ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2025 р. Справа №909/113/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Хом`як Х.А.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РІОЛА - МОДУЛЬ ЛТД»

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.05.2025 (повне рішення складено 14.05.2025, суддя В. В. Михайлишин)

у справі № 909/113/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РІОЛА МОДУЛЬ ЛТД», м. Вишгород

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВГР СЕРВІС», м. Коломия

про стягнення заборгованості в сумі 308720, 00 гривень,

за участю представників:

від позивача Духота В.В., Попазов Г.І.

від відповідача Щадей Н.В.(в режимі відеоконференції з ГС Івано-Франківської області)

Товариство з обмеженою відповідальністю «РІОЛА МОДУЛЬ ЛТД» (далі ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД») у лютому 2025 року звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВГР СЕРВІС» (далі ТОВ «ВГР Сервіс») 308720,00 грн заборгованості з передоплати, покликаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № 20/02/2024-1 від 20.02.2024, що полягало у нездійсненні поставки товарного бетону на суму 308720,00 гривень.

Господарський суд Івано-Франківської області 09.05.2025 ухвалив рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД» задоволив частково; з ТОВ «ВГР Сервіс» на користь позивача стягнув 113940,00 грн заборгованості; в задоволенні стягнення 180405,00 грн відмовив; в частині стягнення 14375,00 грн заборгованості закрив провадження у справі; судовий збір поклав на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Задовільняючи частково позовні вимоги ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД», місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо нездійснення відповідачем поставки бетону на суму 180405,00 грн, як і не доведено факту поставки неякісного товару, тому в задоволенні стягнення з відповідача на користь позивача 180405,00 грн заборгованості суд відмовив. Разом з тим, відповідач у своєму відзиві на позов визнав факт нездійснення поставки бетону на об`єкт замовника на загальну суму 113940,00 грн, що слугувало підставою для задоволення позовних вимог в цій частині. Щодо стягнення 14375,00 грн провадження у справі закрито, у зв`язку зі сплатою відповідачем на користь позивача надміру сплачених коштів.

Позивач не погодився з ухваленим рішенням місцевого господарського суду, оскільки вважає. що судом першої інстанції не було з`ясовано дійсних обставин справи, у зв`язку з чим помилково ухвалено рішення про відмову у задоволенні стягнення з відповідача 180405,00 грн. Доводи апелянта, в цілому, зводяться до поставки відповідачем йому неякісного товару на вказану суму. Позивач зазначає, що у спірних правовідносинах, обставина прибуття трьох автомобілів із товаром до місця поставки (об`єкт покупця), на яку посилається суд першої інстанції, не відповідає як фактичним обставинам (на об`єкт покупця фактично заїхало 2 автомобілі), а також ця обставина не є визначальною, позаяк поставка товару може відбутися і без доставки товару покупцю (наприклад: передача товару покупцю на складі постачальника), а тому за договором поставки, визначальною обставиною є саме наявність факту передачі товару у власність покупцю. В той же час, як встановлено під час розгляду справи, відповідач не передав позивачу жодної партії товару із спірної суми 180405,00 грн., оскільки товар фактично (фізично) не вибував із володіння постачальника (товар не був вивантажений із автомобілів постачальника), відповідно, позивач не міг та не набув право власності на товар. Крім вказаних доводів, позивач, серед іншого, покликається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та помилкове віднесення цієї справи до категорії малозначних спорів, з огляду на ціну позову. Таким чином, позивач просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог на суму 180405,00 грн, а в цій частині прийняти нове судове рішення про задоволення позову.

