РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.09.2025Справа № 910/3070/21 (910/7462/25)
За заявою Ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнет" арбітражного керуючого Бандури Івана Васильовича

до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

про покладення солідарної відповідальності та стягнення 23 267 538,54 грн.

у справі № 910/3070/21

За заявою Акціонерного товариства "Асвіо Банк" (14000, м. Чернігів, вул. Преображенська, 2, ідентифікаційний номер 09809192)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнет" (04166, м. Київ, провулок Тбіліський, 1, ідентифікаційний номер 31956217)

про банкрутство

Суддя Мандичев Д.В.

Секретар судового засідання Улахли О.М.

Представники сторін:

позивач - Бандура І.В.,

від відповідача - ОСОБА_9

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/3070/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнет" .

До суду надійшла заява ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнет" арбітражного керуючого Бандури Івана Васильовича до ОСОБА_1 про покладення солідарної відповідальності та стягнення 23 267 538,54 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 06.08.2025.

10.07.2025 до суду надійшов відзив ОСОБА_1 на позовну заяву.

У судовому засіданні 06.08.2025 судом оголошено перерву до 10.09.2025.

У судове засідання, призначене на 10.09.2025, з`явилися позивач та представник відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява розпорядника майна, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.04.2021 у справі № 910/3070/21 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «ЛЮНЕТ», призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Гаращенка Ігоря Володимировича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 1839 від 08.02.2018). Даною ухвалою також визнано грошові вимоги Акціонерного товариства «Асвіо Банк» (код 09809192, адреса: 14000, м. Чернігів, вул. Преображенська, буд. 2, м. Чернігів, 14000, Україна) до боржника у розмірі 3 280 814,75 грн. (основний борг - 3 067 847,63 грн., штрафні санкції - 212 967,12 грн.).

Постановою Господарського суду м. Києва від 24.11.2021 у справі № 910/3070/21, визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру ТОВ «ЛЮНЕТ», ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Гаращенко Ігоря Володимировича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 1839 від 08.02.2018).

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.02.2024 у справі № 910/3070/21, відсторонено арбітражного керуючого Реверука Петра Костянтиновича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 783 від 08.04.2013) від виконання повноважень ліквідатора ТОВ «ЛЮНЕТ», ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Бандуру Івана Васильовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 51 від 08.02.2013).

Як зазначає ліквідатор у поданій заяві, під час виконання своїх повноважень у ліквідаційній процедурі Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» арбітражним керуючим Бандурою І.В. було виявлено порушення колишнім керівником боржника ОСОБА_1 вимог ч. 6 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства, на підтвердження чого ліквідатором наведено наступні обставини.

Так, ліквідатором вказано, що станом на лютий місяць 2020 року у Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮНЕТ» існувала у тому числі заборгованість перед щонайменше двома кредиторами (АТ «Асвіо Банк» та АТ «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської») у розмірі 5 292 720,99 грн., строк погашення якої настав за умовами правочинів, укладеними між зазначеними юридичними особами та Товариством з обмеженою відповідальністю «Люнет».

У контексті доведення того, що розмір всіх активів боржника є меншим, ніж сумарний розмір зобов`язань перед відомими кредиторами боржника ліквідатором наголошено на правовому висновку Верховного Суду, який викладено у постановах від 09.06.2022 у справі № 904/76/21 та від 06.10.2022 у справі № 903/988/20, де в контексті необхідності встановлення добросовісності керівника боржника щодо дотримання вимог абзацу 1 ч. 6 ст. 34 КУзПБ, зазначено, що стан загрози неплатоспроможності, тобто об`єктивне банкрутство - критичний момент з настанням якого боржник через зниження вартості чистих активів став нездатним у повному обсязі задовольнити вимоги кредиторів, у тому числі і щодо сплати обов`язкових платежів».

Згідно з абзацом 15 п. 4 П(с)БО 19, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.07.1999 № 163 (зі змінами та доповненнями), чисті активи - активи підприємства за вирахуванням його зобов`язань. Тобто вартість чистих активів визначається як різниця між всіма активами підприємства та його зобов`язаннями, а тому отриманий результат розміру «чистих активів» відповідає показнику рядка 1495 розділу 1 «Власний капітал» пасиву балансу боржника. Отже, з метою оцінки фінансового стану боржника, потрібно визначити, яку частку в його пасивах займає власний капітал, розмір якого є еквівалентом вартості чистих активів, а яка припадає на зобов`язання.

