РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.09.2025Справа № 910/6374/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) матеріали господарської справи

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

про стягнення 156 800,00 грн

без виклику представників учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (далі - позивач) з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (далі - відповідач) про стягнення коштів у розмірі 156 800,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу в повному обсязі шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2025 відкрито провадження у справі № 910/6374/25 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Копія вказаної ухвали суду доставлена сторонам до електронних кабінетів 29.05.2025 о 22:12 год. та відповідно до приписів ст. 242 Господарського процесуального кодексу України вважається врученою 30.05.2025.

16.06.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив заявлені вимоги з посиланням на те, що: вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу визначена за рахунком станції технічного обслуговування, а не проведена суб`єктом оціночної діяльності; з заявою про сплату страхового відшкодування Позивач звернувся до Відповідача 13.02.2025, а тому, за твердженням відповідача, на даний момент процес врегулювання вказаного збитку триває, у позивача відсутнє його порушене право.

18.06.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивачем відхиляються доводи відповідача, наведені у відзиві на позов.

Інших заяв чи клопотань від учасників справи до суду не надходило.

Суд відзначає, що сторонам було надано достатньо часу (з урахуванням введеного на території України воєнного стану та затримок у доставці поштової кореспонденції) для подання всіх пояснень, заяв та клопотань.

Від сторін не надходило клопотань про розгляд даної справи з повідомленням викликом представників сторін.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення на них, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

04.11.2024 між Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (далі - ТДВ «Експрес Страхування», Позивач) та ТОВ «ОСГ Рекордз Менеджмент» (далі за текстом - Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 209.24.09239 (далі - Договір страхування) зі строком дії з 02.12.2024 по 01.12.2025, страхова сума 885 042,00 грн. Даним Договором було застраховано ТЗ Kia Sportage, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Франшиза за Договором страхування - 0,00% (0 грн.).

09.12.2024 року на вул. Іллєнка у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода: водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Audi, реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснив зіткнення з автомобілем Kia Sportage, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія автомобіля Audi, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 грудня 2024 року у справі № 761/47750/24, відповідно до якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

09.12.2024 до Позивача звернувся власник транспорного засобу Kia Sportage, реєстраційний номер НОМЕР_1 , із заявою про проведення виплати страхового відшкодування для відновлення автомобіля.

Відповідно до рахунку-фактури від 30.12.2024 ТОВ «Українська автомобільна корпорація» вартість відновлювального ремонту ТЗ Kia Sportage, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 271 852,57 грн.

На підставі страхового акту № 3.24.06247-1 позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 271 852,57 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 16.01.2025.

Згідно з заявою про доплату страхового відшкодування від 12.02.2025 у процесі відновлювального ремонту було виявлено приховані пошкодження лонжерону переднього правого, кронштейну крила тощо.

Згідно з рахунком-фактурою від 17.02.2025 ТОВ «Українська автомобільна корпорація» вартість відновлювального ремонту прихованих пошкоджень становить 7 067,80 грн.

ТДВ «Експрес Страхування» було здійснено доплату страхового відшкодування, яке склало 7 067,80 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 03.03.2025.

У подальшому вартість відновлювального ремонту підтвердилася актом виконаних робіт від 19.02.2025.

Крім того, 12.12.2024 Страхувальником подано заяву про виплату страхового відшкодування за послуги евакуатора в сумі 2 000,00 грн.

Зазначені витрати Страхувальника підтверджуються замовленням № 72 від 09.12.2024 та рахунком № 72 від 09.12.2024 на суму 2 000,00 грн, копії яких долучені до позовної заяви.

ТДВ «Експрес Страхування» було здійснено виплату страхового відшкодування за послуги евакуатора в розмірі 2 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 17.01.2025.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Audi, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на дату ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова компанія» (надалі - ПрАТ «УТСК», Відповідач) на підставі полісу № ЕР/219692148 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з загальнодоступною інформацією з бази МТСБУ з ВЕБ-сторінки https://policy-web.mtsbu.ua/) ліміт відповідальності страховика становить 160 000,00 грн, франшиза становить 3 200,00 грн.

Таким чином, як вказує позивач у позові, ПрАТ «УТСК» (відповідач) у межах ліміту відповідальності, визначеного Полісом № ЕР/219692148, зобов`язаний відшкодувати позивачу завдану шкоду та виплатити страхове відшкодування в сумі 156 800,00 грн згідно з наступним розрахунком: 160 000,00 грн (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, згідно з полісом № ЕР/219692148) - 3 200,00 грн (розмір франшизи, визначений Полісом № ЕР/219692148) = 156 800,00 грн.

Як зазначено вище, заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу визначена за рахунком станції технічного обслуговування, а не проведена суб`єктом оціночної діяльності; з заявою про сплату страхового відшкодування Позивач звернувся до Відповідача 13.02.2025, а тому, за твердженням відповідача, на даний момент процес врегулювання вказаного збитку триває, у позивача відсутнє порушене право.

Розглянувши заявлені позивачем вимоги, а також заперечення відповідача, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 108 Закону України "Про страхування", якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 3-303гс15.

З урахуванням наведеного, позивач у даній справі, виплативши страхове відшкодування страхувальнику за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідальність водія Audi, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 була застрахована у відповідача згідно з полісом № ЕР/219692148, за умовами якого ліміт за шкоду майну встановлений у сумі 160 000,00 грн, франшиза складає 3 200,00 грн.

Згідно з положеннями статті 999 Цивільного кодексу України за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Отже, у справі, що розглядається, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, вирішуючи спір, пов`язаний з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу, який є винним у вчиненні дорожньої транспортної пригоди, застрахована відповідачем, то в даному випадку особою, відповідальною за завдану шкоду, відповідно положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності та нормами вказаного Закону, є відповідач.

Згідно з ч. 2 ст. 999 Цивільного кодексу України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Частиною 3 статті 985 Цивільного кодексу України передбачено, що особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

За змістом статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), у разі суперечності положень цього Закону положенням інших законодавчих актів України положення цього Закону мають перевагу.

Системний аналіз положень Закону дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов`язкового страхування відповідальності страховик приймає на себе зобов`язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди на умовах, визначених саме цим законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За загальним правилом, згідно з положеннями статті 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак, спеціальні норми Закону (чинного на дату настання дорожньо-транспортної пригоди) обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Господарський суд звертає увагу учасників справи, що у постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Так, згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України, шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність (пункти 73, 74 постанови).

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності особи, яка винна у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

За змістом вказаних норм у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

При цьому судом не беруться до уваги посилання відповідача на те, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу визначена за рахунком станції технічного обслуговування, а не проведена суб`єктом оціночної діяльності з огляду на таке.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17, від 06.07.2018 у справі № 924/675/17, від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17).

Матеріалами справи підтверджується виконання Позивачем умов Договору страхування, а саме: виплати страхового відшкодування в загальному розмірі 280 920,37 грн у зв`язку з настанням страхового випадку страхувальнику шляхом перерахування вартості запчастин та відновлювального ремонту транспортного засобу Kia Sportage, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на розрахунковий рахунок Філії "УКРАВТО КИЇВ" ТОВ "Українська Автомобільна Корпорація" як станції технічного обслуговування, яка здійснювала відновлювальний ремонт транспортного засобу.

Крім того, як зазначено в постанові Верховного Суду від 01 лютого 2018 року у справі № 910/22886/16 невірно вважати, що для вирахування страхового відшкодування (збитків) слід брати до уваги тільки Звіт суб`єкта оцінювання, складений згідно з Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оскільки відповідно до абз. 10 частини 2 статті 7 цього Закону проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування саме у випадках, встановлених законом. При цьому норми вказаного Закону не передбачають обов`язковість проведення оцінки для визначення збитків та розміру відшкодування саме за результатами дорожньо-транспортної пригоди.

За вказаних обставин, наявність рахунків СТО - Філія "УКРАВТО КИЇВ" ТОВ "Українська Автомобільна Корпорація" від 30.12.2024 та 17.02.2025 та платіжних інструкцій від 16.01.2025 та 03.03.2025 є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, в сумі 280 920,37 грн.

Також судом не беруться до уваги посилання відповідача на те, що право позивача на даний момент не порушене, оскільки, за твердженням відповідача, на даний момент процес врегулювання вказаного збитку триває, адже згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

За змістом статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (який був чинним станом на момент виникнення спірних правовідносин) страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування" (який був чинним станом на момент виникнення спірних правовідносин) франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

При цьому полісом серії № ЕР/219692148 встановлено франшизу в розмірі 3 200,00 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76, ст. 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів в розумінні ст. 76, ст. 77 ГПК України, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

Водночас, відповідачем не надано суду доказів відшкодування позивачу витрат, пов`язаних з страховою виплатою.

За вказаних обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів у сумі 156 800,00 (160 000,00 - 3 200,00) грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по оплаті позову судовим збором підлягають покладенню на відповідача в розмірі 2 422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (01033, місто Київ, вул. Саксаганського, будинок 77, код 22945712) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (04073, місто Київ, пр. Бандери Степана, будинок 22, код 36086124) 156 800,00 грн (сто п`ятдесят шість тисяч вісімсот грн 00 коп.), 2 422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві грн 40 коп.) судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29.09.2025.

Суддя О.Г. Удалова