ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

29 вересня 2025 року Справа № 902/1606/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фермерського господарства "Надбужанське-С"

на рішення Господарського суду Вінницької області від 02.05.2025

(ухвалене о 16:33 год. у м. Вінниці, повний текст складено 12.05.2025)

у справі № 902/1606/23 (суддя Шамшуріна М.В.)

за позовом керівника Немирівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Немирівської міської ради

до Фермерського господарства "Надбужанське-С"

про розірвання договору оренди землі та зобов`язання повернути земельну ділянку шляхом підписання акту приймання-передачі

за участю представників учасників справи:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

прокурор - Ковальчук І.Л.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Немирівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Немирівської міської ради звернувся до Господарського суду Вінницької області із позовом до Фермерського господарства "Надбужанське-С" про розірвання договору оренди землі № 5 від 01.09.2019, укладеного між Немирівською міською радою та Фермерським господарством "Надбужанське-С" щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0799 площею 1,5349 га та зобов`язання відповідача повернути позивачу земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0799 площею 1,5349 га, передану в оренду на підставі договору оренди землі № 5 від 01.09.2019, шляхом підписання акту приймання-передачі з Немирівською міською радою.

Позовні вимоги обґрунтовані систематичним порушенням відповідачем умов договору оренди щодо сплати орендної плати.

Господарський суд Вінницької області рішенням від 02.05.2025 у справі № 902/1606/23 позов задовольнив. Розірвав договір оренди землі № 5 від 01.09.2019, укладений між Немирівською міською радою та Фермерським господарством "Надбужанське-С" щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0799 площею 1,5349 га. Зобов`язав Фермерське господарство "Надбужанське-С" повернути Немирівській міській раді земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0799 площею 1,5349 га, передану в оренду на підставі договору оренди землі № 5 від 01.09.2019, шляхом підписання акту приймання-передачі з Немирівською міською радою. Стягнув з Фермерського господарства "Надбужанське-С" на користь Вінницької обласної прокуратури 9 084 грн судових витрат на сплату судового збору.

При ухваленні вказаного рішення суд першої інстанції виходив із того, що під час розгляду справи встановлено обставину порушення відповідачем зобов`язань за договором оренди землі, що виразилося у повній та систематичній несплаті орендної плати, зокрема за період з січня 2023 по листопад 2023 року і така обставина не була спростована відповідачем під час розгляду справи.

Суд відхилив доводи відповідача про те, що відсутність порушеного права позивача та відсутність підстав для розірвання договору у зв`язку зі сплатою відповідачем заборгованості з орендної плати на день звернення прокурора з позовом до суду.

Взявши до уваги, систематичне порушенням відповідачем умов договору оренди землі, що є спеціальною підставою для припинення правовідносин з користування земельною ділянкою шляхом розірвання договору оренди в судовому порядку, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про розірвання договору оренди земл № 5 від 01.09.2019, укладеного між Немирівською міською радою та Фермерським господарством "Надбужанське-С" щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0799 площею 1,5349 га, а як наслідок її задоволення.

З огляду на задоволення вимоги про розірвання договору, суд також висновував і про задоволення похідної вимоги про повернення земельної ділянки.

Розглядаючи спірні правовідносини місцевий господарський суд застосував відповідні положення ст. ст. 3, 14, 15, 16, 525, 526, 611, 628, 629, 651, 792, 795 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст. 218 Господарського кодексу України, ст. ст. 96, 141, 206 Земельного кодексу України (далі ЗК України), ст. ст. 14, 269, 270, 286, 287, 288 Податкового кодексу України (далі ПК України), ст. ст. 1, 2, 4, 13, 17, 21, 24, 25, 34, 36 Закону України "Про оренду землі".

Також, судом надано оцінку дотримання прокурором порядку, встановленого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", при зверненні до суду із цим позовом.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернулося Фермерське господарство "Надбужанське-С", у якій просить рішення Господарського суду Вінницької області від 02.05.2025 у справі № 902/1606/23 скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована таким.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки дискреційним повноваженням позивача (Немирівської міської ради) та ГУ ДПС у Вінницькій області, що призвело до необґрунтованого висновку щодо відсутності їхньої реалізації. Також, суд не дослідив: наявність дискреційних повноважень у Немирівської міської ради та ГУ ДПС; факти їх реалізації (наявність позитивних результатів погашення боргу, надходження коштів до бюджету); порушення принципів пропорційності та доцільності з боку прокуратури.

На момент подачі позову заборгованості по сплаті орендних платежів за користування земельними ділянками не існувало, а захист інтересів держави вже здійснювався міською радою та ГУ ДПС у Вінницькій області в рамках поданого позову до ФГ "Надбужанське-С" про зупинення видаткових операцій на рахунках шляхом накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться у банках, що розглядається Вінницьким окружним адміністративним судом (справа № 120/12539/23).

Звертає увагу, що за час судового розгляду в суді першої інстанції ні прокурор ні суд не встановили щодо якої земельної ділянки була наявна заборгованість. В матеріалах справи наведено перелік усіх ділянок, які є в користуванні відповідача. Яким чином суд першої інстанції встановив цю обставину та обґрунтував в рішенні та чому розірвано саме цей договір не обґрунтовано. Міською радою забезпечено повне виконання умов договору без жодних додаткових втрат (на сплату судового збору, на правничу допомогу, на проведення аукціону, на укладення нових договорів).

Суд позбавлений процесуальної можливості задовольняти вимоги на майбутнє для захисту прав особи від потенційних негативних дій учасників відносин у подальшому, оскільки на час розгляду справи таких не існує; прокурором обрано неефективний спосіб захисту, а судом першої інстанції зроблено висновки, що не відповідають встановленим обставинам справи.

Прокурором не надано розрахунку економічних витрат держави на проведення аукціону, в разі задоволення позову, що перешкоджає вирішенню спору по суті, оскільки не дає змоги встановити економічну вигоду держави при задоволенні позову.

Неподання без поважних причин витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, позбавляє суд можливості встановлення фактичних обставин справи, дослідження дійсних прав і обов`язків сторін та правильного застосування законодавства, тому є підставою для залишення позову без розгляду на підставі ч. 10 ст. 81 ГПК України.

Відповідач просив суд першої інстанції витребувати у Немирівської окружної прокуратури економічний розрахунок втрат держави при задоволенні позову та проведенні нового аукціону. Однак, судом першої інстанції у клопотанні про витребування вищевказаних доказів було відмовлено, а відтак на думку скаржника, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням ст. 75 ГПК України, що є підставою для його скасування.

Крім того, скаржник просить суд апеляційної інстанції задовольнити його клопотання щодо витребування у Немирівської окружної прокуратури документів, що підтверджують проведення Немирівською окружною прокуратурою аналізу істотності порушення умов договору оренди земельної ділянки.

Відповідач також вказує на неврахування судом першої інстанції позиції та висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20.11.2024 у справі № 918/391/23 та окремої думки суддів К.М. Пількова, О.О. Банаська, І.В.Ткача.

На думку відповідача, оскаржуване рішення не відповідає позиції та висновкам, викладеним у вищезгаданій постанові Великої Палати Верховного Суд, на яку посилається суд першої інстанції. За результатами розгляду, Господарським судом Вінницької області просто скопійоване рішення у справі № 918/391/23, без врахування особливостей конкретної справи, що прямо суперечить висновкам Великої Палати Верховного Суду.

Враховуючи той факт, що між Немирівською міською радою та ФГ "Надбужанське-С" за період розгляду справи було укладено декілька мирових угод, проте всі вони оскаржувались прокурором з формальних причин, органом місцевого самоврядування подано заяву про відмову від позову, а також висловлено позицію щодо доцільності дії договору в судовому засіданні. Представником Немирівської міської ради підтверджено, що в разі розірвання договору оренди, і громада і держава зазнає значних фінансових збитків, оскільки: необхідно знайти нового орендаря; погоджувати нову вартість оренди (ФГ сплачує орендну плату, що є вище середньої в даному регіоні, нові орендарі можуть запропонувати значно менші суми).

Відповідно до матеріалів справи, відповідачем Фермерським господарством "Надбужанське-С" - 22.01.2024 було подано відзив на позовну заяву, однак, всупереч такому, в тексті рішення Господарського суду Вінницької області від 02.05.2025, суд зазначив, що Відповідач відзиву не подав, що є явно недостовірним твердженням.

У зв`язку з викладеним, відповідач вважає, що рішення Господарського суду Вінницької області від 02.05.2025 підлягає скасуванню.

При цьому, в прохальній частині апеляційної скарги, скаржник просить суд витребувати у Немирівської окружної прокуратури:

1) документи, що підтверджують проведення Немирівською окружною прокуратурою аналізу істотності порушення умов договору оренди земельної ділянки, зокрема:

- розрахунки економічної вигоди або збитків для держави та територіальної громади у разі задоволення позову;

- документи, що підтверджують проведення оцінки економічних наслідків для держави та громади в разі відмови у задоволенні позову;

- розрахунки розміру компенсаційних виплат, враховуючи наявність посіву на земельній ділянці.

2) Документи, що підтверджують факт проведення прокурорської перевірки щодо порушення умов договору оренди, зокрема:

- акти перевірок;

- висновки експертів щодо розміру завданих збитків;

- інші матеріали, що стосуються обґрунтування істотності порушення умов договору.

3) Копії документів, що підтверджують проведення розрахунків щодо розміру орендної плати, яка не була сплачена, з урахуванням інфляційних втрат, неустойки та інших можливих фінансових зобов`язань.

Прокурор подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому на спростування доводів апеляційної скарги вказує таке.

Скаржник безпідставно стверджує, що прокурор не мав підстав звертатися до суду, оскільки орган місцевого самоврядування (Немирівська міська рада) реалізував свої дискреційні повноваження.

ФГ "Надбужанське-С" після погашення заборгованості за орендними платежами заперечує проти задоволення позову та неодноразово надавало мирові угоди укладені з Немирівською міською радою про намір продовжувати правовідносини за договором оренди.

Однак, Немирівська міська рада як орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не подавала заяву про відмову від поданого прокурором в інтересах держави позову чи про залишення такого позову без розгляду, як це передбачено ст. 55 ГПК України.

З урахуванням змісту визначених підстав позову (обґрунтування в позовній заяві порушення інтересів держави та необхідність їх захисту), а також бездіяльністю позивача стосовно звернення до суду, прокурору надається право на звернення із цим позовом в інтересах держави в особі Немирівської міської ради, а протилежні доводи скаржника є безпідставні.

Доводи відповідача, що захист інтересів держави в цій справі відноситься до повноважень ГУ ДПС у Вінницькій області повинні бути відхилені, оскільки предметом цього позову є саме розірвання договору оренди землі та зобов`язання повернути спірну земельну ділянку; водночас контролюючий орган не є стороною оспорюваного договору та не уповноважений на звернення з таким позовом до суду.

ФГ "Надбужанське-С" неодноразово порушувало умови договору оренди землі, а саме систематично не сплачувало орендну плату в повному обсязі за період з січня 2023 по листопад 2023, що підпадає під дію п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України та є самостійною і достатньою підставою для розірвання договору.

Також відповідач здійснював часткову сплату орендної плати у попередні роки, що могло б слугувати підставою для розірвання договору оренди згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України (в контексті з`ясування істотності порушення договору іншою стороною), якби не було підстав для розірвання договорів згідно п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України;

Твердження скаржника з приводу не зазначення прокурором заборгованості окремо за договором № 5 від 01.09.2019 є безпідставними, оскільки, як зазначено в листі ГУ ДПС у Вінницькій області від 01.05.2023 облік надходжень по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності здійснюється в цілому по інтегрованій картці платника по КОАТУУ без розмежування та відповідного обліку надходжень окремо по кожній земельній ділянці з зазначенням кадастрового номеру. Водночас, матеріалами справи доведено, а відповідачем не спростовано, що впродовж 2023 останнім сплачувалася заборгованість за договорами оренди за 2022, і лише в грудні 2023 відповідач оплачував оренду за 2023. А тому факт заборгованості по орендній платі за період січень - листопад 2023 є підтверджений матеріалами справи, в тому числі і за зобов`язаннями за договором № 5 від 01.09.2019.

Підлягають відхиленню доводи апелянта про необхідність відмови у позові через сплату ФГ "Надбужанське-С" заборгованості по орендній платі на момент розгляду справи, оскільки самий лише факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи сплачена заборгованість після звернення позивача з позовом про розірвання договору.

Прокурором доведено всі обставини належними доказами, а саме як про наявність систематичності несплати орендної плати, так і про істотне порушення договорів, які входять в предмет доказування.

Усі наявні документи, які стосуються спору в межах справи № 902/1606/23 вже надані суду, будь-якими іншими запитуваними документами, а саме: відповідними розрахунками, оцінками економічних наслідків, актами перевірок, висновками експертів окружна прокуратура не володіє, їх виготовлення не входить до компетенції прокурора.

Вимога відповідача щодо витребування та долучення нових доказів є безпідставною та підлягає відхиленню.

Умова мирової угоди про відмову позивача від позову суперечить нормам процесуального законодавства та не може бути затверджена.

За наведеного прокурор просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ФГ "Надбужанське-С" на рішення Господарського суду Вінницької області від 02.05.2025 у справі №902/1606/23.

Позивач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідача, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

01.09.2025 до суду апеляційної інстанції від позивача та відповідача надійшла спільна заява про затвердження Мирової угоди сторін у справі № 902/1606/23 за позовом Немирівської міської ради до Фермерського господарства "Надбужанське-С" про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0799 від 21.08.2025.

18.09.2025 від прокурора надійшли заперечення щодо затвердження мирової угоди, в яких прокурор просить відмовити в задоволенні клопотання про затвердження мирової угоди у справі № 902/1606/23.

Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 29.09.2025 постановив відмовити у затвердженні Мирової угоди сторін у справі № 902/1606/23 за позовом і Немирівської міської ради до Фермерського господарства "Надбужанське-С" про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0799 від 21.08.2025 та продовжити судовий розгляд справи.

В судових засіданнях Північно-західного апеляційного господарського суду 28.07.2025, 15.09.2025 представниця скаржника підтримала доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. Просила рішення Господарського суду Вінницької області від 02.05.2025 у справі № 902/1606/23 скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Прокурор в судових засіданнях 28.07.2025, 15.09.2025 та 29.09.2025 заперечила проти доводів апеляційної скарги та її задоволення. Вказала, що оскаржене рішення є таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. З огляду на зазначене, просила суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судові засідання 28.07.2025, 15.09.2025 та 29.09.2025 представник позивача не з`явився.

Крім того, в судовому засідання 29.09.2025 представниця скаржника не змогла взяти участь в засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, у зв`язку із нестабільною роботою системи відеоконференції.

Відповідно до ч. 5 ст. 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції.

Тому, суд дійшов висновку, що неявка представниці скаржника, через технічні причини, не є перешкодою для розгляду справи та вирішення спору в цьому судовому засіданні.

Додатково суд враховує, що представниця надавала суду пояснення, а позиція скаржника викладене в апеляційній скарзі.

Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки розгляду апеляційних скарг в апеляційній інстанції, той факт, що позивач та відповідач були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить довідки про доставку електронних листів (т. 4, а. с. 7-8), а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе завершувати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників сторін.

Щодо клопотання скаржника, викладеного в апеляційній скарзі, про витребування у Немирівської окружної прокуратури документів, суд апеляційної інстанції бере до уваги таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Тобто ст. 119 ГПК України не передбачено конкретного переліку обставин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Отже, у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та має зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні ст. 86 ГПК України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на приписи процесуального закону встановлення поважності (неповажності) причин пропуску процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Статтею 81 ГПК України унормовано питання витребування доказів. Зокрема, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно ч. 2, 3 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 81 ГПК України у клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійно отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

З огляду на положення ст. 13, ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України, у цьому випадку, саме скаржник повинен був доводити суду ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень щодо позову.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що ч.5 ст.236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Тобто суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, в обґрунтування заявленого клопотання про витребування доказів відповідач посилається на неподання прокурором доказів щодо економічної доцільності розірвання договору оренди земельної ділянки, а також відсутності доказів економічних витрат держави на проведення аукціону, що перешкоджає вирішенню спору по суті, оскільки не дає змоги встановити економічну вигоду держави при задоволенні позову, а суд першої інстанції безпідставно відмовив відповідачу в задоволенні такого клопотання.

В той же час, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем було пропущено строк зазначений у ч. 3 ст. 80 ГПК України для подання клопотання про витребування доказів до суду першої інстанції; клопотання про його поновлення відповідач до суду першої інстанції не подав.

Згідно з пп. 1, 2, 4, 6 ч.2 ст.42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції враховує пояснення прокурора викладені у відзиві на апеляційну скаргу про те, що усі наявні документи, які стосуються спору в межах справи №902/1606/23 вже надані суду, будь-якими іншими запитуваними документами, а саме відповідними розрахунками, оцінками економічних наслідків, актами перевірок, висновками експертів окружна прокуратура не володіє, їх виготовлення не входить до компетенції прокурора.

Суд апеляційної інстанції також бере до уваги висновок Верховного Суду викладений в постанові від 30.03.2018 у справі № 910/24486/16 за яким неналежне виконання стороною свого процесуального обов`язку з доведення у суді першої інстанції обставин, на які остання (сторона) посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не може бути компенсоване цим учасником судового процесу на наступних етапах розгляду справи (у судах апеляційної чи касаційної інстанцій). В іншому випадку зазначене могло б призвести до безпідставного скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Крім того, відповідно до правової позиції викладеної Верховним Судом в постанові від 19.10.2021 у справі № 903/533/21 така обставина як відсутність існування доказів на момент звернення до суду з відповідним позовом (заявою про забезпечення позову) взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення наведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про витребування документів у Немирівської окружної прокуратури.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представниці скаржника, прокурора, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухвалені рішень норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 01.09.2019 між Немирівською міською радою (далі - орендодавець) та Фермерським господарством "Надбужанське-С" (далі - орендар) було укладено Договір оренди землі № 5 (далі Договір; т. 1 а. с. 84-86), за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства (01.03), з кадастровим номером :01:001:0799, яка розташована на території Немирівської міської об`єднаної територіальної громади (за межами населеного пункту колишньої Никифоровецької сільської ради) Немирівського району, Вінницької області.

Відповідно до п. 2 Договору в оренду передається земельна ділянка № 168 (власник ОСОБА_1 , яка померла) площею 1,5349 га, у тому числі 1,5349 га ріллі.

Згідно із п. 3 Договору на земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна, а також інші об`єкти інфраструктури.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 16.08.2019 становить 32 210 грн 90 коп. (п. 5 Договору)

За умовами п. 8 Договору, договір укладено на 7 років до 31.08.2026 або до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на таку земельну ділянку та до набрання законної сили рішення суду про визнання спадщини відумерлою. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 (тридцять) днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Відповідно до п. 9 Договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 3 865 грн 31 коп. в рік.

Пунктом 10 Договору визначено, що обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

Згідно з пунктом 11 договору орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно у розмірі 1/12 частини річної орендної плати, що становить 322 грн. 11 коп. на рахунок орендодавця, не пізніше 30 числа наступного місяця за звітним.

Розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни граничних розмірів орендної плати, визначених Податковим кодексом України, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом (пункт 13 договору).

За умовами пунктів 15, 16 договору земельна ділянка передається в оренду для вирощування сільськогосподарської продукції. Цільове призначення земельної ділянки - 01. землі сільськогосподарського призначення; 01.03. для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до абзацу 1 пункту 21 договору після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Пунктом 37 договору сторони погодили, що дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельні ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря; державної реєстрації права власності спадкоємця на таку земельну ділянку та до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою; договір припиняється також в інших випадкаx передбачених законом.

За умовами пункту 38 договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до пункту 39 договору розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є: невиконання умов договору.

Згідно з пунктом 40 договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є укладений з моменту його нотаріального посвідчення (пункт 43 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами орендодавця та орендаря та скріплено печатками сторін.

Як убачається із інформаційної довідки від 14.11.2023 № 354356519 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 09.10.2019 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано речове право - право оренди земельної ділянки кадастровий номер: :01:001:0799 площею 1,5349 га за Фермерським господарством "Надбужанське-С", , номер запису про інше речове право 33686074 (т. 1, а. с. 87-88).

Також із зазначеної інформаційної довідки вбачається, що орендодавцем земельної ділянки кадастровий номер: :01:001:0799 площею 1,5349 га є Немирівська міська рада, код 37336738 згідно договору оренди землі № 5 від 01.09.2019.

Згідно поданих ФГ "Надбужанське-С" податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за звітні 2022 та 2023 роки, що містять розрахунок суми орендної плати вбачається, що загальна річна сума орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у користуванні відповідача становить 394 711 грн 54 коп. (т. 2 а. с. 210 на звороті - 217).

У листі ГУ ДПС у Вінницькій області від 24.01.2023 № 1018/5/02-32-04-11-12 адресованому керівнику Немирівської окружної прокуратури щодо надання відомостей про наявний податковий борг станом на 01.01.2023 з орендної плати в юридичних осіб в розрізі суб`єктів господарювання повідомлено, що за ФГ "Надбужанське-С" станом на 01.01.2023 рахується заборгованість з орендної плати в сумі 221 758 грн 97 коп. (т. 1, а. с. 21-24).

Листом від 01.05.2023 №6390/5/02-32-13-09-13 ГУ ДПС у Вінницькій області повідомило Немирівську міську раду, що станом на 01.05.2023 за ФГ "Надбужанське-С" рахується заборгованість з орендної плати в сумі 262 818 грн 92 коп. та зазначило, що облік надходжень по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності здійснюється в цілому по інтегрованій картці платника по КОАТУУ без розмежування та відповідного обліку надходжень окремо по кожній земельній ділянці з зазначенням кадастрового номеру (т. 1, а. с. 33-34).

Як убачається із листа Виконавчого комітету Немирівської міської ради від 19.05.2023 року №03-34-1089 адресованого Немирівській окружній прокуратурі на території Немирівської міської територіальної громади у користуванні ФГ "Надбужанське-С" на умовах оренди знаходяться такі земельні ділянки:

- площею 16,6737 га з кадастровим номером :01:001:0621, згідно з договором оренди землі №874 від 20.12.2019 орендна плата становить 501 56 грн 36 коп. в рік;

- площею 1,5349 га з кадастровим номером :01:001:0799, згідно з договором оренди землі №5 від 01.09.2019 орендна плата становить 3 865 грн 31 коп. в рік;

- площею 1,8632 га з кадастровим номером :01:001:0791, згідно з договором оренди землі №2 від 01.10.2018 орендна плата становить 7 057 грн 35 коп. в рік;

- площею 1,5106 та з кадастровим номером :01:001:0788, згідно з договором оренди землі №4 від 01.10.2018 орендна плата становить 7 057 грн 35 коп. в рік;

- площею 1,6676 га з кадастровим номером :01:001:0792, згідно з договором оренди землі №1 від 01.10.2018 орендна плата становить 7 057 грн 35 коп. в рік;

- площею 2,1543 га з кадастровим номером :01:001:0957, згідно з договором оренди землі від 28.07.2020 орендна плата становить 13 011 грн 43 коп. в рік;

- площею 3,8179 га з кадастровим номером :01:001:0995, згідно з договором оренди землі від 28.07.2020 орендна плата становить 26 533 грн 81 коп. в рік;

- площею 2,6100 га з кадастровим номером :01:001:0994, згідно з договором оренди землі від 28.07.2020 орендна плата становить 18 575 грн 03 коп. в рік;

- площею 1,500 га з кадастровим номером :06:002:0984, згідно з договором оренди землі від 31.01.2020 орендна плата становить 68 394 грн 49 коп. в рік;

- площею 3,4738 га з кадастровим номером :01:001:0802, згідно з договором оренди землі №530 від 29.09.2020 орендна плата становить 57 007 грн 05 коп. в рік;

- площею 3,2196 га з кадастровим номером :01:001:1004, згідно з договором оренди землі №1 від 06.05.2021 орендна плата становить 62 069 грн 79 коп.в рік (т. 1, а. с. 37-41).

Листом від 22.06.2023 №8756/5/02-32-13-09-14 ГУ ДПС у Вінницькій області повідомило Немирівську окружну прокуратуру, що станом на 22.06.2023 у Фермерського господарства "Надбужанське-С" наявна заборгованість з орендної плати у розмірі 390 614 грн 13 коп. (т. 1, а. с. 42-43).

Листом від 18.08.2023 №11600/5/02-32-13-09-14 ГУ ДПС у Вінницькій області повідомило Немирівську міську раду, що станом на 18.08.2023 у Фермерського господарства "Надбужанське-С" наявна заборгованість з орендної плати у розмірі 469 178 грн 45 коп. (т. 1, а. с. 54-55).

Листом від 25.09.2023 №12934/5/02-32-13-09-14 ГУ ДПС у Вінницькій області повідомило Немирівську окружну прокуратуру, що станом на 25.09.2023 у Фермерського господарства "Надбужанське-С" наявна заборгованість з орендної плати у розмірі 508 460 грн 61 коп. з терміном сплати 30.05.2023 (т. 1, а. с. 63-64).

Пізніше, листом від 30.10.2023 №03-22/6/2 у відповідь на запит Немирівської окружної прокуратури Фінансове управління Немирівської міської ради повідомило, що за даними ДПС України заборгованість з орендної плати у Фермерського господарства "Надбужанське-С" станом на 01 жовтня 2023 року становить 360 218 грн 84 коп. (т. 1, а. с. 66-67).

До такого листа додано довідки про рух грошових коштів за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 та за період з 01.01.2023 по 30.10.2023 щодо сплати орендної плати Фермерським господарством "Надбужанське-С".

Зі змісту довідки про рух грошових коштів за період 01.01.2022 по 31.12.2022 вбачається, що ФГ "Надбужанське-С":

- 10.02.2022 сплачено 31 498 грн 16 коп. з призначенням платежу "орендна плата за землю за грудень 2021 року";

- 05.04.2022 сплачено 50 700 грн з призначенням платежу "орендна плата за землю за січень-лютий 2022 року";

- 05.05.2022 сплачено 27 719 грн з призначенням платежу "орендна плата за землю за березень 2022 року" (т. 1, а. с. 68).

Зі змісту довідки про рух грошових коштів за період 01.01.2023 по 30.10.2023 вбачається, що ФГ "Надбужанське-С":

- 17.03.2023 сплачено 69 820 грн з призначенням платежу "орендна плата з юридичних осіб за 2022 рік";

- 11.05.2023 сплачено 8 400 грн з призначенням платежу "орендна плата з юридичних осіб за 2022 рік";

- 08.06.2023 сплачено 5 080 грн з призначенням платежу "орендна плата з юридичних осіб за 2022 рік" (т. 1, а. с. 69).

Відомості щодо здійснених платежів з орендної плати, які відображені у довідках про рух грошових коштів підтверджуються також банківськими виписками та платіжними інструкціями поданими відповідачем, які містяться у матеріалах справи (т. 2, а. с. 217- 221).

Відповідно до листа ГУ ДПС у Вінницькій області від 20.11.2023 №15589/5/02-32-04-02-17 адресованого Немирівській окружній прокуратурі станом на 01.11.2023 у Фермерського господарства "Надбужанське-С" наявна заборгованість з орендної плати у розмірі 415 658 грн 80 коп. (т. 1, а. с. 78-80).

Листом від 27.11.2023 №15946/5/02-32-13-09-14 ГУ ДПС у Вінницькій області повідомило Немирівську окружну прокуратуру, що станом на 27.11.2023 заборгованість Фермерського господарства "Надбужанське-С" зі сплати орендної плати становить 599 030 грн 22 коп. (т. 1, а. с. 83).

Немирівська міська рада листом від 17.01.2024 № 03-34-136 на виконання ухвали суду першої інстанції від 01.01.2024 повідомила, що станом на 26.12.2023 заборгованість з орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0799 відсутня та іншою запитуваною інформацією Немирівська міська рада не володіє (т. 1, а. с. 158-161).

Листом від 24.01.2024 №730/5/02-32-04-02-17 ГУ ДПС у Вінницькій області на виконання ухвали суду першої інстанції від 01.01.2024 повідомила, що облік надходжень по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності здійснюється в цілому по інтегрованій картці платника по КОАТУУ без розмежування та відповідного обліку надходжень окремо по кожній земельній ділянці з зазначенням кадастрового номеру та зазначила, що за даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС України по ФГ "Надбужанське-С" заборгованість з орендної плати станом на дату надання інформації відсутня (т. 1, а. с. 162-163).

Як убачається із банківських виписок та платіжних інструкцій № 29 від 20.12.2023 та № 32 від 22.12.2023 наданих відповідачем ФГ "Надбужанське-С 20.12.2023 сплачено 150 000 грн із зазначенням у графі призначення платежу "орендна плата з юридичних осіб за 2022-3кв 2023 року"; 22.12.2023 сплачено 511 449 грн 29 коп. із зазначенням у графі призначення платежу "орендна плата з юридичних осіб за 2022-3кв 2023 року" (т. 2 а. с. 222-223).

Вказане вище стало підставою для звернення прокурора до суду із позовом в цій справі.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги такі положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Щодо звернення прокурора до суду із цим позовом в особі органу місцевого самоврядування.

Пунктом 3 статті 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Таким законом є Закон України "Про прокуратуру", стаття 23 якого передбачає, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави, у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є порушення або загроза порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Таким чином, законодавством визначено дві обов`язкових умови, за обов`язкової наявності яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді: 1) порушення або загроза порушення інтересів держави та 2) не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №3-рн/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У вказаному Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 вказані міркування Конституційний Суд України зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

"Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Ще однією обов`язковою умовою для наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді є не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами судового розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (рішення у справі "Korolev v. Russia" пункт 33; рішення у справі "Menchinskaya v. Russia", пункт 35).

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

В цій справі прокурор подав позов в інтересах держави в особі Немирівської міської ради як органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, оскільки земельна ділянка належать до комунальної власності та розташована на території цієї ради. Наявність підстав для представництва інтересів держави у спірних відносинах прокурор обґрунтував бездіяльністю позивача щодо захисту належним чином інтересів держави.

На думку прокурора порушення інтересів держави полягає у користуванні відповідачем земельною ділянкою комунальної власності без здійснення плати за неї у обсязі та в строки, передбачені умовами укладеного договору, внаслідок чого до бюджету територіальної громади не надходять кошти. Крім того, інтерес держави полягає у ефективному використанні земель комунальної власності.

Позивач є органом місцевого самоврядування, до компетенції якого у відповідності до ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" віднесені повноваження щодо здійснення державного контролю за використанням та охороною земель.

Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 у справі №915/20/18 визначив, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також й у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не має загальнодержавного характеру, але спрямоване на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №914/225/18.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що прокурор обґрунтував в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду, а також правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 виклала правову позицію щодо обґрунтування прокурором підстав для представництва інтересів держави в суді.

Зокрема, Велика Палата зазначила, що прокурор звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали, такому зверненню тощо.

Матеріалами справи підтверджено, що керівником Немирівської окружної прокуратури надіслано на адресу Немирівської міської ради лист № 54-5137вих-23 від 14.12.2023, в якому повідомлено про встановлені факти порушення ФГ "Надбужанське-С" вимог договору оренди земельної ділянки №5 від 01.09.2019 ст. ст. 96, 206 ЗК України, ст. 25 Закону України "Про оренду землі" та надано можливість самостійно вжити заходів представницького характеру (т. 1, а. с. 89-93).

У відповідь на такий лист, 19.12.2023 Немирівська міська рада листом № 03-34-3143 повідомила, що не планує звертатися до суду щодо розірвання договору оренди земельної ділянки №5 від 01.09.2019 та зобов`язання ФГ "Надбужанське-С" повернути земельну ділянку з кадастром номером :01:001:0799 площею 16,6737 га (т. 1, а. с. 94).

Невід`ємною частиною підстав для представництва прокурором інтересів держави, є нездійснення чи неналежне здійснення захисту порушених інтересів відповідним суб`єктом владних повноважень. При цьому "нездійснення або неналежне здійснення суб`єктом владних повноважень своїх функцій" обґрунтовується та доводиться прокурором у кожному конкретному випадку самостійно з огляду на конкретні обставини справи.

Прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно (правова позиція Верховного Суду у справі № 927/246/18 від 06.02.2019).

У п.77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 наведено висновок щодо застосування ст.23 Закону України "Про прокуратуру" у спірних правовідносинах, з якого вбачається, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

З матеріалів справи вбачається, що Немирівська міська рада уповноважена державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, але такого захисту фактично не здійснювала, а з її листа-відповіді від 19.12.2023 чітко вбачається, що остання не збирається подавати відповідний позов.

Відтак, орган уповноважений на виконання функцій захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, будучи поінформованим про їх порушення, проявив пасивність та не вжив жодних дій для захисту інтересів держави, тим самим допустивши невиконання покладених на нього функцій. Не вжиття таких заходів у розумний строк з боку вказаного органу або немотивована відмова вжити такі заходи є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності, які дають підстави прокурору для звернення із позовом до суду в інтересах держави в особі Немирівської міської ради.

Листом від 21.12.2023 керівник Немирівської окружної прокуратури у порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомив Немирівську міську раду про намір звернутися з позовом в інтересах держави в особі Немирівської міської ради до Фермерського господарства "Надбужанське-С" про розірвання договору оренди землі №5 від 01.09.2019 та зобов`язання ФГ "Надбужанське-С" повернути земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0799 площею 1,5349 га (т. 1, а. с. 95).

Вказаним також підтверджується дотримання прокурором порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Із вказаних вище підстав колегія суддів також вважає безпідставними посилання відповідача на те, що захист інтересів держави вже здійснювався Немирівською міською радою та ГУ ДПС у Вінницькій області в рамках поданого позову до ФГ "Надбужанське-С" про зупинення видаткових операцій на рахунках шляхом накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться у банках, до Вінницького окружного адміністративного суду (справа №120/12539/23).

Відносно відмови позивача від позову.

29.01.2025 до суду першої від позивача надійшла заява вх. № 01-34/946/25 від 29.01.2025 про прийняття відмови Немирівської міської ради від позову та закриття провадження у справі № 902/1606/23 (т. 3, а. с. 9-10).

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

В силу ч.ч. 1-3, 5 ст. 191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і його відмову прийнято судом.

Згідно із статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Формою цього представництва є, зокрема, участь у розгляді судами справ.

Разом з тим, відповідно ч. 5 ст. 55 ГПК України відмова органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті.

Приписи ч. 5 ст. 55 ГПК України є спеціальними по відношенню до загальних правил відмови від позову, які врегульовані ст. 191 ГПК України.

Оскільки на виконання вимог ч. 5 ст. 55 ГПК України прокурором у судовому засіданні підтримано позов і продовження розгляду справи по суті, у суду відсутні підстави для застосування вимог ст. 191 ГПК України.

Господарський суд Вінницької області ухвалою від 30.01.2025 відмовив у задоволенні заяви позивача № б/н від 29.01.2025 (вх. № 01-34/946/25 від 29.01.2025) про прийняття відмови Немирівської міської ради від позову та закриття провадження у справі № 902/1606/23 (т. 3, а. с. 19-21).

Тому, місцевий господарський суд правомірно здійснив розгляд справи по суті.

Щодо позовних вимог по суті спору.

Предметом цього спору є розірвання договору оренди земельної ділянки, у зв`язку із систематичною несплатою орендної плати та зобов`язання відповідача повернути орендовану земельну ділянку.

Відносини, пов`язані з орендою землі регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто - неналежне виконання.

У ст. 1 Закону України "Про оренду землі" визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

При цьому відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Положеннями статей 24, 25 Закону України "Про оренду землі" визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, але не раніше державної реєстрації відповідного права оренди.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Частиною 1 ст. Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Стаття 141 ЗК України передбачає таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20.11.2024 у справі №918/391/23 (до розгляду якої зупинялося провадження в цій справі) деталізувала та диференціювала питання систематичної несплати орендної плати як підстави припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Колегія суддів вважає за необхідне врахувати відповідні висновки Великої Палати Верховного Суду.

Так, у наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду вважала необхідним відступити від висновку, викладеного в раніше прийнятій постанові від 27.11.2018 у справі №912/1385/17, конкретизувавши, що:

- пункт "д" частини першої статті 141 ЗК України як спеціальна норма права передбачає самостійну і достатню підставу для розірвання договору оренди землі у разі систематичної повної несплати орендної плати. У цьому випадку немає потреби оцінювати істотність порушення та застосовувати загальне правило, передбачене в частині 2 статті 651 ЦК України, оскільки законодавство передбачає додаткову (до загальних) підставу розірвання договору оренди землі;

- якщо орендар допустив часткову несплату (недоплату) орендної плати, то застосуванню підлягає загальне правило частини 2 статті 651 ЦК України, а не припис пункту "д" частини 1 статті 141 ЗК України. Якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок часткової недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, укладаючи такий договір, то такий договір має бути розірваний саме на підставі частини 2 статті 651 ЦК України.

Поряд з цим у наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що поняття "несплата", вжите у пункті "д" частини 1 статті 141 ЗК України, потрібно розуміти саме як повна несплата орендної плати, у строки, визначені договором, що відповідатиме дотриманню принципу збереження договору та забезпечення справедливого балансу інтересів сторін договору оренди землі.

Окрім того, наголосила, що факт, що на момент розгляду справи орендар погасив заборгованість за орендною платою, не впливає на право орендодавця вимагати розірвання договору як на підставі частини 2 статті 651 ЦК України (у разі часткової несплати (недоплати) орендної плати та істотності такого порушення), так і на підставі пункту "д" частини 1 статті 141 ЗК України (у разі систематичної (два та більше випадки) повної несплати орендної плати).

У контексті частини 2 статті 651 ЦК України систематична несплата може підтверджувати ненадійність контрагента і те, що кредитор не може бути впевнений у належному виконанні договору в майбутньому, і такий висновок не спростовується подальшим погашенням заборгованості. У пункті "д" частини першої статті 141 ЗК України йдеться про факт систематичної повної несплати, і такий факт уже завершився в минулому, тому підстава для пред`явлення позову (і для його задоволення) продовжує існувати.

Звертаючись до суду із позовом в цій справі, підставою для розірвання договору оренди №5 від 01.09.2019 прокурор вказує систематичну несплату відповідачем, як орендарем орендної плати.

Відповідно до п. 9 Договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 3 865 грн 31 коп. в рік.

Пунктом 10 Договору визначено, що обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

Згідно з пунктом 11 Договору орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно у розмірі 1/12 частини річної орендної плати, що становить 322 грн 11 коп. на рахунок орендодавця, не пізніше 30 числа наступного місяця за звітним.

Приписами підпункту 11 пункту 4 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №227 від 06.03.2019 визначено, що ДПС відповідно до покладених на неї завдань забезпечує ведення обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску.

Як вбачається із матеріалів справи, ФГ "Надбужанське-С" згідно податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) було нараховано орендну плату за 2022 та 2023 роки на ділянки, що знаходяться в Немирівському районі Вінницької області, в загальній сумі 789 423,08 грн, а саме: за 2022 рік в сумі 394 711 грн 54 коп.; за 2023 рік в сумі 394 711 грн 54 коп. (т. 2, а. с. 210-217).

Зі змісту довідки про рух грошових коштів за період 01.01.2022 по 31.12.2022, банківських виписок та платіжних інструкцій установлено, що ФГ "Надбужанське-С":

- 10.02.2022 сплачено 31 498 грн 16 коп. з призначенням платежу "орендна плата за землю за грудень 2021 року";

- 05.04.2022 сплачено 50 700 грн з призначенням платежу "орендна плата за землю за січень-лютий 2022 року";

- 05.05.2022 сплачено 27 719 грн з призначенням платежу "орендна плата за землю за березень 2022 року".

Також зі змісту довідки про рух грошових коштів за період 01.01.2023 по 30.10.2023, банківської виписки та платіжних інструкцій вбачається, що ФГ "Надбужанське-С":

- 17.03.2023 сплачено 69 820 грн з призначенням платежу "орендна плата з юридичних осіб за 2022 рік";

- 11.05.2023 сплачено 8 400 грн з призначенням платежу "орендна плата з юридичних осіб за 2022 рік";

- 08.06.2023 сплачено 5 080 грн з призначенням платежу "орендна плата з юридичних осіб за 2022 рік".

Отже, протягом березня - червня 2023 року відповідачем здійснювалися платежі зі сплати орендної плати виключно з призначенням платежу "орендна плата з юридичних осіб за 2022 рік".

В подальшому, відповідачем була погашена заборгованість із сплати орендних платежів, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується учасниками справи.

Крім того, суд зауважує, що з наданих відповідачем платіжних інструкцій убачається, що орендна плата перераховувалась ним одним загальним платежем за всі орендовані земельні ділянки у звітному періоді без зазначення окремої суми по кожній ділянці.

Аналіз вищевикладеного свідчить про те, що факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки орендарем щодо сплати орендної плати є вичерпною та достатньою підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість чи ні, і той факт, що орендар сплатив усю суму заборгованості до моменту пред`явлення позову за 2022 рік у 2023 році, а за січень-листопад 2023 року у грудні 2023 року (у цій справі прокурор звернувся з позовом до суду першої інстанції 27.12.2023), не має правового значення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача обліковувалася заборгованість за спірним договором оренди. Ці обставини щодо розміру заборгованості за орендною платою та періодів її виникнення ФГ "Надбужанське-С" не спростовувало, а навпаки - вчинило дії, які підтверджують визнання цих обставин, як-от сплатило орендну плату за користування земельною ділянкою.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою розірвання договору оренди землі згідно з п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України є систематична, тобто неодноразова (два та більше випадки) повна несплата орендної плати у строки, визначені договором. Ця спеціальна норма у такому випадку є самостійною й достатньою, і звертатися до більш загального правила ч. 2 ст. 651 ЦК України - з метою оцінки істотності порушення договору його стороною - немає потреби.

З огляду на те, що ФГ "Надбужанське-С" неодноразово порушувало умови договору оренди від 01.09.2019 та систематично (два та більше випадки) не сплачувало орендну плату в повному розмірі, у строки, визначені договором, тому суд апеляційної інстанції вважає, що вказане порушення умов договору підпадає під дію п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України та є самостійною і достатньою підставою для розірвання договору, а тому позовні вимоги про розірвання договору оренди землі №5 від 01.09.2019 є правомірними й обґрунтованими та як наслідок підлягають задоволенню.

Тому суд апеляційної інстанції, за наявності в матеріалах справи доказів систематичної (два і більше випадки) повної несплати орендної плати за договором оренди та неспростування цих обставин відповідачем, погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для розірвання договору оренди № 5 від 01.01.2019 відповідно до п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України та не вдається до оцінки істотності порушення умов договору згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Наведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.11.2024 у справі № 918/391/23.

При цьому, із урахуванням викладених висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №918/391/23, колегія суддів відзначає, що погашення на момент розгляду справи заборгованості за орендною платою, не впливає на право вимагати розірвання договору, в тому числі на підставі п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України. Сам лише факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи сплачена заборгованість після звернення позивача з позовом про розірвання договору. Наведеним спростовуються доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі про відсутність підстав для розірвання договору оренди.

Щодо повернення орендованої земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України "Про оренду землі", у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

У постанові від 20.11.2024 у справі №918/391/23 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що вимога про повернення земельних ділянок є похідною від вимоги про розірвання договорів оренди. Тож за наявності правових підстав (у цій справі - п. "д" ч. 1 ст.141 ЗК України) для розірвання договорів оренди неодмінним є обов`язок орендаря повернути земельні ділянки, що були у його користуванні. Ураховуючи встановлені обставини щодо наявності підстав для розірвання договорів оренди землі та перебування спірних земельних ділянок у фактичному користуванні орендаря, суд касаційної інстанції вказав, що ефективним та правомірним способом захисту порушеного права територіальної громади буде повернення їй спірних ділянок у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому відповідач отримав їх в оренду. Як і розірвання договорів оренди землі, таке повернення прямо передбачене законом, переслідує легітимну мету і є пропорційним цій меті.

Згідно п. 21 Договору після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

З огляду на те, що судом задоволено вимогу про розірвання Договору оренди землі № 5 від 01.09.2019, виходячи з предмета та підстав позову, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача повернути позивачу земельну ділянкуз кадастровим номером :01:001:0799 площею 1,5349 га, передану в оренду на підставі договору оренди землі № 5 від 01.09.2019, шляхом підписання акту приймання-передачі.

Відносно тверджень скаржника про укладення між Немирівською міською радою та ФГ "Надбужанське-С" мирових угод, апеляційний господарський суд вказує таке.

З матеріалів справи вбачається, що 06.03.2024 позивач та відповідач подали до суду першої інстанції на затвердження мирову угоду від 05.03.2024 (т. 1, а. с. 198).

Господарський суд Вінницької області ухвалою від 10.04.2024 затвердив мирову угоду у справі №902/1606/23, укладену між Фермерським господарством "Надбужанське-С" та Немирівською міською радою та закрито провадження у справі №902/1606/23 (т. 1, а. с. 219-221).

В подальшому, Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 05.06.2024 апеляційну скаргу керівника Немирівської окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 10.04.2024 справі №902/1606/23 задовольнив, ухвалу Господарського суду Вінницької області від 10.04.2024 у справі №902/1606/23 скасував. Справу направив для продовження розгляду до суду першої інстанції (т. 2, а. с. 41-45).

Під час перегляду ухвали суду першої інстанції, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що умови угоди не містять поступок зі сторони відповідача, оскільки умови підпунктів 1.1., 1.2. пункту 1 мирової угоди фактично є констатацією і так наявного у відповідача обов`язку належним чином виконувати взяті на себе за спірним правочином зобов`язань. Такі умови не можуть вважатися окремими зобов`язаннями чи поступками в розумінні змісту умов мирової угоди. Крім того, пунктом 2 мирової угоди передбачено, що позивач відмовляється від заявлених позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції зауважив, що відмова від позову та укладання між сторонами мирової угоди є різними процесуальними інститутами, котрі не можуть бути застосовані одночасно. На відміну від укладення мирової угоди, при відмові позивача від позову у цій справі, прокурор може заперечувати проти неї та стверджувати про подальший розгляд справи, підтримуючи заявлені позовні вимоги.

У постанові Верховного Суду від 11.01.2023 у справі № 461/56/20 вказано, що мирова угода укладається щодо прав і обов`язків стосовно предмета спору, а не вчинення процесуальних дій. Відмова від позову є процесуальною дією, відмінною від укладення мирової угоди.

З огляду на викладене, судом апеляційної інстанції під час перегляду ухвали Господарського суду Вінницької області від 10.04.2024 у справі №902/1606/23, якою була затверджена мирова угода, встановлено те, що вона суперечить нормам процесуального законодавства та не може бути затверджена, а тому посилання відповідача в апеляційній скарзі на вказану мирову угоду колегія суддів вважає безпідставним.

Крім того, 19.08.2024 до суду першої інстанції повторно надійшла спільна заява позивача та відповідача про затвердження мирової угоди (т. 2, а. с. 113-114).

Однак, 16.01.2025 до Господарського суду Вінницької області від відповідача надійшла заява про залишення без розгляду поданої 19.08.2024 спільної заяви ФГ "Надбужанське-С" та Немирівської міської ради про затвердження мирової угоди (т. 2, а. с. 238-239).

24.01.2025 до суду першої інстанції від позивача надійшла заява, в якій Немирівська міська рада, серед іншого, повідомила про підтримання нею заяви ФГ "Надбужанське-С" від 15.01.2025 про залишення без розгляду поданої 19.08.2024 спільної заяви ФГ "Надбужанське-С" та Немирівської міської ради про затвердження мирової угоди (т. 3, а. с. 1-2).

За таких обставин, Господарський суд Вінницької області протокольною ухвалою від 30.01.2025 задовольнив заяви позивача та відповідача про залишення без розгляду спільної заяви сторін про затвердження мирової угоди, яка надійшла до суду 19.08.2024 (т. 3, а. с. 16).

Твердження відповідача на неможливість встановити економічну вигоду держави при задоволенні позову, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки саме задоволення позову приведе до забезпечення інтересів держави та територіальної громади, оскільки орендар, який тривалий час не сплачував орендну плату як повністю, так і частково, є недобросовісним контрагентом, а тому збереження договірних відносин з таким орендарем не відповідатиме інтересам територіальної громади як власника земельної ділянки, які визначаються доцільністю та ефективністю використання майна, а також не сприятиме досягненню максимального економічного ефекту задля соціально-економічного розвитку територіальної громади.

Відтак продовження договірних відносин з орендарем, який систематично не виконує договірні умови щодо сплати орендної плати, є неефективним використанням наявних у громаді ресурсів як орендодавця, оскільки має місце недонадходження коштів до бюджету відповідного органу місцевого самоврядування.

Апеляційний господарський суд вказує, що підставою для подання прокурором позову в інтересах держави в особі міської ради стало те, що орендар протягом тривалого періоду неналежним чином та недобросовісно виконував свої зобов`язання за договором оренди землі. При цьому, укладаючи договір, відповідач взяв на себе обов`язок сплачувати орендну плату у визначеному розмірі та у встановлені строки, а також був попереджений про можливі негативні наслідки у разі невиконання таких зобов`язань.

Розірвання договору та повернення у власність територіальної громади земельної ділянки у випадку встановлення протиправної поведінки самого орендаря здійснюється на підставі закону та укладеного з ним договору, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до суспільних інтересів у тому, щоб така передача в оренду землі сприяла досягненню максимального економічного ефекту від оренди об`єктів комунальної власності, оскільки ненадходження до бюджету плати за оренду землі створює перешкоди для утворення та використання фінансових ресурсів, потрібних для забезпечення функцій та повноважень органів місцевого самоврядування. Також задоволення позовних вимог не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право на мирне володіння майном, оскільки таке втручання є прогнозованим наслідком недобросовісних дій самого орендаря, який свідомо допустив систематичне неналежне виконання договірних зобов`язань у повному обсязі.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції не встановив, а відповідач не довів підстав для залишення позову без розгляду на підставі ч.10 ст.81 ГПК України, таким чином дані посилання відповідача є необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковими та такими, що направлені на введення суду в оману доводи скаржника про те, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, котре виразилося в тому, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказав про неподання відповідачем відзиву.

В той же час, дослідивши повний текст рішення Господарського суду Вінницької області від 02.05.2025 у справі №902/1606/23, на його 6 сторінці міститься інформація про подання відповідачем відзиву на позов та його основних аргументів (т. 3, а. с. 136 на звороті).

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що скаржник був почутий, йому надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

За наведеного, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене рішення Господарського суду Вінницької області від 02.05.2025 у справі №902/1606/23 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Фермерського господарства "Надбужанське-С" - без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Надбужанське-С" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 02.05.2025 у справі №902/1606/23 - без змін.

2. Справу №902/1606/23 надіслати Господарському суду Вінницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "03" жовтня 2025 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.