РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.09.2025Справа № 910/8847/25

за позовом Фізичної особи-підприємця Самофал Марини Вікторівни

до Фізичної особи-підприємця Гусар Катерини Юріївни

про стягнення 185 600,00 грн.

Суддя: Людмила ШКУРДОВА.

Представники сторін: без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Самофал Марина Вікторівна звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Гусар Катерини Юріївни про стягнення 185 600,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що за укладеним у спрощений спосіб договором купівлі-продажу відповідач передала у власність покупця товар неналежної якості та не у повному обсязі, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 185 600,00 грн. за поставку неякісного/некомплектного товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2025 р. відкрито провадження у справі № 910/8847/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Про стан розгляду справи № 910/8847/25 сторони були повідомлені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Враховуючи, що у Фізичної особи-підприємця Гусар Катерини Юріївни відсутній зареєстрований електронний кабінет в ЄСІКС, суд надсилає їй процесуальні документи у паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місце перебування ФОП, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (01001, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 5, оф. 20).

У разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судове рішення повернуто підприємством зв`язку, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Наведений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.03.2023 р. у справі № 905/1397/21 та від 07.02.2024 р. у справі № 904/853/23.

Відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а тому суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Між Фізичною особою-підприємцем Самофал Мариною Вікторівною (покупець) та Фізичною особою-підприємцем Гусар Катериною Юріївною (продавець) була досягнута домовленість щодо поставки товару.

На виконання досягнутих домовленостей, відповідач виставила позивачу рахунок на оплату № 06.17 від 06.06.2025 р. на суму 285 600,00 грн., який оплачено позивачем на суму 285 600,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 29 від 06.06.2025 р. з призначенням платежу: «Оплата за товар по рахунку-фактурі № 06.17 від 06.06.2025 без ПДВ».

Доставка замовленого товару здійснювалась через поштового оператора ТОВ «Нова пошта» у відділення № 308, м. Київ, в три етапи, а саме: замовлення з трек-номером відправлення 6844, замовлення з трек-номером відправлення 7700 та замовлення з трек-номером відправлення 1726.

З позовної заяви слідує, що поставлений товар не відповідав ні кількості, ні якості, яка була заявлена продавцем.

29.06.2025 р. позивач направила відповідачу лист № 29-06/1, в якому просила повернути кошти, сплачені на підставі платіжної інструкції № 29 від 06.06.2025 р.

30.06.2025 р. відповідач повернула на розрахунковий рахунок позивача 100 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № МАВ4374702.

01.07.2025 р. позивач звернулась до відповідача з претензією, в якій просила повернути 185 600,00 грн. грошових коштів, які були сплачені за товар згідно з платіжною інструкцією № 29 від 06.06.2025 р.

Відповідь на претензію отримано не було, грошові кошти не сплачено.

Оскільки відповідач у добровільному порядку не повернула позивачу 185 600,00 грн., які були сплачені ФОП Самофал Мариною Вікторівною за товар, остання і звернулася до суду з даним позовом.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір, відповідно до ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

Статтею 641 Цивільного кодексу України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Відповідно до ст. 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Таким чином, оскільки відповідач виставила позивачу рахунок на оплату, а позивач оплатила такий рахунок, суд дійшов висновку, що між сторонами мало місце укладення правочину на купівлю товару у спрощений спосіб.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як вбачається з рахунку-фактури № 06.17 від 06.06.2025 р., позивач замовила товар (14 одиниць) загальною вартістю 285 600,00 грн.

Разом з тим, позивач зазначає, що відповідач поставила неякісний та некомплектний товар, що і стало підставою для звернення до ФОП Гусар Катерини Юріївни з листом № 29-06/1 від 29.06.2025 р. та претензією від 01.07.2025 р. про повернення коштів у розмірі 285 600,00 грн., сплачених ФОП Самофал Мариною Вікторівною на підставі платіжної інструкції № 29 від 06.06.2025 р.

За змістом ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитись від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Частинами 1, 2 ст. 673 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

З аналізу приписів статей 673, 675, 678, 679, 680 Цивільного кодексу України слідує, зокрема, що товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості у момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Статтею 678 Цивільного кодексу України передбачено правові наслідки передання товару неналежної якості. При цьому, в силу положень ч. 1 ст. 679 Цивільного кодексу України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві, або з причин, які існували до цього моменту.

Суд зазначає, що сторонами не було досягнуто домовленостей щодо гарантії на товар та гарантійних зобов`язань продавця, в тому числі - щодо якості продукції.

Оскільки сторонами не встановлено гарантійного строку щодо якості товару, презюмується, що продавець (відповідач) передав товар належної якості і, виходячи з того, що недоліки товару не було виявлено покупцем (позивачем) після його отримання, тягар доказування того, що такі недоліки виникли до його передачі покладається саме на покупця.

Поряд з цим, згідно з п. 16 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю № П-7 від 25.04.1966 р., при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, що надійшла, тари або упаковки вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам), договору або даним, зазначеним у маркуванні і супровідних документах, що засвідчують якість продукції (п. 14 цієї Інструкції), одержувач призупиняє подальшу прийомку продукції і складає акт, в якому вказує кількість оглянутої продукції і характер виявлених при прийманні дефектів. Одержувач зобов`язаний забезпечити зберігання продукції неналежної якості або некомплектної продукції в умовах, що запобігають погіршення її якості і змішання з іншою однорідної продукцією.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З долучених позивачем до матеріалів справи скріншотів з додатку «Нова пошта» та листування з додатку «Телеграм» не вбачається, який саме товар було доставлено/недоставлено позивачу та які недоліки щодо неякісності товару виявлено позивачем.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази складення акту про виявлені недоліки товару під час його отримання позивачем, докази направлення такого акту рекомендованим листом на адресу відповідача, та докази виклику уповноваженого представника відповідача для з`ясування причин недоліків товару, як це передбачено вимогами Інструкції П-7.

Суд зазначає, що позивачем не надано до матеріалів справи беззаперечних доказів в обґрунтування наведених в позові обставин, які можуть слугувати підставами для задоволення позовних вимог, оскільки з наданих суду доказів неможливо встановити, які саме недоліки товару було виявлено позивачем, та в яких документах такі недоліки зафіксовані. Доказів неможливості фіксації недоліків товару під час передання останнього співробітниками служби доставки ТОВ "Нова Пошта" у місці доставки позивачем не надано. Крім того, позивачем не надано до матеріалів справи підписаних представниками ТОВ «Нова пошта» та покупця видаткових накладних як на отримання товару, так і на його повернення/відмову від отримання.

Згідно зі ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Самофал Марини Вікторівни.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя Людмила ШКУРДОВА