Відповідач скористався своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому звертає увагу суду на те, що в обов`язки відповідача входило поставити товар на об`єкт замовника (позивача), у свою чергу позивач мав обов`язок прийняти такий товар. Відповідач вважає помилковою позицію позивача щодо того, що товар не вважається поставленим до моменту підписання видаткових накладних, адже обов`язок прийняти такий товар лежав саме на позивачу, як замовнику. Також, зазначає, що на видатковій накладній № 314 від 12.04.2024 та товарно-транспортній накладній № Р314 від 12.04.2024 наявні підписи представника замовника - Андроніка З. М., однак надалі на вказаних документах представником замовника зроблена відмітка «підпис відкликано». ОСОБА_1 здійснював приймання товару і за попередніми поставками (докази щодо яких наявні в матеріалах справи та були долучені разом з позовною заявою). Вказане свідчить про те, що ТОВ «ВГР Сервіс», як постачальник, виконало свій обов`язок щодо поставки товару (в розрізі поставки 3 автомобілів, які прибули на об`єкт замовника), а замовник, у свою чергу, не прийняв товар, хоча зобов`язаний був здійснити це в силу вимог закону та договору. Щодо неналежності товару, на який покликається позивач, відповідач зазначає, що зразки товару для проведення експертизи представниками позивача не відбирались, товар на експертизу направлений не був, отож, товар, поставлений позивачу 12.04.2025, був належної якості, а відмова від його прийняття фактично була зумовлена неможливістю його розвантажити у зв`язку з відсутністю професійних насосів на об`єкті, наявність яких мав забезпечити саме позивач (оскільки обов`язок розвантаження лежав на покупцю). Позивач не надав, і в матеріалах справи не міститься жодного доказу, який би свідчив про поставку неякісного товару. Щодо зазначених апелянтом порушень норм процесуального права, то відповідач зазначає, що позивач не подавав клопотань щодо розгляду справи в порядку загального позовного провадження, а його представнику неодноразово надавалась можливість висловитись у судових засіданнях та навести свої аргументи.

Крім цього, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу клопоче про стягнення з позивача на його користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн, на підтвердження понесення яких він долучив ордер на надання правової допомоги виданий ТОВ «ВГР Сервіс» адвокату Щадей Н.В. серії АТ № 1103889 від 12.06.2025; додаток №2 до договору про надання правничої допомоги № 2025/03-4 від 12.06.2025, в якому, серед іншого, сторони погодили фіксований розмір вартості наданих послуг, який становить 20000,00 грн; платіжну інструкцію за № 398 від 12.06.2025 на суму 20000,00 грн, в якій в призначенні платежу вказано: «за послуги згідно додаткової угоди № 2 від 12.06.2025 без ПДВ».

Процесуальний хід розгляду апеляційної скарги відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду; за клопотанням представника відповідача розгляд справи відбувався в режимі відеоконференції.

В дане судове засідання прибули представники позивача та відповідача, які висловили свої міркування та доводи, зміст яких відображено у поданих ними процесуальних документах, а також в ході судових дебатів представники сторін заявили клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Дослідивши доводи апелянта про порушення судом норм процесуального права, судова колегія встановила, що предметом спору у цій справі є позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 308720,00 грн заборгованості за неналежне виконання умов договору поставки.

В порядку спрощеного позовного провадження, у відповідності до ч.1 ст. 247 ГПК України, розглядаються малозначні справи.

За умовами ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отож, з врахуванням предмету спору, який не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом першої інстанції правомірно віднесено вказану справу до категорії справ незначної складності, відтак не порушено положень п.2 ч. 5 ст. 12 ГПК України. Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що представник позивача був присутній у судовому засіданні, а тому мав змогу навести суду всі свої доводи й аргументи щодо суті заявлених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, апеляційний суд встановив таке:

20.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальність «Ріола-Модуль ЛТД» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальність «ВГР Сервіс» (постачальник) було укладено договір поставки № 20/02/2024-1 (далі договір), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язався в порядку та строки, встановлені договором, передати у власність покупцю товарний бетон (далі товар) у визначеній кількості, відповідної якості та за погодженою сторонами ціною, а покупець прийняти товар та оплатити його в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі. Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 30 квітня 2024 року включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, у тому числі дотримання гарантійних зобов`язань щодо якості поставленого товару (п. 11.1. договору).

Найменування, номенклатура, кількість, ціна товару, у відповідності до п. 1.2 договору, погоджуються сторонами на підставі заявок та зазначаються в рахунках-фактурах, що є невід`ємною частиною цього договору.

У пункті 1.7. договору сторони погодили, що цей договір укладено на поставку товару для виконання договору № 01-015553-23 від 24 серпня 2023 року щодо виконання робіт з реконструкції ПС 330 кВ «Чернівецька» з влаштуванням фізичного захисту автотрансформатора АТ-1 (інв. № новий), Чернівецька обл., Чернівецький р-н, м. Кіцмань, вул. Г. Сковороди, 52 (надалі - об`єкт), укладеного між Приватним акціонерним товариством «Національна Енергетична Компанія «УКРЕНЕРГО» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ріола-Модуль ЛТД» (підрядник); кінцевим замовником всіх робіт на об`єкті є ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО».

За умовами пунктів 2.1,2.2 договору ціна за одиницю товару погоджується сторонами у рахунку-фактурі на кожну партію товару на підставі наданої покупцем заявки, зазначається у відповідній видатковій накладній на партію товару та включає вартість тари, упаковки, маркування, страховки вантажу (у разі наявності), а також послуг з доставки товару покупцеві до місця поставки. Загальна вартість цього договору визначається як вартість всього поставленого товару по договору відповідно до рахунків-фактур та/або специфікацій на підставі всіх видаткових накладних на отриманий товар протягом терміну дії цього договору.

У пунктах 4.1.-4.4. договору сторони дійшли згоди, що поставка товару здійснюється партіями, за рахунок та силами постачальника на умовах DDP до місця поставки товару на об`єкт покупця, який знаходиться за адресою: Чернівецька обл., Чернівецький р-н, м. Кіцмань, вул. Г. Сковороди, 52. або до місця, визначеного покупцем у відповідній заявці. Базис поставки розуміється сторонами в значенні, указаному в офіційних правилах тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати "ІНКОТЕРМС" в редакції чинній на дату підписання цього договору, з урахуванням особливостей, пов`язаних з внутрішньодержавним характером цього договору. Для здійснення замовлення товару покупець надсилає постачальнику за допомогою будь-якого доступного засобу комунікації (електронна пошта, соціальні мережі або усно у телефонному режимі) заявку на товар у довільній формі, в якій зазначає асортимент та кількість товару. При погодженні заявки покупця постачальник надсилає рахунок-фактуру на оплату товару, який є підтвердженням взяття заявки до виконання. В рахунку-фактурі постачальник зазначає найменування, асортимент, одиниці виміру, кількість та ціну партії товару, яка буде поставлена.

Постачальник несе всі ризики випадкового знищення, втрати або пошкодження товару, а також всі витрати, пов`язані з поставкою товару, до моменту його поставки на місце, визначене п. 4.1. цього договору, та передачі представнику покупця.

Право власності на кожну партію товару, а також усі пов`язані з ним ризики, переходять від постачальника до покупця з дати поставки та фактичної передачі кожної відповідної партії товару покупцю, яка визначається датою видаткової накладної та/або акту прийому-передачі, підписаними уповноваженими представниками сторін.

При передачі товару постачальник зобов`язується надати покупцеві наступні необхідні товаросупроводжувальні документи на кожну партію товару: видаткову накладну; товарно-транспортну накладну та/або акт приймання-передачі товару; сертифікат/паспорт якості, протокол випробовування бетону, сертифікат відповідності складових бетону або інші документи для такого виду товару, які засвідчують його якість. Під "партією" слід розуміти кількість товару, зазначену в одній видатковій накладній. Постачальник зобов`язується передати всю кількість партії товару протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати отримання коштів від покупця, якщо інший строк поставки не визначений покупцем у відповідній заявці.

Відповідно до пункту 5.1. договору, розрахунки за цим договором здійснюються в безготівковій формі шляхом перерахування коштів в національній валюті України на поточний рахунок постачальника, зазначений у реквізитах цього договору. Оплата за товар, що поставляється, здійснюється покупцем на умовах 100 % передоплати вартості кожної партії товару на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури, який підлягає оплаті протягом 3 (трьох) банківських днів з дати виставлення рахунку покупцю (п. 5.2. договору).

Пунктом 6.1. договору визначено, що якість товару, що поставляється за цим договором, має відповідати вимогам, встановленим ДСТУ Б В .2.7-96-2000 «Суміші бетонні. Технічні умови» (ГОСТ 7473-94) та ДСТУ Б В.2.7-176:2008 «Будівельні матеріали. Суміші бетонні та бетон. Загальні технічні умови» (ЕN 206-1:2000, NEQ) та підтверджуватися документом, який засвідчує його якість (паспортом, протоколом випробовування бетону, сертифікатами відповідності складових бетону), виданим постачальником на кожну партію товару.

Згідно з п. 6.2. договору постачальник гарантує належну якість та надійність відвантажених товару протягом гарантійного строку його експлуатації, встановленого заводом-виробником. У разі виявлення недоліків/дефектів/браку в поставленому товарі протягом гарантійного строку, постачальник зобов`язаний своїми силами та за свій рахунок здійснити заміну неякісного товару на аналогічний якісний не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту надіслання покупцем письмової вимоги постачальнику, якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем правил експлуатації та/або зберігання товару, дій третіх осіб або непереборної сили. У разі усунення дефектів у товарі, на який встановлено гарантійний строк експлуатації, цей строк продовжується на час, протягом якого він не використовувався через дефект, а при заміні повару гарантійний строк обчислюється заново від дня заміни товару.

Приймання товару за кількістю, у відповідності до п. 7.1. договору, здійснюється відповідно до Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю», затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6, із змінами та доповненнями (в частині, що не суперечить діючому законодавству України).

За пунктом 7.2. договору, приймання товару за якістю здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7 із змінами та доповненнями (в частині, що не суперечить діючому законодавству України).

Відповідно до пункту 7.3. договору, претензії по якості і кількості товару здійснюються покупцем відповідно до вимог (що стосуються порядку та строків пред`явлення) Інструкцій, вказаних у п. 7.1. та п. 7.2. договору.

В разі підтвердження неналежної якості поставленого товару, покупець за своїм вибором має право: вимагати від постачальника замінити товар неналежної якості на аналогічний товар належної якості, або на повернення грошових коштів, сплачених покупцем за товар неналежної якості, при цьому постачальник зобов`язується виконати відповідну вимогу покупця з повернення коштів протягом 10 (десяти) календарних днів з дати її отримання (п. 7.5. договору).

Відповідно до пунктів 7.6. та 7.7. договору у випадку поставки товару, кількість якого не буде відповідати вимогам та параметрам, зазначеним в документах, які підтверджують кількість цього товару, покупець має право вимагати допоставки повної кількості товару, а постачальник зобов`язаний здійснити таку допоставку протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання від покупця відповідного повідомлення. Усі витрати, що виникають у зв`язку із заміною товару неналежної якості товаром належної якості та/або допоставкою відсутньої кількості товару, несе постачальник.

Відповідно до п. 7.9. договору, при виявленні покупцем прихованих недоліків товару чи виробничого браку, який неможливо виявити шляхом візуального огляду, а також у разі виявлення недоліків в поставленому товарі протягом гарантійного строку сторонами складається відповідний акт протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати виявлення таких недоліків з обов`язковою присутністю уповноважених представників постачальника. При цьому покупець має повідомити постачальника про необхідність з`явитись для складання акту протягом 5 (п`яти) днів з дати виявлення таких дефектів. Повідомлення про необхідність з`явитись для складання акту має бути надіслане в письмовій формі (поштою, електронною поштою, факсом, шляхом вручення повноважному представнику постачальника).

На виконання умов договору, за твердженнями позивача, ним перераховано відповідачу кошти у загальній сумі 673175, 00 гривень, в т.ч. 20 % ПДВ, що підтверджується доданими до матеріалів справи платіжними документами, тоді як відповідачем поставлено позивачу товар на загальну суму 364455, 00 гривень, в т.ч. 20 % ПДВ, що підтверджується доданими до матеріалів справи видатковими накладними та товарно-транспортними накладними, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість на загальну суму 308720, 00 грн за непоставлений товар.

З метою врегулювання спору позивач у грудні 2024 року звернувся до відповідача із претензією за вих. № 1047 від 05.12.2024, в якій вимагав у семиденний строк від дня пред`явлення даної претензії повернути ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД» 308720, 00 грн заборгованих коштів шляхом їх перерахування на банківський рахунок позивача, зазначений в реквізитах договору.

Вказана претензія була направлена відповідачу цінним листом з описом вкладення 16.12.2024, що підтверджується накладною Укрпошти № 610, та отримана останнім 24.12.2024, про що зазначено у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення Укрпошти. Проте, станом на дату звернення із даним позовом до суду, відповідач вказану претензію залишив без відповіді та належного реагування, що слугувало підставою для звернення ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД» до суду з цим позовом.

З огляду на характер спірних правовідносин, предметом доказування в даній справі є встановлення факту неналежного виконання умов договору в частині здійснення поставки оплаченого товару.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено пунктом 1 частиною 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

У відповідності до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У статті 662 Цивільного кодексу України вказано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України).

За умовами статей 663-664 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ТОВ «ВГР Сервіс» отримало заявку від замовника через соціальні мережі, шляхом надіслання повідомлення на месенджер «Viber», скріншот якого долучено до матеріалів справи, із наступним змістом «В нас буде заявка на бетон БСГ В40 М500 С32/40 P4 W6 F200 щебінь гранітний 5-20 з додаванням базальотової фібри БРР-1.24.76 (3 кг/м3)».

За умовам абз. 2 пункту 4.1. договору передбачено, що для здійснення замовлення товару покупець надсилає постачальнику за допомогою будь-якого доступного засобу комунікації (електронна пошта, соціальні мережі або усно у телефонному режимі) заявку на товар у довільній формі, в якій зазначає асортимент та кількість товару.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах від 27.11.2019 (справа № 1540/3778/18), від 25.03.2020 (справа № 570/1369/17), від 17.04.2020 (справа № 905/2319/17), від 13.07.2020 (справа №753/10840/19), від 18.02.2021 (справа № 442/3516/20) переписка у «Viber» та інших месенджерах, надані сторонами скріншоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з «Viber», включно з голосовими повідомленнями та іншим, є належними та допустимими електронними доказами у судових справах, які досліджені судами в їх сукупності та яким надана належна правова оцінка.

З матеріалів вбачається, що 01.01.2020 між ТОВ «ВГР Сервіс» (замовник) та ТОВ «Глобус Сервіс Центр» (виконавець) укладено договір про надання послуг № 18, за умовами п. 1.1. якого, виконавець, зокрема, надає замовнику цілодобову інформаційну он-лайн послугу, яка включає в себе збір інформації (даних про параметри руху транспортного засобу, який має відповідне технічне обладнання).

Згідно з витягів з інформаційної системи контролю транспорту ТОВ «Глобус Сервіс Центр» щодо даних реєстратора руху вантажівок вбачається, що 12.04.2024 на місце поставки, що за адресою: Чернівецька обл., Чернівецький р-н, м. Кіцмань, вул. Г. Сковороди, 52, прибули наступні вантажні автомобілі: VOLVO НОМЕР_1 , IVECO НОМЕР_2 , VOLVO НОМЕР_3 .

Вказаними транспортними засобами, водії ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , здійснювали поставку товару «бетон C32/40 P4 W6 F200 щебінь гранітний 5-20 з додаванням базальтової фібри БРР-1.24.76» за товарно-транспортними накладними від 12.04.2024 за номерами Р312, Р313 та Р314, на суму 60135,00 грн, 63300,00 грн і 56970,00 грн з ПДВ, відповідно, що підтверджується також і видатковими накладними.

Водночас, як вбачається з наявних у справі доказів на товарно-транспортних накладних № Р312 і № 313 від 12.04.2024 та видаткових накладних № 312 і № 313 від 12.04.2024 відсутні підписи одержувача, а на видатковій накладній № 314 від 12.04.2024 та товарно-транспортній накладній № Р314 від 12.04.2024 наявні підписи представника замовника - Андроніка З. М., однак, згодом, на вказаних документах представником замовника зроблена відмітка «підпис відкликано».

Визначальною ознакою господарської операції у розумінні статей 1, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, суду у розгляді справи належало дослідити, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця, тощо (близькі за змістом висновки наведено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18).

За загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та відображають реальні господарські операції (постанова Верховний Суд у постанові від 10.11.2020 у справі № 910/14900/19).

У своїй постанові від 29.01.2020 у справі № 916/922/19 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду виснував, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Факт прибуття водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на місце поставки підтверджується відповіддю ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» від 19.03.2025 за № 01/17181, в якій останнє повідомило, що 12.04.2024 через контрольно-пропускний пункт електропідстанції «Чернівецька», проходили два автомобілі для поставки бетону, а саме: IVECO, номерний знак НОМЕР_2 та VOLVO, номерний знак НОМЕР_3 . Водночас, факт прибуття автомобіля VOLVO, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 на місце здійснення поставки підтверджується витягами з інформаційної онлайн-послуги ТОВ «Глобус Сервіс Центр» щодо даних реєстратора руху вказаного автомобіля. Разом з тим, з долученої до справи службової записко головного технічного керівника будівельного проекту ТОВ «Ріола - Модуль ЛТД» від 12.04.2024 також вбачається прибуття на територію замовника бетонозмішувачів постачальника (а.с. 147, т.1).

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19))..

Щодо товарно-транспортної накладної та видаткової накладної за номерами 314 від 12.04.2024, на яких міститься відмітка про відкликання підпису одержувача, то суд зазначає, що умовами договору поставки № 20/02/2024-1 від 20.02.2024 не передбачено права замовника відкликати підпис та/або печатку на видаткових накладних та товарно-транспортних накладних.

З врахуванням наведеного, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що докази, надані відповідачем, є більш вірогідними та свідчать про здійснення поставки товару за договором поставки № 20/02/2024-1 від 20.02.2024 за товарно-транспортними накладними від 12.04.0224 за № Р312, Р313, Р 314 та видатковими накладними від 12.04.2024 за № 312, 313, 314 на загальну суму 180405, 00 грн, аніж твердження позивача про нездійснення спірної поставки товару.

Водночас, щодо доводів позивача про невідповідну якість поставленого товару, то суд зазначає наступне:

Відповідно до ч. 1, 4 статті 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 674 Цивільного кодексу України).

На підтвердження якості поставленого бетону відповідачем до кожної партії товару надано відповідні паспорти якості бетонної суміші, які підтверджують якість товару та його відповідність заявці замовника, а саме:

- паспорт якості бетонної суміші № 303/04/24 від 12.04.2024;

- паспорт якості бетонної суміші № 312/04/24 від 12.04.2024;

- паспорт якості бетонної суміші № 313/04/24 від 12.04.2024;

- паспорт якості бетонної суміші № 314/04/24 від 12.04.2024;

- паспорт якості бетонної суміші № 315/04/24 від 12.04.2024.

Як було зазначено вище, у п. 6.1. договору сторони погодили, що якість товару, що поставляється за цим договором, має відповідати вимогам, встановленим ДСТУ Б В .2.7-96-2000 «Суміші бетонні. Технічні умови» (ГОСТ 7473-94) та ДСТУ Б В.2.7-176:2008 «Будівельні матеріали. Суміші бетонні та бетон. Загальні технічні умови» (ЕN 206-1:2000, NEQ) та підтверджуватися документом, який засвідчує його якість (паспортом, протоколом випробовування бетону, сертифікатами відповідності складових бетону), виданим постачальником на кожну партію товару.

Приймання товару за якістю здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7 із змінами та доповненнями (в частині, що не суперечить діючому законодавству України) (п. 7.2. договору).

За умовами ч. 1 ст. 687 Цивільного кодексу України перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Якщо нормативно-правовими актами встановлено вимоги щодо порядку перевірки кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару, порядок перевірки, визначений договором, має відповідати цим вимогам. Якщо нормативно-правовими актами встановлено вимоги щодо порядку перевірки кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару, порядок перевірки, визначений договором, має відповідати цим вимогам.

Постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» передбачено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на її території застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Отож, відповідність товару за якістю здійснюється в порядку, передбаченому Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР № П-7 від 25.04.1966 (далі - Інструкція П-7), за умовами якої (пункти 1, 2) ця Інструкція застосовується в усіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, основними та особливими умовами постачання або іншими обов`язковими для сторін правилами не встановлений інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю. Підприємство-постачальник повинно забезпечити своєчасне відправлення одержувачу документів, що засвідчують якість та комплектність продукції, що, за загальним правилом, відсилаються разом з продукцією, якщо інше не передбачено обов`язковими для сторін правилами чи умовами договору.

Пунктом 14 Інструкції № П-7 встановлено, що приймання продукції за якістю і комплектності здійснюється в точній відповідності із стандартами, технічними умовами, основними і особливими умовами постачання, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також за супровідними документами, що засвідчують якість і комплектність продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація і т. п.), що поставляється. Відсутність вказаних супровідних документів або деяких з них не призупиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що поступила, і в акті вказується, які документи відсутні.

При виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування поставленої продукції, тари та пакування вимогам стандартів, технічних умовам, кресленням, зразкам (еталонам), договору або даним, зазначеним у маркуванні та супровідних документах, що посвідчують якість продукції, отримувач призупиняє подальше приймання продукції та складає акт, у якому зазначає, кількість отриманої продукції та характер виявлених при прийманні дефектів. Отримувач зобов`язаний забезпечити зберігання продукції невідповідної якості або некомплектної продукції в умовах, що запобігають погіршенню її якості та змішування з іншою однорідною продукцією. Отримувач також зобов`язаний викликати для участі у продовженні приймання продукції та складання двостороннього акту представника іногороднього виробника (відправника), якщо це передбачено в основних або особливих умовах поставки, інших обов`язкових правилах або договорі (абз. 1, 2 пункту 16 Інструкції № П-7).

За змістом пункту 17 Інструкції № П-7 у повідомленні про виклик, направленому виробнику (відправнику), повинно бути зазначено наступне: а) найменування продукції, дата та номер рахунка-фактури або номер транспортного документа, якщо на моменту виклику рахунок не отримано; б) основні недоліки, виявлені у продукції; в) час, на який призначено приймання продукції по якості або комплектності (в межах встановленого для приймання строку); г) кількість продукції неналежної якості або некомплектної продукції.

Згідно із положеннями пункту 20 Інструкції № П-7, у випадку неявки виробника (відправника) на виклик отримувача (покупця) у встановлений строк та у випадках, коли виклик представника іногороднього виробника (відправника) не є обов`язковим, перевірка якості продукції здійснюється представником відповідної галузевої інспекції по якості продукції, а перевірка якості товарів експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції по якості. За відсутності відповідної інспекції по якості або бюро товарних експертиз в межах знаходження отримувача (покупця), при відмові їх направити представника або неявці його за викликом отримувача (покупця) перевірка здійснюється: а) за участю компетентного представника іншого підприємства (організації), визначеного керівником або заступником керівника цього підприємства (організації), або б) за участю компетентного представника громадськості підприємства отримувача, призначеного керівником підприємства з кола осіб, затверджених рішенням фабричного, заводського або місцевого комітету профспілки цього підприємства, або в) одностороннє підприємством - отримувачем, якщо виготовлювач (відправник) надав згоду на одностороннє приймання товару.

Зазначаючи про невідповідність якості товару, позивач покликається на дефектний акт № 1, який складено виконавцем робіт ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД» Андроніком З. М. та начальником дільниці ТОВ «Шобелі Україна» Лавкою О. В., однак, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача з пропозицією щодо явки уповноваженого представника останнього для складання акта приймання товару за якістю, як і відсутні докази, які б свідчили про дотримання при визначенні якості бетону відповідних стандартів.

При виявленні покупцем прихованих недоліків товару чи виробничого браку, який неможливо виявити шляхом візуального огляду, а також у разі виявлення недоліків в поставленому товарі, за умовами п. 7.9. договору, протягом гарантійного строку сторонами складається відповідний акт протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати виявлення таких недоліків з обов`язковою присутністю уповноважених представників постачальника. При цьому покупець має повідомити постачальника про необхідність з`явитись для складання акту протягом 5 (п`яти) днів з дати виявлення таких дефектів. Повідомлення про необхідність з`явитись для складання акту має бути надіслане в письмовій формі (поштою, електронною поштою, факсом, шляхом вручення повноважному представнику постачальника).

Відповідно до п. 7.10. договору, у разі незгоди представників покупця з виявленими у процесі приймання товару його показниками якості чи у разі неприбуття представника постачальника, що був повідомлений у відповідності до цього договору, для складання двостороннього акту покупець має право самостійно підписати акт з відміткою про відсутність представника постачальника. Такий акт приймається обома сторонами до уваги і є обов`язковим для виконання.

Таким чином, дефектний акт № 1 від 12.04.2024 не є належним доказом поставки відповідачем товару неналежної якості в розумінні приписів Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР № П-7 від 25.04.1966 та умовам укладеного між сторонами договору.

Разом з тим, сторони у п. 7.12 договору передбачили алгоритм дій, у разі відмови постачальника від задоволення пред`явлених покупцем вимог щодо якості поставленого товару, відповідно до якого остаточний висновок про якість товару приймається за результатами незалежної експертизи. Відповідно до наданого відповідачем протоколу вимірювань № 33 методом визначення міцності бетону за контрольними зразками від 19.03.2025, зразки бетону «Кіцмань С32/40», доба твердіння - 341 день, має міцність 49, 75 та 51, 73 МПа відповідно. Вказаний висновок підтверджує відповідність бетонної суміші, яка поставлялася позивачу 12.04.2024, вимогам ДСТУ Б В.2.7-214:2009 «Будівельні матеріали. Бетони. Методи визначення міцності за контрольними зразками» та ДСТУ 9208:2022 «Бетони важкі. Технічні умови».

Крім цього, судова колегія зауважує, що при зверненні до суду з даним позовом позивач покликався на нездійснення відповідачем поставки товару за спірним договором поставки, а в ході розгляду цієї справи судами, позивач посилається на неналежну якість поставленого відповідачем бетону, що свідчить про суперечливу поведінку позивача.

Досліджуючи поставку товару «бетон C32/40 P4 W6 F200 щебінь гранітний 5-20 з додаванням базальтової фібри БРР-1.24.76» на загальну суму 113940,00 грн, яка здійснювалася за товарно-транспортними накладними від 12.04.2024 за № Р303 і №Р315, а також видатковими накладними за № 303 і №315, транспортними засобами VOLVO, номерний знак НОМЕР_4 , й MERCEDES-BENZ, номерний знак НОМЕР_5 , водіями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , судова колегія приймає до уваги визнання відповідачем у відзиві на позов факту нездійснення поставки бетону на об`єкт замовника за вказаними товарно-транспортними накладними, що в силу ч.1 ст. 75 ГПК України, не підлягає доказуванню.

Водночас, судом також встановлено, що відповідачем повернуто позивачу як надмірно сплачені грошові кошти в сумі 14375, 00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 153 від 19.03.2025.

Підсумовуючи наведене, з врахуванням дослідження наявних в матеріалах справи доказів та встановлення дійсних обставин справи, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про: - відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 180405,00 грн за порушення умов договору щодо поставки товару, оскільки нездійснення відповідачем поставки бетону на вказану суму не доведено позивачем належними та допустимими доказами; - задоволення позовних вимог в сумі 113940,00 грн, позаяк такі визнані відповідачем; - закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України в частині стягнення з відповідача 14375, 00 грн, оскільки означені кошти були повернуті відповідачем позивачу як надмірно сплачені.

За змістом ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З врахуванням викладеного вище в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм чинного законодавства, наведених правових позицій Верховного Суду та встановлених обставин справи.

Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування ухваленого у цій справі рішення.

Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Щодо заяви відповідача, наведеної у відзиві на апеляційну скаргу, про стягнення з позивача на його користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн, судова колегія зазначає таке:

Згідно з частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У частині 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як зазначено вище, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив суд апеляційної відшкодувати йому за рахунок позивача 20000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження розміру яких, відповідач долучив до відзиву ордер на надання правової допомоги виданий ТОВ «ВГР Сервіс» адвокату Щадей Н.В. серії АТ № 1103889 від 12.06.2025; додаток №2 до договору про надання правничої допомоги № 2025/03-4 від 12.06.2025, в якому, серед іншого, сторони погодили фіксований розмір вартості наданих послуг, який становить 20000,00 грн; платіжну інструкцію за № 398 від 12.06.2025 на суму 20000,00 грн, в якій в призначенні платежу вказано: «за послуги згідно додаткової угоди № 2 від 12.06.20225 без ПДВ».

12.06.2025 року між ТОВ «ВГР Сервіс» та Адвокатським об`єднанням «КЕЙ ПАРТНЕРС» (далі об`єднання) було укладено додаток №2 до договору про надання правничої допомоги №2025/03-4 від 12.03.2025 (копія якого (договору) міститься в матеріалах справи).

За змістом договору та додатку до договору, клієнт (відповідач) доручив об`єднанню підготувати та подати до Західного апеляційного господарського суду необхідні процесуальні документи (з правом підпису таких) та здійснити представництво інтересів клієнта у справі № 909/113/25 у суді апеляційної інстанції з наданням усіх правомочностей, які надані клієнту процесуальним законодавством.

Вартість надання вказаних послуг була визначена сторонами у фіксованому розмірі, що не залежить від кількості фактично наданих послуг, та становить 20 000,00 грн.

Відповідно до статті 131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

За статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин першої та другої статті 58 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник, при розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судові витрати на оплату послуг адвоката підлягають відшкодуванню лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату або адвокатському об`єднанню стороною, котрій такі послуги надавались, оплата послуг адвоката підтверджується відповідними фінансовими документами, і якщо такі послуги надавались адвокатом, а не будь-яким представником.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України урегульовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частин 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.05.2023 у справі № 915/1788/21)

Позивач своїм правом, визначеним ст. 126 ГПК України, не скористався, письмових заперечень на заяву відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суду апеляційної інстанції не подав, водночас заперечення щодо розміру заявлених відповідачем до стягнення з позивача витрат на професійну допомогу обмежились лише усною заявою його представника, зробленою в ході судового засідання, без належного обґрунтування невідповідності заявлених витрат критеріям розумності та доцільності.

Досліджуючи розмір понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу через призму реальності, необхідності та розумності таких витрат, аналізуючи долучені відповідачем докази на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, приймаючи до уваги відсутність письмових заперечень позивача з належним обґрунтуванням неспівмірності розміру понесених витрат, судова колегія вважає за доцільне задоволити заяву ТОВ «ВГР Сервіс» та стягнути з ТОВ «Ріола-Модуль ЛТД» на користь відповідача 20000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «РІОЛА - МОДУЛЬ ЛТД» відмовити.

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.05.2024 у справі № 909/113/25 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РІОЛА - МОДУЛЬ ЛТД» (вул. Шлюзова, буд. 4, м. Вишгород, Вишгородський район, Київська область, 07300; ідентифікаційний код: 21650831) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВГР СЕРВІС» (вул. Карпатська, буд. 172, м. Коломия, Коломийський район, Івано-Франківська область, 78203; ідентифікаційний код: 22194022) 20000,00 грн (двадцять тисяч гривень) за надання правничої допомоги.

Господарському суду Івано-Франківської області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає оскарженню.

Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

повна постанова складена 29.09.2025

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік