду скарги, оскільки на поточний момент неможливо оцінити обсяг часу, що буде витрачений до закінчення апеляційного провадження по цій скарзі. У випадку, якщо суд не знайде підстав для застосування частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та в разі виникнення підстав для стягнення на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, позивач просив максимально зменшити розмір таких витрат.

Аналогічна заява була висловлена представником позивача до закінчення судових дебатів у судовому засіданні 09.09.2025.

Представник відповідача письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача з наведенням попереднього орієнтовного розрахунку суми судових витрат суду не подавав, водночас, у судовому засіданні 09.09.2025 з розгляду апеляційної скарги до закінчення судових дебатів заявив, що докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу будуть надані суду у встановлені законом строки.

Після прийняття 09.09.2025 постанови Північним апеляційним господарським судом у даній справі, керуючись положеннями частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, представником відповідача адвокатом Дяковським О.С. подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення та стягнення з відповідача на користь позивача 7 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

До заяви в якості додатків додані копії Договору про надання правової (правничої) допомоги №15-Д від 20.02.2023, укладеного між адвокатом Дяковським О.С. та ФОП Катчиком А.Т., додаткової угоди №05-01 від 20.08.2025 до нього, акту прийому-передачі наданих послуг від 12.09.2025 №05-01/25 до Договору №15-Д від 20.02.2023, ордеру серії СВ №1142044 від 12.09.2029 на представництво інтересів відповідача в суді апеляційної інстанції адвокатом Дяковським О.С..

14.09.2025 через підсистему «Електронний суд» представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Боржник «Лукас Аудит» КАТ ЧІК Поверни Борги З! С! У!» звернувся до суду апеляційної інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить покласти на відповідача у справі судові витрати повністю, а також стягнути на користь позивача судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн. У випадку, якщо суд не знайде підстав для застосування частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та в разі виникнення підстав для стягнення на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, максимально зменшити розмір таких витрат.

До заяви представником позивача долучені копії акту приймання-передачі наданих послуг №4/2025 від 14.09.2025 на суму 4000,00 грн до Договору №2318 від 10.01.2024 про надання правової допомоги, рахунку на оплату №1 від 14.09.2025 на суму 4000,00 грн, ордеру серії АА №1362941 від 10.01.2024 на представництво інтересів позивача в суді апеляційної інстанції адвокатом Титаренком Д.С.

У статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 наведеної норми).

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц).

Попереднє визначення суми судових витрат урегульовано статтею 124 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (частина 1). У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (частина 2). Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (частина 3). Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Порядок розподілу судових витрат визначено у статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1). Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 3). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 4). У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (частина 9). При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина 11). Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, порядок розподілу судових витрат відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України здійснюється судом за результатами вирішення спору.

Відповідно до частини 2 статті 315 Господарського процесуального кодексу України, статей 13, 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновок Великої Палати Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися норма права, є обов`язковим для застосування судами.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі №550/936/18 зазначено, що питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується, зазвичай, при вирішенні питання про закінчення судового провадження, тобто при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору з ухваленням рішення суду.

Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених ГПК, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал (частина 2 статті 232 Господарського процесуального кодексу України).

Разом із тим за частиною 1 статті 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

У статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати (пункт 5 частини 1).

Суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті (частина 3 статті 233 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, Господарським процесуальним кодексом України, а саме положеннями статті 233 Господарського процесуального кодексу України обмежено можливість вирішення питання розподілу судових витрат у додатковому судовому рішенні ухваленням рішення за результатами розгляду справи по суті (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 914/201/19, в ухвалах Верховного Суду від 22.12.2021 у справі № 903/834/20, від 03.08.2022 у справі № 907/418/21).

Відповідно до статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати (частина 1). Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина 3). У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (частина 4). Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені (частина 5).

Отже, зміст статті 221 (ухвалення рішення про судові витрати) та статті 244 Господарського процесуального кодексу України свідчить про наявність правових підстав для ухвалення додаткового рішення у справі, зокрема про судові витрати саме після ухвалення судового рішення по суті позовних вимог (після розгляду по суті) якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується судом при вирішенні питання про закінчення судового провадження, тобто при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду. Окремо питання про стягнення судових витрат вирішується у разі, якщо судом це питання не вирішувалося при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи (подібні за змістом висновки наведено у постановах Верховного Суду від 09.02.2022 у справі №904/4380/21, від 11.05.2023 у справі №910/4631/22, від 07.06.2023 у справі №910/15830/20, від 27.03.2023 у справі №910/25118/15, в ухвалі Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №907/418/21).

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2021 у справі №905/1623/20 зазначено, що зі змісту статті 244 Господарського процесуального кодексу України убачається, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Водночас розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується ухваленням постанови (частина 4 статті 232 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, у тому числі під час апеляційного, а в подальшому і касаційного перегляду ухвали суду першої інстанції (у цьому випадку ухвали про забезпечення позову) може бути предметом судового дослідження під час вирішення питання про розподіл судових витрат за результатами вирішення спору по суті (близька за змістом позиція, наведена у постановах Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №905/671/19, від 18.11.2021 у справі №910/4862/21, від 09.02.2022 у справі №904/4380/21, від 27.07.2022 у справі №907/418/21, ухвалах від 22.02.2022 у справі №910/5257/21, від 03.08.2022 у справі №907/418/21, від 27.03.2023 у справі №910/25118/15).

Застосування підходу, за якого розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із переглядом ухвал суду, ставиться у залежність від результату вирішення спору по суті, додатково свідчить про те, що до такого розподілу застосовується загальне правило, передбачене частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (такі висновки наведено у постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 910/15830/20).

У справі №910/3398/23, в якій сторонами наразі подані заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції прийняв постанову за результатами розгляду апеляційної скарги позивача на ухвалу, якою клопотання позивача про поновлення строку на подання клопотання відхилено, клопотання позивача про визнання обов`язковою явки у судове засідання відповідача Катчика А.Т. залишено без розгляду, тобто оскаржувана ухвала була прийнята з процесуальних питань та не є остаточним рішенням суду, ухваленим після закінчення судового розгляду.

Апеляційним господарським судом спір по суті не розглядався, а постанова Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2025 не є остаточним рішенням суду, ухваленим після закінчення судового розгляду.

Таким чином, враховуючи те, що вирішення питання щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції, якою вирішено процесуальне питання про залишення без розгляду клопотання позивача, не відповідає положенням статті 129 Господарського процесуального кодексу України і на цьому етапі судового провадження є передчасним, колегія суддів вважає, що позивач та відповідач не дотрималась установленого процесуальним законом порядку подання заяв про розподіл судових витрат, встановлених статтями 233, 237, 244 Господарського процесуального кодексу України, тому у задоволенні відповідних заяв про ухвалення додаткового рішення у справі №910/3398/23 необхідно відмовити.

Питання щодо розподілу судових витрат, понесених сторонами у зв`язку з переглядом ухвали Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 в апеляційному суді, підлягають вирішенню судом за результатами вирішення спору по суті.

Керуючись статтями 123, 129, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяв Фізичної особи-підприємця Катчика Андрія Трифоновича та Товариства з обмеженою відповідальністю «Боржник «Лукас Аудит» КАТ ЧІК Поверни Борги З! С! У!» про ухвалення додаткового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Боржник «Лукас Аудит» КАТ ЧІК Поверни Борги З! С! У!» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.06.2025 у справі №910/3398/23 відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 235 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до статей 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка