ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2025м. ДніпроСправа № 904/4347/25

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" (м.Дніпро)

про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за договором постачання природного газу (рамковий) № 22/ПГ-4051-К від 30.03.2023 у загальному розмірі 15 334 грн. 44 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" (далі - відповідач) пеню, інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за договором постачання природного газу (рамковий) № 22/ПГ-4051-К від 30.03.2023 у загальному розмірі 15 334 грн. 44 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 7 570 грн. 05 коп. - пеня;

- 2 735 грн. 89 коп. - інфляційні втрати;

- 5 028 грн. 50 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем (споживачем) зобов`язань за договором постачання природного газу (рамковий) № 22/ПГ-4051-К від 30.03.2023 в частині своєчасної оплати спожитого у період з квітня 2023 року по лютий 2025 року природного газу, який на теперішній час є оплаченим. Однак, за прострочення виконання зобов`язань на підставі пункту 7.2. договору, а також умов додаткових угод, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню загальний період прострочення з 16.02.2024 по 24.07.2025 в сумі 7 570 грн. 05 коп. Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з березня 2024 року по червень 2025 року в сумі 2 735 грн. 89 коп., а також 3% річних за загальний період прострочення з 05.04.2023 по 24.07.2025 в сумі 5 028 грн. 50 коп.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою суду від 07.08.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 36636/25 від 25.08.2025), в якому він просить суд позовну заяву задовольнити частково, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 5 093 грн. 10 коп., 3% річних у розмірі 750 грн. 66 коп. та інфляційні втрати у розмірі 1 734 грн. 31 коп., посилаючись на таке:

- із здійсненого позивачем розрахунку вбачається, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат починаються з наступного дня від дати, яка зазначена (запропонована) у додаткових угодах до договору, як термін для сплати. Так, наприклад, згідно з пунктом 1 додаткової угоди № 1 від 31.03.2023 замовлений обсяг постачання газу у квітні 2023 року становить 36 000 тис. м2. При цьому додаткова угода не змінює істотні умови договору щодо остаточного розрахунку. Відповідно до пункту 6 додаткової угоди № 1 від 31.03.2023 оплата за договором здійснюється споживачем на рахунок постачальника у наступні строки: 100% від суми платежу за газ - до 04-го числа розрахункового періоду. Тобто, розрахунковим періодом за додатковою угодою є квітень 2023 року. Відповідно строк остаточного розрахунку за умовами договору - до 20.05.2023. Таким чином, на думку відповідача, нарахування повинно починатися з 21.05.2023. І це стосується всіх додаткових угод до договору у спірних періодах;

- відповідач зауважує, що некоректно нараховувати 3% річних та інфляційні втрати на розрахунковий період, починаючи з дати середини цього періоду, посилаючись на акт приймання-передачі, який оформлено останнім днем цього періоду. Таким чином, АТ "Дніпропетровськгаз" не погоджується з розрахунками штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань позивача в частині: нарахування 3% річних: початком періодів (кількістю днів) і сум; нарахування інфляційних втрат: початком періодів (кількістю днів) і сум; нарахування пені у період з 21.03.2024 по 21.04.2024 - прострочення строку позовної давності; нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період з 01.03.2024 по 21.04.2024 та з 01.03.2024 по 30.04.2024 - оплата по акту за березень 2024 року від 31.03.2024 була сплачена повністю 22.04.2024 (оскільки остаточний розрахунок за фактично поставлений газ припадав на 20.04.2024 (вихідний день), 21.04.2024 (вихідний день) - оплата здійснена своєчасно згідно з умовами договору в перший за ними робочий день, а тому борг за березень 2024 року відсутній);

- АТ "Дніпропетровськгаз" погоджується з частковим порушенням відповідачем зобов`язань за договором в частині своєчасної оплати отриманих послуг постачання природного газу, у зв`язку з чим надає свій контррозрахунок штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань окремим невід`ємним додатком до відзиву на позовну заяву.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 36978/25 від 26.08.2025), в якій він вказує на те, що не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не можуть братись судом до уваги, з огляду на таке:

- свою незгоду з розрахунком заборгованості відповідач обґрунтовує тим, що позивач мав застосовувати при розрахунку нарахувань виключно строки остаточного розрахунку відповідача, що визначені пунктом 3.6 договору. Однак, пунктом 3.1 договору визначено, що ціна за 1 000 куб. м газу, що постачається постачальником споживачу, строк та порядок проведення розрахунків визначаються в окремих додаткових угодах до даного договору, які є невід`ємними частинами даного договору. Пунктами 3.3 - 3.5 договору передбачено, що до ціни газу, визначеної додатковими угодами до договору, додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи. Тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи встановлюється відповідними постановами НКРЕКП та зазначається у додаткових угодах до даного договору, згідно з якими споживач замовляє обсяг газу на відповідний газовий місяць. Споживач самостійно розраховує суму платежу за газ і забезпечує оплату в строки, передбачені умовами, що визначаються в окремих додаткових угодах до даного договору, при цьому споживач вказує у платіжному дорученні наступну інформацію про призначення платежу: "Оплата за природний газ, згідно договору від "__" _________20___ №____, в тому числі ПДВ__ грн.". Додатково до ціни газу, розрахованої та сплаченої згідно з пунктом 3.4. договору, споживач зобов`язується оплатити постачальнику витрати, що виникли внаслідок перевищення або недобору споживачем запланованих обсягів постачання газу на відповідний розрахунковий період згідно з пунктом 2.1. договору більше ніж на 10%. До зазначених витрат відносяться вартість місячного небалансу та вартість відхилення від замовленого обсягу послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи. Обсяги, ціна та строки оплат зазначені в додаткових угодах до договору, а вартість зазначена в Актах приймання-передачі природного газу. До прикладу позивач зазначає, що за період поставки квітень 2023 року (на такий же приклад посилається відповідач у відзиві на позовну заяву), сторонами укладено додаткові угоди від 31.03.2023 № 1 та від 05.04.2023 № 2 до договору та Акт приймання передачі природного газу від 30.04.2023 № 6739. Відповідно до пункту 1 додаткової угоди № 1 замовлений обсяг постачання природного газу у квітні 2023 року становить 36,000 тис. куб. м. Відповідно до пунктів 5 та 6 вказаної додаткової угоди сума платежу за розрахунковий період (далі - сума платежу за газ) визначається як добуток обсягу газу, замовленого на розрахунковий період, та вартості 1000 куб. м газу, визначеної у пункті 4 додаткової угоди. Оплата за договором здійснюється споживачем на рахунок постачальника у наступні строки: 100% від суми платежу за газ - до 04-го числа розрахункового періоду. Тобто, відповідач мав сплатити позивачу до 04.04.2023 вартість природного газу за додатковою угодою в розмірі 497 991 грн. 28 коп., за замовлені цією угодою обсяги природного газу (36,000 тис. куб. м) за ціною, що також визначена в додатковій угоді. Разом із цим відповідно до пункту 1 додаткової угоди № 2 додатково до замовленого обсягу газу згідно з додатковою угодою № 1 від 31.03.2023 постачальник здійснює в квітні 2023 року постачання природного газу споживачу в обсязі 69,000 тис. куб. м. Відповідно до пунктів 5 та 6 додаткової угоди № 2 сума платежу за розрахунковий період (далі - сума платежу за газ) визначається як добуток обсягу газу, замовленого на розрахунковий період, та вартості 1 000 куб. м газу, визначеної у пункті 4 додаткової угоди. Оплата за договором здійснюється споживачем на рахунок постачальника у наступні строки: 100% від суми платежу за газ - до 20-го числа розрахункового періоду. Таким чином, відповідач мав сплатити позивачу до 20.04.2023 вартість природного газу за додатковою угодою в розмірі 999 122 грн. 47 коп. за замовлені цією угодою обсяги природного газу (69,000 тис. куб. м) за ціною, що також визначена в цій додатковій угоді. Позивач зауважує, що пунктом 3.6 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично поставлений природний газ (в тому числі оплата вартості місячного небалансу та вартості відхилення від замовленого обсягу послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи) здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, на підставі акту (актів) приймання-передачі природного газу. В Акті приймання-передачі природного газу від 30.04.2023 № 6739 сторони узгодили, що у квітні 2023 року позивач поставив відповідачу природний газ в обсягах 36,000 тис. куб. м та 67,67705 тис. куб. м (всього 103,67705 тис. куб. м) Тобто, фактичний обсяг поставленого природного газу у квітні 2023 року не вийшов за межі замовленого обсягу природного газу, що визначений сторонами в додаткових угодах №1 та № 2. Однак, враховуючи положення пункту 3.6. договору, до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (до 20.05.2023 за поставку квітня 2023 року) відповідач мав сплатити тільки вартість місячного небалансу та вартість відхилення від замовленого обсягу послуги транспортування в загальному розмірі 592 грн. 08 коп., відповідно до пункту 3.5 договору. Враховуючи зазначене, позивач виснує, що обрахування строків прострочення платежу тільки строками остаточного розрахунку, відповідно до пункту 3.6. договору, є неправильним, слід враховувати строки розрахунків за замовлені обсяги природного газу, що визначені в додаткових угодах до договору, відповідно до пункту 3.1. договору.

Від відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 37102/25 від 27.08.2025), в яких він зазначає таке:

- за твердженнями позивача за умовами договору постачання природного газу (рамковий) № 22/ПГ-4051-К від 30.03.2023 є три види розрахунків (на прикладі того ж квітневого періоду поставки 2023 року): за додатковою угодою № 1 від 31.03.2023 - за замовлений обсяг постачання природного газу у квітні 2023 року; за додатковою угодою № 2 від 05.04.2023 - за додатково замовлений обсяг постачання природного газу у квітні 2023 року; оплата вартості місячного небалансу та вартості відхилення від замовленого обсягу послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи відповідно до пункту 3.5. договору. Однак, пунктом 3.6. договору передбачено, що всі три види розрахунків об`єднані в поняття одного остаточного розрахунку: остаточний розрахунок за фактично поставлений газ (в тому числі оплата вартості місячного небалансу та вартості відхилення від замовленого обсягу послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи) здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, на підставі акту (актів) приймання-передачі природного газу. Вкрай не правильно замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, фактичний остаточний обсяг якого оформлюється актом приймання-передачі природного газу тільки останнім днем цього періоду, вважати фактично поставленим вже в середині цього розрахункового періоду та нараховувати штрафні санкції та інші нарахування, починаючи з цього періоду;

- відповідач звертає увагу на те, що пунктом 7.2. договору передбачено, що в разі порушення споживачем строків остаточного розрахунку за поставлений постачальником газ/інші платежі споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла протягом періоду, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Тобто, наслідки у вигляді сплати неустойки настають за порушення саме пункту 3.6. договору. Відповідно до пункту 6 додаткових угод №№ 1, 2 розрахунковим періодом за угодами є квітень 2023 року. Відповідно строк остаточного розрахунку за умовами договору - до 20.05.2023. Таким чином, на думку відповідача, нарахування повинно починатися з 21.05.2023. І це стосується всіх додаткових угод до договору у спірних періодах. Враховуючи викладене, АТ "Дніпропетровськгаз" вважає, що обрахування строків прострочення платежу тільки строками остаточного розрахунку відповідно до пункту 3.6. договору є правильним, у зв`язку з чим було надано свій контррозрахунок штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань окремим невід`ємним додатком до відзиву на позовну заяву.

Від відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшло клопотання про зменшення розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат (вх. суду № 37104/25 від 27.08.2025), в якому він просить суд зменшити розмір пені, 3% річних та інфляційних втрат до 1 грн., посилаючись на таке:

- відповідач посилається на те, що на час виникнення спірних правовідносин АТ "Дніпропетровськгаз" було єдиним оператором газорозподільної системи на території Дніпропетровської області, що здійснювало господарську діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) згідно з постановою від 29.06.2017 № 844, яка надавала право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Дніпропетровської області (крім міст Дніпро і Кривий Ріг та Дніпровського і Криворізького районів), а також сіл Любимівка, Перше Травня, Степове, Чумаки, Маївка, Зоря, Балівка, Партизанське Дніпровського району, житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, села Темирівка Гуляйпільского району Запорізької області та села Придніпрянське Кобиляцького району Полтавської області, де знаходилась газорозподільна система, що перебувала у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ "Дніпропетровськгаз";

- АТ "Дніпропетровськгаз" здійснює свою діяльність відповідно до Статуту, згідно з яким одним із основних видів діяльності товариства було надання послуг з розподілу природного газу, нафтового газу та газу (метану) вугільних родовищ, проте на теперішній час АТ "Дніпропетровськгаз" не є Оператором ГРМ в розумінні Закону України "Про ринок природного газу" та Кодексу газорозподільних систем. Так, постановою НКРЕКП від 29.09.2023 №1771 було зупинено Акціонерному товариству "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" дію ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 29.06.2017 № 844, у зв`язку з передачею цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу іншому суб`єкту господарювання, який отримав відповідну ліцензію. При цьому постанова НКРЕКП від 29.09.2023 № 1771 набрала чинності з 01.10.2023. Таким чином, АТ "Дніпропетровськгаз" фактично позбавлено можливості вести господарську діяльність, отже отримувати прибуток, що є основною метою господарської діяльності;

- Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій затверджено наказ "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією" від 28.02.2025 № 376. Отже, АТ "Дніпропетрвоськгаз" звертає увагу на те, що на території ведення ліцензійної діяльності АТ "Дніпропетровськгаз" на час підписання договору та на теперішній час ведуться бойові дії. Відповідач акцентує увагу на тому, що через військову агресію більш ніж 700 газопроводів зазнало пошкоджень в результаті обстрілів, які були усунуті аварійно-диспетчерською службою АТ "Дніпропетровськгаз", при цьому АТ "Дніпропетровськгаз" забезпечувало газом більш ніж 600,5 тисяч споживачів, будучи єдиним оператором газорозподільної системи на території Дніпропетровської області. Крім того, відповідач зазначає, що сума збитків зумовлена воєнними діями Російської Федерації на об`єктах ГРМ з 24.02.2022 по 30.09.2023 склала 67 706,15 тис. грн. з ПДВ, що підтверджується довідкою від 30.07.2025 № Вих-495-969/0725;

- АТ "Дніпропетровськгаз" є підприємством критичної інфраструктури, у відповідності до Закону України від 16.11.2021 № 1882-IX "Про критичну інфраструктуру". Від безперебійної роботи АТ "Дніпропетровськгаз" безпосередньо залежала можливість отримання природного газу населенням, лікарнями, дитячими садками, закладами освіти, військовими частинами, рятувальними службами, правоохоронними органами тощо. В умовах воєнного стану можливість здійснювати постійний моніторинг технічного стану газопроводів, забезпечувати їх належну експлуатацію, гарантувати своєчасні виїзди за аварійними викликами, оперативно ліквідувати витоки газу, здійснювати локалізацію аварійних ситуацій, посилений нагляд за станом газорозподільної системи Дніпропетровської області задля забезпечення їх цілісності та функціональності, що прямо впливало на стан обороноздатності держави. Будучи на 100% тарифним підприємством, АТ "Дніпропетровськгаз" виконувало всі роботи за рахунок коштів тарифної виручки, у той час, як витратна частина по обслуговуванню газорозподільної системи у воєнний час не тільки не зменшилась, але й збільшилась за рахунок росту числа аварійних викликів та потреби додаткового обстеження газопроводів на предмет їх ймовірного пошкодження ворожими диверсійними групами. Проте, ці обставини не завадили виконувати АТ "Дніпропетровськгаз" зобов`язання Оператора ГРМ в частині забезпечення цілодобового доступу споживачів до газорозподільної системи;

- в розумінні Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" воєнний стан в Україні є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили), що підтверджено офіційним листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 "Всім, кого це стосується". Так, Торгово-промислова палата України підтвердила, що загальний офіційний лист від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 є достатнім в цілях підтвердження настання форс-мажорних обставин;

- на теперішній час АТ "Дніпропетровськгаз" є збитковим підприємством, що підтверджується звітом про фінансові результати за 2024 рік, відповідно до якого збиток за 2024 рік складає - 90 033 млн. грн. (код рядка 2355), при цьому отриманий прибуток у розмірі 19 260 млн. грн., який підтверджується звітом про фінансові результати (Звіт про сукупній дохід) за І півріччя 2025 року не покриває збитки отриманні АТ "Дніпропетровськгаз" в попередніх періодах. Поруч з тим, станом на 01.07.2025 дебіторська заборгованість АТ "Дніпропетровськгаз" становить 939 976 078 грн. 64 коп., що підтверджується довідкою щодо дебіторської заборгованості понад 1 млн. грн. від 30. 07.2025 №Вих-495-971/0725;

- АТ "Дніпропетровсьгаз" звертає увагу щодо наявності судових справ, в яких Господарським судом Дніпропетровської області було реалізовано право суду щодо вирішення питання про зменшення АТ "Дніпропетровськгаз" розміру штрафних санкцій, а саме: № 904/1514/24, № 904/1819/24, № 904/1953/24 за позовними заявами Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз".

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшли заперечення на клопотання відповідача про зменшення нарахувань (вх. суду № 37390/25 від 28.08.2025), в яких він вказує на те, що не погоджується з доводами відповідача, викладеними у клопотанні, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, та посилається на таке:

- відповідач був обізнаний з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору. Так, до матеріалів справи відповідач надав копії документів своєї фінансової звітності, відповідно до яких, зокрема, за результатом господарської діяльності відповідача у І півріччі 2025, останній отримав чистий прибуток в розмірі 19,260 млн. грн. (рядок 2350 Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід). Вказані обставини підтверджують прибуткову господарську діяльність відповідача;

- позивач просить звернути увагу суду на ту обставину, що за результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу. Інститут постачальника "останньої надії" впроваджений з метою підтримки споживачів, що залишились без постачальника. Окрім того постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 було зобов`язано забезпечити безумовне відновлення газопостачання бюджетних установ. Більш того, 06.03.2022 у зв`язку з відкритою збройною агресією з боку Російської Федерації, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 222 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" (далі Положення ПСО), відповідно до пунктів 1 та 4 якого це Положення визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - спеціальні обов`язки), зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації. Це Положення покладає такі спеціальні обов`язки, зокрема: на ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" - щодо продажу природного газу операторам газорозподільних систем на умовах, передбачених пунктом 6 цього Положення; на суб`єкта господарювання, що здійснює функції постачальника "останньої надії" (далі - постачальник "останньої надії") - щодо забезпечення постачання природного газу окремим споживачам на умовах, передбачених пунктом 7 цього Положення. Крім того, пункт 7 Положення ПСО зобов`язує позивача до 30.04.2023 (включно) постачати природний газ споживачам, які не належать до категорії побутових споживачів і виконують життєво важливі функції для забезпечення обороноздатності держави, згідно з переліком, який затверджується центральними органами виконавчої влади відповідно до їх повноважень (далі - перелік споживачів). При цьому така поставка здійснюється за фіксованою обмеженою ціною (абзац 9 пункту 7 Положення ПСО). Позивач забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом. Тобто, ТОВ "ГК "Нафтогаз України" є об`єктом, що має стратегічне значення для економіки, суспільства і безпеки держави. Відсутність можливості вчасно розраховуватись за природний газ і, як наслідок, відсутність можливості вчасно надати послуги з постачання природного газу спричинить значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї України. В умовах воєнного стану та збройної агресії з боку Російської Федерації у позивача значно зросла кількість споживачів (поставка, як постачальника "останньої надії"), через неможливість постачання ним природного газу від їх колишніх інших приватних постачальників - з 01.05.2022 до реєстру клієнтів ТОВ "ГК "Нафтогаз України" було додатково включено 8,8 млн. українських домогосподарств, які раніше отримували природний газ від 17 постачальників під брендом "Твій ГазЗбут" і ТОВ "Одесагаз-Постачання". При всьому цьому розмір дебіторської заборгованості постійно зростає, через відсутність платіжної дисципліни з боку таких споживачів та обмеження заходів впливу на них (позивач наразі не має права обмежувати споживання природного газу через заборгованість перед ним). Несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу;

- щодо зменшення пені на 99% позивач зазначає, що при такому зменшенні взагалі буде знівельоване саме значення пені та не дотримано баланс інтересів сторін, тому позивач не вбачає виключних та достатніх підстав для зменшення пені. Також, позивач зауважує, що з огляду на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника;

- також позивач просить врахувати правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 в частині можливості зменшення судами відсотків річних та інфляційних втрат, в яких вказано про те, що саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних. Відтак розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом. Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони, як уже зазначалося, входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат. З огляду на наведені у цій постанові висновки, для забезпечення передбачуваності правозастосовчої практики Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне конкретизувати правовий висновок, викладений в її постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) та зазначити, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Тобто, у статті 248 Господарського процесуального кодексу України законодавець визначив межі розумного строку для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, а саме: не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Крім того, згідно з частинами 2, 3 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Слід відзначити, що розгляд даної справи по суті розпочався 07.09.2025, а строк розгляду даної справи закінчується 06.10.2025, отже у даному випадку судому було надано сторонам максимально можливий строк для висловлення їх правових позицій та подання доказів по справі.

Відповідно до частини 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частинами 4, 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору постачання природного газу, строк дії договору, умови поставки та оплати, факт поставки, загальна вартість поставленого природного газу, настання строку його оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати, наявність підстав для стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних в заявлених до стягнення сумах.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як убачається з матеріалів справи, 30.03.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (далі - постачальник, позивач) та Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" (далі - споживач, відповідач) було укладено договір постачання природного газу (рамковий) № 22/ПГ-4051-К (далі - договір, а.с.13-19).

Вказаний договір, додаткові угоди до нього та акти приймання-передачі природного газу укладено між сторонами, шляхом підписання цих документів в електронній формі електронними підписами представників.

Згідно з частиною 2 абзацу 2 статті 639 Цивільного кодексу України договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної договору є використання, зокрема електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину.

Пунктом 12 частини 1 статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" визначено, що електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Разом із цим, пунктом 10.1. договору сторони визначили, що на підставі частини 3 статті 207 та статті 627 Цивільного кодексу України сторони домовилися про можливість підписання в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису комерційних актів, первинної бухгалтерської документації, актів звірки взаєморозрахунків та інших документів, пов`язаних із виконанням договору.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 розділу ІІІ книги п`ятої Цивільного кодексу України.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 3.1. договору визначено, що ціна за 1 000 куб. м газу, що постачається постачальником споживачу, строк та порядок проведення розрахунків визначаються в окремих додаткових угодах до даного договору, які є невід`ємними частинами даного договору.

Пунктом 2.6. договору визначено, що приймання-передача газу, поставленого постачальником та прийнятого споживачем у розрахунковому періоді, оформлюється шляхом підписання та скріплення печаткою акту приймання-передачі природного газу, в якому зазначаються фактичні обсяги природного газу.

Пунктами 2.7. - 2.11. договору визначено, що за підсумками розрахункового періоду споживач до 05-го числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ/ГТС та споживачем, відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи/Кодексу газорозподільних систем.

Згідно з пунктом 2.8. договору для складання акту приймання-передачі природного газу за підсумками розрахункового періоду постачальник використовує дані з Інформаційної платформи Оператора ГТС та/або дані отримані від споживача. Формування акту відбувається не раніше 9-го числа місяця наступного за розрахунковим періодом.

У пункті 2.9. договору визначено, що постачальник направляє споживачу два примірника підписаного та скріпленого печаткою акту до 12-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом.

Пунктом 2.10. договору передбачено, що споживач протягом 2-х банківських днів з дати отримання актів приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений його печаткою (за наявності), або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту приймання-передачі природного газу.

Відповідно до пункту 2.11. договору у випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі природного газу, ненадання письмово обґрунтованого заперечення проти підписання акту або у разі відмови споживача від підписання акту приймання-передачі природного газу до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, такий акт вважається підписаним, а обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим та узгодженим відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС, а вартість поставленого газу розраховується відповідно до умов Договору. Звіряння спожитого природного газу протягом розрахункового періоду здійснюється відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС. Дані Інформаційної платформи Оператора ГТС щодо обсягів природного газу, спожитих споживачем, вважаються обов`язковими для сторін, якщо судом не буде встановлено інше.

Як зазначає позивач у позовній заяві, на виконання умов договору, позивач у період з квітня 2023 року по лютий 2025 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 5 566 744 грн. 65 коп., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу. При цьому, обсяги, ціна та строки оплат зазначені в додаткових угодах до договору, а вартість зазначена в Актах приймання-передачі природного газу, а саме:

- поставка у квітні 2023 року - додаткова угода № 1 від 31.03.2023, додаткова угода № 2 від 05.04.2023, акт приймання-передачі природного газу № 6739 від 30.04.2023;

- поставка у травні 2023 року: додаткова угода № 3 від 26.04.2023, додаткова угода № 4 від 22.05.2023, акт приймання-передачі природного газу № 9510від 31.05.2023;

- поставка у червні 2023 року: додаткова угода № 5 від 23.05.2023, акт приймання-передачі природного газу № 11937 від 30.06.2023;

- поставка у липні 2023 року: додаткова угода № 6 від 20.06.2023, акт приймання-передачі природного газу № 13588 від 31.07.2023;

- поставка у серпні 2023 року: додаткова угода № 7 від 24.07.2023, акт приймання-передачі природного газу № 14199 від 31.08.2023;

- поставка у вересні 2023 року: додаткова угода № 8 від 22.08.2023, акт приймання-передачі природного газу № 15570 від 30.09.2023;

- поставка у лютому 2024 року: додаткова угода № 10 від 06.02.2024, акт приймання-передачі природного газу № 3859 від 29.02.2024;

- поставка у березні 2024 року: додаткова угода № 11 від 26.02.2024, акт приймання-передачі природного газу № 5814 від 31.03.2024;

- поставка у квітні 2024 року: додаткова угода №12 від 26.03.2024, акт приймання-передачі природного газу № 7590 від 30.04.2024 ;

- поставка у травні 2024 року: додаткова угода № 13 від 26.04.2024, акт приймання-передачі природного газу № 9470від 31.05.2024;

- поставка у червні 2024 року: додаткова угода № 14 від 27.05.2024, акт приймання-передачі природного газу № 11124 від 30.06.2024;

- поставка у липні 2024 року: додаткова угода № 15 від 24.06.2024, акт приймання-передачі природного газу № 11584 від 31.07.2024;

- поставка у серпні 2024 року: додаткова угода № 16 від 24.07.2024, акт приймання-передачі природного газу № 14136 від 31.08.2024;

- поставка у вересні 2024 року: додаткова угода № 17 від 27.08.2024, акт приймання-передачі природного газу № 15704 від 30.09.2024;

- поставка у жовтні 2024 року: додаткова угода № 18 від 23.09.2024, акт приймання-передачі природного газу № 17355 від 31.10.2024;

- поставка у листопаді 2024 року: додаткова угода № 19 від 24.10.2024, акт приймання-передачі природного газу № 19946 від 30.11.2024;

- поставка у грудні 2024 року: додаткова угода № 20 від 25.11.2024, акт приймання-передачі природного газу № 21981 від 31.12.2024;

- поставка у січені 2025 року: додаткова угода № 21 від 20.12.2024, акт приймання-передачі природного газу № 75 від 31.01.2025;

- поставка у лютому 2025 року: додаткова угода № 22 від 23.01.2025, акт приймання-передачі природного газу № 2510 від 28.02.2025.

Разом із цим, позивач посилається на те, що відповідач ухилився від документального оформлення спожитих обсягів природного газу за червень 2023 року. Так, за червень 2023 року споживачем не підписано відповідний Акт приймання-передачі природного газу, у зв`язку з чим, враховуючи дані Інформаційної платформи щодо обсягів спожитого природного газу є встановленими, а вартість природного газу визначена з урахуванням ціни такого газу, що узгоджена сторонами в договорі.

Вказані дії позивача є правомірними, з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 19 пункту 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

24.12.2019 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнято постанову № 3011 "Про видачу ліцензії з транспортування природного газу ТОВ "Оператор ГТС України", на право провадження господарської діяльності з транспортування природного газу Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України".

Правове регулювання технічних, організаційних, економічних та правових засад функціонування газотранспортної системи України здійснюється Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1378/27823.

Відповідно до положень пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи інформаційна платформа - електронна платформа у вигляді веб-додатка в мережі Інтернет, функціонування та керування якою забезпечується оператором газотранспортної системи, яка використовується для забезпечення надання послуг транспортування природного газу відповідно до вимог цього Кодексу.

Оператор газотранспортної системи виконує функції адміністратора інформаційної платформи (пункт 5 глави 3 розділу IV Кодексу газотранспортної системи).

Отже, суб`єкти ринку природного газу (в даному випадку позивач та відповідач, як продавець та покупець природного газу відповідно), користуються ресурсами інформаційної платформи, адміністратором якої є Оператор ГТС.

Інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій/реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом.

Для вчинення вищезазначених дій веб-додаток інформаційної платформи має бути доступним у мережі Інтернет цілодобово, сім днів на тиждень (пункт 2 глави 3 розділу IV Кодексу газотранспортної системи).

Разом із цим, на адвокатський запит представника позивача, ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" надано лист-відповідь від 27.06.2025 № ТОВВИХ-25-10062 щодо об`ємів спожитого відповідачем природного у червні 2023 року.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що в період з квітня 2023 року по лютий 2025 року на виконання умов договору позивач передав відповідачу природний газ на загальну суму 5 566 744 грн. 65 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами, а саме:

- Актом приймання-передачі природного газу № 6739 від 30.04.2023 на суму 1 497 705 грн. 83 коп. (а.с. 59-60);

- Актом приймання-передачі природного газу № 9510 від 31.05.2023 на суму 1 985 135 грн. 70 коп. (а.с. 59 на звороті, 61);

- Актом приймання-передачі природного газу № 11937 від 30.06.2023 на суму 1 700 527 грн. 25 коп. (а.с. 62);

- Актом приймання-передачі природного газу № 13588 від 31.07.2023 на суму 34 116 грн. 28 коп. (а.с. 63-64);

- Актом приймання-передачі природного газу № 14199 від 31.08.2023 на суму 56 820 грн. 06 коп. (а.с. 64 на звороті);

- Актом приймання-передачі природного газу № 15570 від 30.09.2023 на суму 47 432 грн. 45 коп. (а.с. 65);

- Актом приймання-передачі природного газу № 3859 від 29.02.2024 на суму 106 576 грн. 45 коп. (а.с. 65 на звороті, 66);

- Актом приймання-передачі природного газу № 5814 від 31.03.2024 на суму 29 474 грн. 27 коп. (а.с. 67-68);

- Актом приймання-передачі природного газу № 7590 від 30.04.2024 на суму 6 986 грн. 65 коп. (а.с. 68 на звороті, 69);

- Актом приймання-передачі природного газу № 9470 від 31.05.2024 на суму 2 415 грн. 82 коп. (а.с. 70-71);

- Актом приймання-передачі природного газу № 11124 від 30.06.2024 на суму 818 грн. 12 коп. (а.с. 71 на звороті, 72);

- Актом приймання-передачі природного газу № 11584 від 31.07.2024 на суму 1 016 грн. 57 коп. (а.с. 73-74);

- Актом приймання-передачі природного газу № 14136 від 31.08.2024 на суму 1 239 грн. 17 коп. (а.с. 74 на звороті, 75);

- Актом приймання-передачі природного газу № 15704 від 30.09.2024 на суму 1 353 грн. 61 коп. (а.с. 76-77);

- Актом приймання-передачі природного газу № 17355 від 31.10.2024 на суму 8 933 грн. 02 коп. (а.с. 77 на звороті, 78);

- Актом приймання-передачі природного газу № 19946 від 30.11.2024 на суму 16 159 грн. 50 коп. (а.с. 79-80);

- Актом приймання-передачі природного газу № 21981 від 31.12.2024 на суму 22 825 грн. 00 коп. (а.с. 80 на звороті, 81);

- Актом приймання-передачі природного газу № 75 від 31.01.2025 на суму 24 875 грн. 92 коп. (а.с. 82-83);

- Актом приймання-передачі природного газу № 2510 від 28.02.2024 на суму 22 332 грн. 98 коп. (а.с. 83 на звороті, 84).

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності заперечень відповідача стосовно обсягу, строку чи якості поставленого у спірний період позивачем природного газу; з вищезазначених Актів приймання-передачі природного газу вбачається, що акти підписані сторонами без заперечень.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано вимоги договору в частині виконання його зобов`язань за договором.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку продавця за договором поставити природний газ відповідає обов`язок покупця оплатити вартість газу.

У відповідності до частини 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Пунктом 3.6. договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично поставлений природний газ (в тому числі оплата вартості місячного небалансу та вартості відхилення від замовленого обсягу послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи) здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, на підставі акту (актів) приймання-передачі природного газу.

Крім того, додатковими угодами до договору визначено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених у відповідних пунктах додаткових угод, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла протягом періоду, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Пунктом 7.2. договору визначено, що за у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку за поставлений природний газ споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла протягом періоду, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

В порушення вказаних умов договору, відповідач поставлений у період з квітня 2023 року по лютий 2025 року природний газ оплатив із порушенням визначеного договором та додатковими угодами терміну.

Так, позивач посилається на те, що відповідач допустив порушення строків оплати поставленого за період з квітня 2023 року по лютий 2025 року природного газу на загальну суму 5 566 744 грн. 65 коп., який на теперішній час є оплаченим. У зв`язку з чим за прострочення виконання зобов`язань на підставі пункту 7.2. договору, а також умов додаткових угод, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню загальний період прострочення з 16.02.2024 по 24.07.2025 в сумі 7 570 грн. 05 коп. Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з березня 2024 року по червень 2025 року в сумі 2 735 грн. 89 коп., а також 3% річних за загальний період прострочення з 05.04.2023 по 24.07.2025 в сумі 5 028 грн. 50 коп., які у добровільному порядку відповідачем не сплачені, що і є причиною виникнення спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з нормами статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За нормою частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач поставлений у період з квітня 2023 року по лютий 2025 року природний газ оплатив у повному обсязі, але із простроченням. Вказане вбачається із банківських виписок по рахунку (а.с.111-121).

Суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як було зазначено вище, додатковими угодами до договору визначено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених у відповідних пунктах додаткових угод, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла протягом періоду, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

У зв`язку з чим за прострочення виконання зобов`язань на підставі пункту 7.2. договору, а також умов додаткових угод, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню загальний період прострочення з 16.02.2024 по 24.07.2025 в сумі 7 570 грн. 05 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого позивачем (а.с.9-12), та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суми заборгованості та періоди прострочення (за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо) з урахуванням фактичних дат оплат (не включаючи в період дату оплати), арифметично розрахунок проведено також вірно.

Отже, розрахунок пені, долучений позивачем до позовної заяви (а.с.9-2), визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

З урахуванням вказаного, контррозрахунок відповідача (а.с.134) розцінюється судом критично, з огляду на те, що він не враховує умови укладених між позивачем та відповідачем додаткових угод.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 7 570 грн. 05 коп. визнаються судом обґрунтованими.

Щодо клопотання відповідача про зменшення суми штрафних санкцій суд зазначає слідуюче.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд враховує, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Крім того, господарський суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зокрема, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд виходить із того, що у принципі добросовісності, а саме: при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору, тощо, що відповідає нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. В свою чергу, добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішнім або об`єктивним, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права.

Суд враховує і те, що цивільне законодавство не дає визначення даних принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання, тобто укладаючи угоду сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм - добросовісністю по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб), і виходити з зовнішнього критерію - справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.

Згідно з частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

В аспекті права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Суд об`єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов`язання відповідачем, а також відсутність заборгованості станом на момент вирішення даного спору, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги, що:

- основний борг за спірний період є погашеним до звернення із позовом до суду;

- з наданих позивачем банківських виписок вбачається, що відповідачем спожитий у спірний період природний газ оплачувався частково декількома платежами на місяць, з чого можна зробити висновок, що відповідачем учинялися дії щодо якнайшвидшої оплати спожитого природного газу;

- відповідач, підтверджуючи свою добросовісність, не ухиляється від відповідальності за порушення умов договору, наявність прострочення під час розгляду даної справи судом не заперечував;

- відповідачем належними доказами підтверджено, що його підприємство знаходиться в скрутному матеріальному становищі (звіти про фінансовий стан);

- судом також враховано, що пеня є лише санкцією за невиконання грошового зобов`язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, окрім стягнення пені позивач нараховує та стягує проценти річних та інфляційні, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем. Тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

В той же час, судом також було враховано інтереси позивача та прийнято до уваги наведені у запереченнях обставини, що діяльність ТОВ "ГК "Нафтогаз України" має важливе значення щодо надійного і безпечного функціонування газотранспортної системи та беручи до уваги наявність у позивача правомірного очікування своєчасної оплати відповідачем спожитого у спірний період природного газу, у відповідності до умов договору, а також правове призначення штрафних санкцій, господарський суд вважає за необхідне частково задовольнив клопотання відповідача.

Надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 5 000 грн. 00 коп.

Таке зменшення розміру пені суд вважає розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 5 000 грн. 00 коп.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання щодо оплати газу у строки, визначені умовами договору та додаткових угод, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України були заявлені до стягнення інфляційні втрати за загальний період з березня 2024 року по червень 2025 року в сумі 2 735 грн. 89 коп.

Так, господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, проведеного позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суму заборгованості та період прострочення (за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо), з урахуванням фактичних дат оплат (не включаючи в період дату оплати), арифметично розрахунок проведено також вірно.

Отже, розрахунок інфляційних втрат, доданий до позовної заяви (а.с.9-12), визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

З урахуванням вказаного, контррозрахунок відповідача (а.с.134) розцінюється судом критично, з огляду на те, що він не враховує умови укладених між позивачем та відповідачем додаткових угод.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 2 735 грн. 89 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання щодо оплати газу у строки, визначені умовами договору, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України були заявлені до стягнення 3% річних за загальний період прострочення з 05.04.2023 по 24.07.2025 в сумі 5 028 грн. 50 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних, зробленого позивачем (а.с.9-12), та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суми заборгованості та періоди прострочення (за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо) з урахуванням фактичних дат оплат (не включаючи в період дату оплати), арифметично розрахунок проведено також вірно.

З урахуванням вказаного, контррозрахунок відповідача (а.с.134) розцінюється судом критично, з огляду на те, що він не враховує умови укладених між позивачем та відповідачем додаткових угод.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в сумі 5 028 грн. 50 коп.

Щодо клопотання відповідача про зменшення інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає таке.

В силу вимог частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Такий висновок наведено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Велика Палата Верховного Суду щодо можливості зменшення інфляційних втрат та 3% річних у справі № 903/602/24 зазначила про таке.

За змістом вищенаведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Інфляційні втрати та проценти річних є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання і входять до складу такого зобов`язання (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).

Отже, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних.

Суд наголошує, що в справі, що розглядається, розмір заявлених до стягнення відсотків річних відповідає розміру, встановленому законом (3% річних) та є мінімальними гарантіями позивача захистити свої майнові інтереси.

Щодо зменшення інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (Методологічні положення щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14.11.2006 № 519).

Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, вони об`єктивно виникають унаслідок знецінення грошових коштів, а їх стягнення є компенсацією за понесені втрати.

Компенсація кредитору інфляційних втрат згідно з положеннями частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України є мінімальною гарантією захисту його інтересів, яка забезпечує збереження цінності грошових коштів протягом прострочення оплати боржником відповідних товарів, робіт чи послуг.

Верховний Суд у своїй практиці послідовно дотримується правової позиції щодо неможливості зменшення розміру інфляційних втрат - висновки про це викладено в постановах Верховного Суду від 05.10.2023 у справі № 904/4334/22, від 24.01.2024 у справі № 917/991/22, від 01.10.2024 у справі № 910/18091/23 та від 05.11.2024 у справі № 902/43/24.

З огляду на наведене доводи відповідача про те, що суд за певних обставин може зменшити розмір інфляційних втрат, є необґрунтованими.

На підставі викладеного, клопотання відповідача про зменшення інфляційних втрат та 3% річних не підлягає задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

При цьому, оскільки суд зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, у зв`язку з чим відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 2 422 грн. 40 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за договором постачання природного газу (рамковий) № 22/ПГ-4051-К від 30.03.2023 у загальному розмірі 15 334 грн. 44 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" (вулиця Шевченка, будинок 2, м. Дніпро, 49000; ідентифікаційний код 03340920) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (вулиця Шолуденка, будинок 1, м. Київ, 04116; ідентифікаційний код 40121452) 5 000 грн. 00 коп. - пені, 2 735 грн. 89 коп. - інфляційних втрат, 5 028 грн. 50 коп. - 3% річних та 2 422 грн. 40 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене та підписане 26.09.2025.

Суддя Ю.В. Фещенко