РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.09.2025Справа № 910/9296/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Медичні закупівлі України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЙЧ-ФАРМ"

про стягнення 142 591,41 грн.,

Без повідомлення (виклику) представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Медичні закупівлі України" (далі - позивач, Підприємство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЙЧ-ФАРМ" (далі - відповідач, Товариство) штрафу в розмірі 142 591,41 грн., нарахованого на підставі пункту 8.3.1 Договору про закупівлю від 08.07.2024 року № 09/116-07/2024 (далі - Договір).

Ухвалою від 28.07.2025 року господарський суд міста Києва відкрив провадження у справі № 910/9296/25 та вирішив здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

12.08.2025 року через систему "Електронний суд" надійшов відзив Товариства від 12.08.2025 року на позовну заяву, в якому останнє заперечило проти задоволення вимог Підприємства та вказало на помилковість посилань позивача на умови договору, як на підставу для нарахування штрафу за ненадання у визначений строк реєстраційного посвідчення. Так, за змістом пункту 7.1.1 Договору в разі, якщо на дату укладення цього Договору продукція є незареєстрованою в Україні та не має реєстраційного посвідчення, свідоцтва про державну реєстрацію (крім випадку, коли незареєстрована продукція може ввозитись на митну територію України в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством), відповідач зобов`язується належним чином зареєструвати продукцію в Україні та на підтвердження цього не пізніше ніж протягом 90 календарних днів з дати укладення цього Договору (або не пізніше строку, передбаченого у пункті 5.1 цього Договору, якщо цей строк настане раніше) надати позивачу засобами електронної пошти та/або шляхом заповнення електронних форм в електронному кабінеті відповідача, створеному в інформаційно-аналітичній системі позивача, у порядку, визначеному цим Договором, скановану копію реєстраційного посвідчення, яке видається Міністерством охорони здоров`я України для кожного виду продукції, що постачається.

Відповідач зазначив, що реєстраційним посвідченням на лікарський засіб (медичний імунобіологічний препарат) є документ, у якому міститься інформація про лікарський засіб (медичний імунобіологічний препарат), зареєстрований в Україні та внесений до Державного реєстру лікарських засобів України та міжвідомчої бази даних про зареєстровані в Україні лікарські засоби.

Разом із тим, пунктом 2 розділу І Порядку проведення експертизи реєстраційних матеріалів на лікарські засоби, що подаються на державну реєстрацію (перереєстрацію), а також експертизи матеріалів про внесення змін до реєстраційних матеріалів протягом дії реєстраційного посвідчення, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 26.08.2005 року № 426 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 23.07.2015 року № 460) (далі - Порядок), визначено вичерпний перелік лікарських засобів, що подаються на державну реєстрацію (перереєстрацію), а також експертизи матеріалів про внесення змін до реєстраційних матеріалів протягом дії реєстраційного посвідчення для проведення експертизи реєстраційних матеріалів, до якого не віднесено медичні матеріали, а саме Контактний шар на рану, проникний, стерильний, 10 х 20 см (± 2 см), що за свою суттю та способом використання є медичним бинтом.

Оскільки у Товариства відсутні будь-які юридично обґрунтовані підстави для звернення до уповноваженого органу з метою отримання реєстраційного посвідчення на вищенаведений товар, використання та реалізація якого на території України не обмежується та не потребує регулювання чи отримання дозволів (у тому числі реєстраційного посвідчення), відповідач вказав на необґрунтованість вимог Підприємства про стягнення з Товариства штрафу за ненадання реєстраційного посвідчення на Товар, а саме: медичні матеріали (Контактний шар на рану, проникний, стерильний, 10 х 20 см (± 2 см), оскільки таке надання не передбачене ані Договором, ані законом.

12.08.2025 року через систему "Електронний суд" надійшла заява Підприємства від 12.08.2025 року, в якій останнє змінило підстави позову та вказало, що при подані позовної заяви позивач допустив технічну описку та замість нормативно-правового обґрунтування щодо необхідності подання відповідачем згідно з пунктом 7.1.1 Договору декларації відповідності та сертифікату відповідності, використав нормативно-правове обґрунтування щодо наявності у Товариства обов`язку надати реєстраційне посвідчення. Також позивач вказав, що станом на 06.10.2024 року (день закінчення 90-денного терміну для надання сканованої копії декларації відповідності та сертифікату відповідності з дати укладання Договору, визначених пунктом 7.1.1 цієї угоди) сума Договору становила 712 957,05 грн. (з ПДВ), у зв`язку з чим стягненню з Товариства на користь позивача підлягає 20 відсотків штрафу за ненадання декларації відповідності та сертифікату відповідності, що становить 142 591,41 грн.

Положеннями частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Відповідно до частини 3 статті 252 Господарського процесуального кодексу України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на те, що вищевказана заява позивача від 12.08.2025 року про зміну підстав позову була подана Підприємством у межах встановленого статтею 46 Господарського процесуального кодексу України строку та з долученням доказів її направлення відповідачу, суд дійшов висновку про прийняття цієї заяви до розгляду та здійснення подальшого розгляду справи з її урахуванням.

Інших клопотань чи заяв, у тому числі по суті справи, від сторін до суду не надходило.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

08.07.2024 року між Підприємством (замовник) та Товариством (постачальник) був укладений Договір, за умовами якого відповідач взяв на себе зобов`язання поставити позивачу медичні вироби, асортимент, ціна та обсяг яких вказується в Специфікації (Додаток № 1 до Договору), а позивач зобов`язався прийняти таку продукцію та оплатити її в порядку та на умовах, визначених Договором.

Вказаний правочин, а також додатки та додаткові угоди до нього від 06.12.2024 року № 1, від 13.12.2024 року № 2 та від 16.04.2025 року № 3 підписані уповноваженими представниками сторін за допомогою електронних цифрових підписів, а також скріплені електронною печаткою Товариства.

Згідно з пунктом 2.1 Договору поставка продукції здійснюється відповідно до Incoterms 2020.

В силу пункту 3.1 Договору валютою цього Договору є національна валюта України - гривня. Загальна ціна Договору та ціна за одиницю продукції вказується у Специфікації (Додаток № 1).

Загальна ціна продукції та/або ціна за одиницю продукції за цим Договором може переглядатись сторонами шляхом укладення додаткової угоди до цього Договору у випадках та у порядку, що передбачені законодавством та даним Договором.

Згідно з пунктом 3.4 Договору, якщо інше не передбачено цим Договором, за загальним правилом, оплата продукції здійснюється замовником на умовах попередньої оплати з урахуванням положень бюджетного законодавства та нормативно-правових актів, що регулюють питання здійснення попередньої оплати. Датою оплати є дата списання грошових коштів з рахунку замовника, відкритого в органі Казначейства.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору Підприємство згідно з платіжною інструкцією від 23.07.2024 року № 7186 (внутрішній номер 358838580) сплатило на розрахунковий рахунок Товариства грошові кошти у розмірі 712 957,05 грн. з призначенням платежу: "Передоплата за мед. вир. Контактний шар на рану, проникний, стерильний зг. дог. № 09/166-07/2024 від 08.07.2024 р. ПДВ - 46 642,05 грн.".

У пункті 7.1 Договору постачальник гарантував якість продукції, що постачається. Продукція, що постачається, повинна відповідати нормам і стандартам, законодавчо встановленим на території України, а також вимогам тендерної документації, цього Договору та, зокрема, але не виключно, наступним критеріям:

- діючим офіційним стандартам, встановленим законодавством України та відповідними державними органами (у тому числі Міністерством охорони здоров`я України). Зокрема, але не виключно, технічним регламентам щодо продукції, та мати декларації відповідності та сертифікати відповідності, та інші документи, які дають змогу використовувати продукцію в Україні впродовж усього терміну придатності продукції;

- додатковим вимогам, зазначеним у Специфікації;

- будь-яким іншим вимогам до якості продукції, які містяться у цьому Договорі та відповідній заявці на поставку продукції.

Пунктом 7.1.1 Договору встановлено, що у разі, якщо на дату укладення цього Договору продукція не має декларації відповідності та сертифікату відповідності, постачальник зобов`язується належним чином задекларувати та сертифікувати продукцію в Україні та на підтвердження цього не пізніше ніж протягом 90 (дев`яноста) календарних днів з дати укладення цього Договору (або не пізніше строку, передбаченого у пункті 5.1 цього Договору, якщо цей строк настане раніше) надати замовнику засобами електронної пошти та/або шляхом заповнення електронних форм в електронному кабінеті постачальника, створеному в інформаційно-аналітичній системі замовника, у порядку, визначеному цим Договором, скановану копію декларації відповідності продукції встановленим в Україні вимогам до такого класу продукції та сертифікату відповідності продукції встановленим в Україні вимогам, виданий акредитованим органом з оцінки відповідності.

Зважаючи на порушення Товариством встановленого пунктом 7.1.1 Договору обов`язку щодо надання Підприємству протягом 90 календарних днів з дати укладення Договору декларації відповідності продукції встановленим в Україні вимогам до такого класу продукції та сертифікату відповідності продукції встановленим в Україні вимогам, виданий акредитованим органом з оцінки відповідності, позивач на підставі пункту 8.3.1 Договору нарахував відповідачу штраф у сумі 142 591,41 грн.

З метою досудового врегулювання спору Підприємство зверталося до відповідача з претензіями від 04.02.2025 року № 05/433-02/2025 та від 10.03.2025 року № 05/965-03/2025, в яких просило сплатити, зокрема 142 591,41 грн. штрафу за Договором. Проте, такі претензії задоволені Товариством не були, у зв`язку з чим, Підприємство звернулося до господарського суду міста Києва з даним позовом.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу Договору, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України (тут і далі чинного на час виникнення спірних правовідносин).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Під час розгляду справи судом було встановлено неналежне виконання Товариством взятих на себе за Договором зобов`язань. Так, в силу пункту 7.1.1 вказаного правочину у відповідача виник обов`язок (якщо на дату укладення цього Договору продукція не має декларації відповідності та сертифікату відповідності) належним чином задекларувати та сертифікувати продукцію в Україні та на підтвердження цього не пізніше ніж протягом 90 (дев`яноста) календарних днів з дати укладення Договору (або не пізніше строку, передбаченого у пункті 5.1 цього Договору, якщо цей строк настане раніше) надати замовнику засобами електронної пошти та/або шляхом заповнення електронних форм в електронному кабінеті постачальника, створеному в інформаційно-аналітичній системі замовника, у порядку, визначеному цим Договором, скановану копію декларації відповідності продукції встановленим в Україні вимогам до такого класу продукції та сертифікату відповідності продукції встановленим в Україні вимогам, виданий акредитованим органом з оцінки відповідності.

Відповідно до пункту 5.1 Договору постачальник, не менше ніж за 14 (чотирнадцять) робочих днів до дати запланованої відправки продукції в пункт призначення, зобов`язаний надати замовнику засобами електронної пошти та/або шляхом заповнення електронних форм в електронному кабінеті постачальника, створеному в інформаційно-аналітичній системі замовника, у порядку, визначеному цим Договором, скановані копії, зокрема, декларації відповідності продукції встановленим в Україні вимогам до такого класу продукції та сертифікату відповідності продукції встановленим в Україні вимогам, виданим акредитованим органом з оцінки відповідності.

Оскільки матеріали справи не містять доказів надання відповідачем Підприємству у встановлений Договором строк сканованих копій документів, зокрема декларації відповідності продукції встановленим в Україні вимогам до такого класу продукції та сертифікату відповідності продукції встановленим в Україні вимогам, виданий акредитованим органом з оцінки відповідності, суд дійшов висновку про доцільність розрахувати 90-денний календарний строк саме з дати укладення Договору.

Відтак, з огляду на положення пункту 7.1.1 Договору, Товариству необхідно було надати позивачу скановані копії відповідних документів у строк до 07.10.2024 року включно (враховуючи те, що останній день такого дев`яностоденного строку припадає на 06.10.2024 року - неділю).

Однак, відповідач наведеного обов`язку не виконав.

Доказів на спростування означених обставин Товариством суду не надано, а пропуск строку на подання сканованих копій декларації відповідності та сертифікату відповідності у відзиві на позовну заяву відповідачем фактично не заперечувався.

При цьому, з урахуванням прийнятої судом до розгляду заяви Підприємства від 12.08.2025 року про зміну підстав позову, обставини ненадання відповідачем замовнику реєстраційного посвідчення на продукцію не входять до безпосереднього предмета доказування у даній справі, а відтак викладені у відзиві на позов заперечення Товариства з посиланням на вказані обставини судом до уваги не беруться.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (стаття 230 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 230, пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Аналізуючи в сукупності вищевказані норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що на основі норм господарського законодавства штраф може бути застосований для забезпечення будь-якого зобов`язання, оскільки останній відноситься до штрафних санкцій.

Як наслідок, враховуючи приписи частини 2 статті 9 Цивільного кодексу України та частину 2 статті 4 Господарського кодексу України, що передбачають наявність спеціальних норм, регулюючих господарські відносини, сторони господарського договору мають право забезпечувати штрафними санкціями виконання будь-якого зобов`язання, а не лише грошового.

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 2 вищезазначеної статті штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Згідно з пунктом 8.3.1 Договору в разі недотримання постачальником вимог підпунктів 7.1.1 пункту 7.1 цього Договору з постачальника крім пені та/або штрафу, зазначених у пункті 8.2 цього Договору, стягується штраф у розмірі 20 (двадцять) відсотків вартості непоставленої (неприйнятої) продукції.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, що становить 20 (двадцять) відсотків вартості непоставленої (неприйнятої) продукції (з урахуванням сплаченої позивачем її вартості у розмірі 712 957,05 грн.), суд вважає його арифметично правильним та таким, що відповідає положенням чинного законодавства і умовам Договору.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони).

Оскільки, як зазначалось вище, відповідач належним чином не виконував взяті на себе обов`язки за Договором, позовні вимоги Підприємства підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, зважаючи на задоволення позовних вимог Підприємства, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДОЙЧ-ФАРМ" (02002, місто Київ, вулиця Євгена Сверстюка, будинок 21, кімната 506; ) на користь Державного підприємства "Медичні Закупівлі України" (01601, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 7; ) 142 591 (сто сорок дві тисячі п`ятсот дев`яносто одну) грн. 41 коп. штрафу та 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 26.09.2025 року.

Суддя В.С. Ломака