Так, ліквідатором зазначено, що зі змісту наявних у матеріалах справи фінансових показників діяльності боржника - ТОВ «Люнет» вбачається наступне, а саме:

- на кінець звітного року 2018 показник рядка 1495 розділу 1 «Власний капітал» пасиву балансу боржника, який по суті є еквівалентом розміру чистого активу, становить 6 725,60 тис. грн., тоді як розмір поточних зобов`язань на кінець звітного року 2010 становить 10 936,90 тис. грн. (код рядка 1690);

на кінець звітного року 2019 показник рядка 1495 розділу 1 «Власний капітал» пасиву балансу боржника, який по суті є еквівалентом розміру чистого активу, становить 7 632,60 тис. грн., тоді як розмір поточних зобов`язань на кінець звітного року 2019 становить 16 793,80 тис. грн (код рядка 1690);

за перше півріччя 2020 року показник рядка 1495 розділу 1 «Власний капітал» пасиву балансу боржника, який по суті є еквівалентом розміру чистого активу, становить 7 649,00 тис. грн., тоді як розмір поточних зобов`язань на кінець звітного періоду становить 49 833,70 тис. грн. (код рядка 1690).

Вказані обставини, на переконання ліквідатора, підтверджують, що як станом на кінець 2018 року, так і станом на 30.06.2020 за рахунок вартості чистих активів боржник був нездатним задовольнити вимоги кредиторів ТОВ «Люнет», що, як зазначив Верховний Суд у п. 80 постанови від 09.06.2022 у справі № 904/76/21, свідчить про перебування боржника у стані загрози неплатоспроможності, тобто об`єктивне банкрутство.

Зважаючи на те, що Верховний Суд наголошує на тому, що при визначенні ознак загрози неплатоспроможності слід (у тому числі) керуватися показниками фінансової звітності боржника (бухгалтерських балансів), ліквідатором у поданій заяві наголошено на тому, що боржник з 2018 року перебуває у стані поточної неплатоспроможності.

Відповідно до абзацу 3 підпункту 3.4 Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 № 14 (далі по тексту - Методичні рекомендації), поточною неплатоспроможністю характеризується фінансовий стан будь-якого підприємства, якщо на конкретний момент у зв`язку з випадковим збігом обставин тимчасово суми наявних у нього коштів і високоліквідних активів недостатньо для погашення поточного боргу, що відповідно до законодавчого визначення розглядається як неспроможність суб`єкта підприємницької діяльності виконати після настання встановленого строку їх сплати грошові зобов`язання перед кредиторами, у тому числі із заробітної плати, а також виконати зобов`язання щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів) не інакше як через відновлення платоспроможності.

Вказане положення повністю узгоджується зі змістом абзацу 16 ч. 1 ст. 1 КУзПБ, де зазначається, що неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.

Ліквідатором зазначено, що вищенаведене співвідношення понять «поточна неплатоспроможність» (Методичні рекомендації) та «неплатоспроможність» (КУзПБ) вказує на чіткий взаємозв`язок між ознаками (критеріями) поточної неплатоспроможності та ознаками загрози неплатоспроможності, які обумовлюють обов`язок звернення боржника до господарського суду із заявою про відкриття справи про банкрутство.

Водночас згідно з вказаними Методичними рекомендаціями визначення поточної неплатоспроможності здійснюється за формулою: ДФІук [довгострокові фінансові інвестиції, які обліковуються за методом участі в капіталі інших підприємств] + ДФІін [довгострокові фінансові інвестиції - інші] + ГК [грошові кошти та їх еквіваленти в національні та іноземній валюті, поточні фінансові інвестиції] - ПК [поточні зобов`язання]. Від`ємний результат розрахунків за вказаною формулою свідчить про поточну неплатоспроможність.

Показник поточної платоспроможності характеризує рівень забезпечення короткотермінових (поточних) фінансових зобов`язань підприємства його поточними (оборотними) активами (за певний термін чи на конкретну дату). Від`ємний результат свідчить про поточну неплатоспроможність підприємства. Протягом всього періоду спостереження має від`ємне значення станом на:

- 31.12.2018: (-47 808,3 тис. грн.);

- 31.12.2019: (-94 447,2 тис. грн.);

- 30.06.2020: (-50 025,7 тис. грн.).

Ліквідатор вказує, що такі результати свідчать про поточну неплатоспроможність підприємства протягом аналізованого періоду.

Таким чином, ліквідатор дійшов висновку, що стосовно боржника протягом аналізованого періоду мали місце ознаки поточної неплатоспроможності, що відповідає законодавчому визначенню його як боржника (абз. 4 ч. 1 ст. 1 КУзПБ) та співвідноситься з ознаками загрози неплатоспроможності як передумови для виникнення обов`язку керівника боржника звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

У зв`язку з тим, що, як мінімум, починаючи з 05.02.2020 і по останню звітну дату, яка передувала відкриттю провадження у справі про банкрутство, боржник перебував у стані поточної неспроможності щодо виконання своїх грошових зобов`язань (згідно з абз. 3 підпункту 3.4 Методичних рекомендацій), то дійсним та доведеним, на думку ліквідатора, є факт наявності загрози неплатоспроможності ТОВ «Люнет», який обумовлював необхідність звернення керівника боржника до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Трактування ознак загрози неплатоспроможності через призму визначених Методичними рекомендаціями від 19.01.2006 № 14 критеріїв поточної неплатоспроможності, які пов`язують неможливість задоволення вимог кредиторів (строк виконання яких настав) із відсутністю у боржника високоліквідних активів (див. визначення в абз. 3 підпункту 3.4 Методичних рекомендацій) у цій конкретній справі є правильним, оскільки такий майновий стан боржника як «поточна неплатоспроможність» є фінансово гіршим у порівняні із майновим станом «загроза неплатоспроможності».

Вказані обставини підтверджені у Звіті про фінансовий стан боржника, де у таблиці 2 (с. 12 Звіту, графа «Поточна платоспроможність») визначено від`ємний показник поточної платоспроможності та розділі «Загальні висновки» зазначено, що ознаки поточної неплатоспроможності присутні протягом всіх аналізованих періодів (с. 39 Звіту).

24.11.2021 при винесенні постанови про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури судом було встановлено, що ознаки поточної неплатоспроможності у товариства присутні всіх протягом аналізованих періодів. За наслідками 2018-2019 років та І півріччя 2020 року оборотні активи перевищують за обсягом суми поточних зобов`язань ТОВ «Люнет», тобто коефіцієнт покриття в даному періоді становить більше 1, а саме: 1,132 в 2018 році; 1,080 в 2019 році та 1,153 в І півріччі 2020 року. Показник забезпечення зобов`язань боржника всіма його активами перевищує одиницю при позитивній рентабельності протягом 2018-2019 років та перевищує одиницю при негативній рентабельності протягом І півріччя 2020 року. Користуючись Методичними рекомендаціями, що затверджені Міністерством економіки щодо визначення ознак фіктивного банкрутства, можна зробити висновок про відсутність ознак фіктивного банкрутства товариства станом на 30 червня 2020 року.

Відтак, суд дійшов висновку, що з урахуванням відомостей про фінансовий стан ТОВ «Люнет», викладених у податковій звітності боржника, станом на 30.06.2020 у боржника було достатньо активів для погашення усієї кредиторської заборгованості, у тому числі перед двома вказаними кредиторами Акціонерним товариством «Асвіо Банк» та Акціонерним товариством «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської» у розмірі 5 292 720,99 грн.

Однак, починаючи з 01.07.2020 будь-яка фінансова та статистична звітність ТОВ «Люнет» не подавалася, що свідчить, на думку ліквідатора, про відсутність активів для погашення кредиторської заборгованості та, зокрема, підтверджується Звітом про фінансовий стан боржника (с. 19 Звіту) з посиланням на матеріали інвентаризації станом на 11.06.2021, які містяться у матеріалах справи.

Таким чином, ліквідатором зазначено про наявність підстав для покладення солідарної відповідальності на колишнього керівника боржника ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

По-перше, ліквідатором зазначено, що з 30.06.2020 будь-яка податкова та статистична звітність Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» не подавалася, а матеріали справи не містять жодних доказів існування будь-яких активів у боржника в період з 01.07.2020, у зв`язку з чим, ліквідатор дійшов висновку, що загроза неплатоспроможності боржника виникла саме з 01.07.2020, яка полягала у нездатності Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» забезпечити за рахунок своїх активів задоволення виконання своїх зобов`язань щонайменше перед двома кредиторами Акціонерним товариством «Асвіо Банк» та Акціонерним товариством «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської» у розмірі 5 292 720,99 грн., строк виконання яких настав за умовами укладених договорів між кредиторами та боржником.

За таких обставин, ліквідатор вказує, що саме з 01.07.2020 обчислюється місячний строк, у який керівник(и) ТОВ «Люнет» був зобов`язаний звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Беручи до уваги момент виникнення заборгованості щонайменше перед двома кредиторами (АТ «Асвіо Банк» та АТ «Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської») у розмірі 5 292 720,99 грн., строк погашення якої настав, а також те, що ОСОБА_1 виконував повноваження керівника тривалий період з 12.03.2020 по 29.03.2021, протягом якого, за даними Звіту по фінансовий стан боржника, існували ознаки поточної неплатоспроможності (у подальшому загроза неплатоспроможності), ліквідатором зазначено, що він ( ОСОБА_1 ) мав достеменно знати про наявність відповідних зобов`язань перед кредиторами. Крім того, на думку ліквідатора, ОСОБА_1 було відомо, що задоволення вимог одного кредитора призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами (через відсутність чистих активів). Зазначене, зокрема, підтверджується фінансовою звітністю ТОВ «Люнет» за перше півріччя 2020 року, яка була підписана колишнім керівником боржника ОСОБА_1 .

Також, ліквідатором зазначено, що ОСОБА_1 не ініціював перед засновниками боржника питання необхідності застосування процедури відновлення платоспроможності ТОВ «Люнет» через процедури банкрутства.

З огляду на викладене, ліквідатором зазначено, що збитковість функціонування ТОВ «Люнет» протягом тривалого часу та його неможливість виконати свої зобов`язання перед контрагентами вказує насамперед на легковажність ставлення керівника до таких обставин, а також на безпідставне ігнорування керівником боржника ОСОБА_1 приписів ч. 6 ст. 34 КУзПБ, які встановлюють місячний строк для звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

На переконання ліквідатора, таку бездіяльність ОСОБА_1 не можна вважати добросовісною, оскільки вона виходить за межі встановлених законодавством строків для звернення до суду з відповідною заявою. Так само, така бездіяльність очевидно створила негативні наслідки для кредиторів у вигляді знецінення належних їм до сплати коштів. Ігнорування наявного у керівника Товариства обов`язку звернутися до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство очевидно свідчить про невжиття всіх можливих зусиль задля уникнення негативних наслідків збиткової роботи боржника для його кредиторів.

На підтвердження недобросовісності дій ОСОБА_1 , як керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет», ліквідатором наведено наступні обставини, а саме:

- відсутність фінансової звітності боржника починаючи з 01.07.2020 у порушення вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», що свідчить про приховування дійсного фінансового стану ТОВ «Люнет»;

- порушення обов`язків керівника щодо ведення господарської ТОВ «Люнет», які передбачені Статутом (підпунктом 8.3.15 пункту 8.3 розділу 8), що знайшло свій прояв в укладенні значних правочинів без відповідного рішення загальних зборів: укладення Договору субпідряду № 1707/2020 від 17.07.2020, що значно перевищує 50% вартості чистих активів товариства, відповідно до останньої затвердженої фінансової звітності (відповідне рішення загальних зборів кредиторів відсутнє);

- маніпуляція даними (введенням в оману) та/або підробкою документів, що підтверджується самими свідченнями відповідача які неодноразово викладалися у процесуальних документах у межах справи про банкрутство: зокрема, у відзиві на заяву про застосування субсидіарної відповідальності, який міститься у матеріалах провадження 910/13835/24, на сторінці 6 якого ОСОБА_1 вказав, що його було звільнено з посади керівника ТОВ «ЛЮНЕТ» з 06.09.2020 відповідно до Протоколу Загальних зборів Учасників боржника № 18/2 від 06.09.2020, на підставі якого було винесено Наказ № Б-03/09-20 від 06.09.2020. У той же час, не будучи керівником боржника (за його твердженнями) ОСОБА_1 підписує Додаткову угоду № 1 від 17.09.2020 до Договору субпідряду № 1707/2020 від 17.07.2020, Додаткову угоду № 2 від 21.09.2020 до Договору субпідряду № 1707/2020 від 17.07.2020 та Додаткову угоду № 1 від 29.09.2020 до Договору підряду № 65 від 07.07.2020, копії яких було надано ТОВ «Інфраред Констракшн» (ТОВ «Еліткомфортбуд») на інформаційний запит ліквідатора.

Враховуючи викладене, ліквідатором зазначено, що ОСОБА_1 , як колишнім керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет», не дотримано місячний строк звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство з моменту настання строку виконання боржником зобов`язань (05.02.2020) щонайменше перед двома його кредиторами (АТ «Асвіо Банк» та АТ «ЗЗБК ім. Ковальської») разом із фактом перевищення в той самий момент сумарного розміру цих зобов`язань (5 292 720,99 грн.) над розміром всіх чистих активів боржника (з 01.07.2020 - 0,00 грн./відсутні взагалі), що в сукупності свідчить про ознаки загрози неплатоспроможності боржника.

Допущення вказаних порушень згідно з приписами абзацу 2 ч. 6 ст. 34 КУзПБ, має наслідком застосування на колишнього керівника боржника солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів.

В обгрунтування заявленого розміру солідарної відповідальності ліквідатором зазначено, що аналіз правових висновків постанови Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 908/3236/21 дозволяє дійти висновку, що керівники боржника є солідарними боржниками за вимогами кредиторів такого підприємства. При цьому, та обставина, що відповідні кошти мають зараховуватися до ліквідаційної маси вказує на те, що при визначенні розміру відповідальності солідарного боржника слід керуватися реєстром вимог кредиторів.

Загальна сума вимог кредиторів за реєстром вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» становить 23 267 538,54 грн. Відтак, ліквідатором заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_1 в якості солідарної відповідальності 23 267 538,54 грн.

Заперечуючи проти поданої ліквідатором заяви про покладення на ОСОБА_1 солідарної відповідальності та стягнення 23 267 538,54 грн., відповідачем у поданому відзиві зазначено наступне.

По-перше, ОСОБА_1 зазначено, що він обіймав посаду керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» у період з 10.03.2020 по 06.09.2020. При цьому, між ОСОБА_1 та попереднім керівником боржника ОСОБА_2 не підписувався жодний акт приймання-передачі справ, інформація про наявність значної заборгованості товариства та існування ознак стійкої неплатоспроможності Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» не була доведена до відома ОСОБА_1 про вступі на посаду. Відповідачем зазначено, що про існування кредиторської заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» ОСОБА_1 дізнався лише після вчинення виконавчих дій в межах виконавчих проваджень про стягнення заборгованості з боржника, які були відкриті у період з 10.03.2020 по 06.09.2020. При цьому, відповідач вказує, що всі суми заборгованості товариства, які виникли у вказаний період, були погашені боржником у порядку виконання судових рішень.

По-друге, щодо доводів ліквідатора стосовно існування ознак недобросовісності у діях ОСОБА_1 як керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» (неподання фінансової звітності боржника у період з 01.07.2020, що свідчить про приховування дійсного фінансового стану ТОВ «Люнет»; порушення ОСОБА_1 обов`язків керівника щодо ведення господарської діяльності ТОВ «Люнет», які передбачені підпунктом 8.3.15 пункту 8.3 розділу 8 статуту товариства, що знайшло свій прояв в укладенні значних правочинів без відповідного рішення загальних зборів (укладення Договору субпідряду № 1707/2020 від 17.07.29020, що значно перевищує 50 % вартості чистих активів товариства, відповідно до останньої поданої боржником фінансової звітності без відповідного рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет»); маніпуляція даними та/або підробкою документів щодо моменту звільнення ОСОБА_1 з посади керівника боржника (06.09.2020) та підписання ОСОБА_1 господарських договорів 17.09.2020, 21.09.2020 та 29.09.2020, тобто після його звільнення з посади керівника боржника) відповідачем зазначено, що відповідні обставини були досліджені Господарським судом міста Києва у рішенні від 04.06.2025 по справі № 910/3070/21 (910/13835/24) за заявою ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» арбітражного керуючого Бандури І.В. про покладення субсидіарної відповідальності на ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за доведення Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» до банкрутства та були відхилені судом.

По-третє, відповідачем зазначено, що у постанові Верховного Суду від 19.11.2024 по справі № 910/3070/21 було встановлено ряд обставин, які спростовують доводи ліквідатора, викладені у поданій заяві, а саме: економічні ознаки дій з доведення до банкрутства Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» протягом 2018 - 2019 років та І півріччя 2020 року відсутні; ОСОБА_1 було звільнено з посади директора боржника з 06.09.2020 за власним бажанням та призначено тимчасово виконуючим обов`язки директора боржника ОСОБА_3 за наданням відповідного обсягу повноважень, відтак обов`язок щодо подання фінансової та податкової звітності лежав не на ОСОБА_1 ; суд апеляційної інстанції не надав оцінку наданим ОСОБА_1 доказам (Договір підряду № 65 від 07.07.2020, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Люнет» та Державним підприємством «Служба місцевих автомобільних доріг у Закарпатській області») з точки зору вжиття чи невжиття активних заходів ОСОБА_1 як директором, для подолання фінансових ускладнень ТОВ «Люнет», що потребують оцінки при з`ясуванні судом обставин наявності дій чи бездіяльності керівника для погашення наявної заборгованості.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 у поданому відзиві наголосив про відсутність правових підстав для застосування до нього, як до колишнього керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет», солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет».

Із введенням у дію з 21.10.2019 КУзПБ запроваджено солідарну відповідальність за порушення вимоги цього Кодексу щодо обов`язку та строку для звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство (зокрема у разі загрози неплатоспроможності), визначено суб`єктом цієї відповідальності керівника боржника та встановлено строк для виконання боржником відповідного обов`язку - один місяць.

Так, згідно з частиною 6 статті 34 КУзПБ (у редакції, чинній на момент введення в дію КУзПБ) боржник зобов`язаний у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі у разі, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами (загроза неплатоспроможності), та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Якщо керівник боржника допустив порушення цих вимог, він несе солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів. Питання порушення керівником боржника зазначених вимог підлягає розгляду господарським судом під час здійснення провадження у справі. У разі виявлення такого порушення про це зазначається в ухвалі господарського суду, що є підставою для подальшого звернення кредиторів зі своїми вимогами до зазначеної особи.

У подальшому до вказаної норми внесено зміни, зокрема, щодо визначення суб`єктами відповідальності органів управління боржника (Закон України №2971-ІХ від 20.03.2023).

Солідарна відповідальність полягає у залученні третіх осіб - керівника (органів управління) боржника, який (які) не звернувся (звернулися) до господарського суду про відкриття провадження у справі про банкрутство в місячний термін у разі наявності загрози неплатоспроможності юридичної особи, щодо якої в подальшому відкрито та здійснюється провадження у справі про банкрутство, до солідарного обов`язку з виконання грошових зобов`язань боржника. Тобто солідарна відповідальність є правовим механізмом захисту та відновлення прав кредиторів (які були необізнані з вини боржника про стан його неплатоспроможності як під час вступу з ним у господарські відносини, так і після цього, під час погіршення платоспроможності боржника до стану загрози неплатоспроможності) за рахунок особистого майна керівника (органів управління) боржника, тобто майна, відмінного від майна боржника. Подібний за змістом висновок наведений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №910/2971/20, від 09.06.2022 у справі №904/76/21.

Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 04.09.2024 у справі №908/3236/21 зауважив, що застосуванням "солідарної відповідальності" законодавець стимулює виконання боржником обов`язку з подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство за наявності відповідних умов (загрози неплатоспроможності), тоді як для кредитора подання такої заяви є правом, обумовленим лише наявністю у нього незадоволених/невиконаних боржником зобов`язань за вимогами кредитора (стаття 1, частини 1, 2 статті 34, частина 6 статті 39 КУзПБ).

У справі про банкрутство солідарна відповідальність покладається за таке порушення (неподання боржником, який перебував у стані загрози неплатоспроможності, заяви про відкриття справи про банкрутство), наслідком якого є такі негативні наслідки як неможливість виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами у разі задоволення вимог одного або кількох кредиторів боржника.

У зв`язку з цим Верховний Суд у зазначеній постанові у справі №908/3236/21 дійшов висновку, що термін "солідарна відповідальність за незадоволення вимог кредиторів" у частині 6 статті 34 КУзПБ застосовується в іншому значенні, ніж згідно з положеннями Цивільного кодексу України. Тому положення частини 6 статті 34 КУзПБ з урахуванням статті 22 Цивільного кодексу України та mutatis mutandis висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц, слід розуміти як відповідальність порушника за збитки, завдані боржнику та, відповідно, його кредиторам.

Солідарна відповідальність має деліктну природу, що узгоджується із частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Також Верховний Суд у постанові від 04.09.2024 у справі №908/3236/21 зауважив, що закон визначає суб`єктом правопорушення керівника як одноособовий орган управління підприємства боржника, а згідно зі змінами, внесеними Законом України від 20.03.2023 №2971-IX, - суб`єктами правопорушення, а отже, і солідарної відповідальності є органи управління боржника, які можуть бути як одноособовим органом управління, так і колективними.

Водночас термін "органи управління боржника" у частині 6 статті 34 КУзПБ застосовується не у тому значенні, яке має цей термін за положеннями Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до статті 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. За приписами частини 1 статті 92 зазначеного Кодексу юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Тож, оскільки органи управління юридичної особи не є учасниками цивільних відносин, суб`єктами права, вони не можуть нести відповідальність, а при належному тлумаченні частини 6 статті 34 КУзПБ під суб`єктами відповідальності слід розуміти членів органів управління боржника - юридичної особи.

Притягнення керівників, засновників (учасників, акціонерів) боржника, інших осіб боржника до солідарної, субсидіарної відповідальності є винятковим механізмом відновлення порушених прав кредиторів. У його застосуванні необхідно враховувати як сутність конструкції юридичної особи, яка передбачає майнову відособленість цього суб`єкта, його самостійну відповідальність, наявність у засновників, які входять до складу органів управління юридичної особи, широкої свободи розсуду при прийнятті (узгодженні) ділових рішень, і заборона заподіяння ними шкоди незалежним учасникам обороту у вигляді недобросовісного використання інституту юридичної особи.

Кожен учасник цивільного/господарського обороту, що укладає угоди з певною юридичною особою, має намір отримати відповідний результат, що можливим є лише за платоспроможності цієї юридичної особи. Вичерпну інформацію про фінансове (майнове) становище юридичної особи має її керівник як одноосібний виконавчий орган, який повинен діяти розумно і сумлінно, зокрема, щодо контрагентів боржника.

Отже, визначення керівника боржника (а з урахуванням змін, внесених Законом України від 20.03.2023 №2971-IX, - членів органів управління боржника) суб`єктом солідарної відповідальності узгоджується з наведеними положеннями частини 1 статті 92 Цивільного кодексу України, через що саме на керівника (членів органів управління) боржника покладений обов`язок у встановлених законом випадках ініціювати справу про банкрутство, і, відповідно, і нести відповідальність у разі невиконання цього обов`язку.

Для покладення солідарної відповідальності на керівника/члена органу управління боржника істотне значення має встановлення моменту виникнення в нього обов`язку звернутися до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.

Момент виникнення такого обов`язку залежить у кожному конкретному випадку від наявності об`єктивних юридичних фактів, що підтверджують виникнення загрози неплатоспроможності та вочевидь свідчать про неможливість продовження нормальної господарської діяльності без негативних наслідків для боржника та його кредиторів.

За буквального прочитання частини 6 статті 34 КУзПБ загроза неплатоспроможності відповідно до цього Кодексу настає у разі, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами.

А тому для покладення солідарної відповідальності у справі про банкрутство доцільним є визначення моменту, коли задоволення нею вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами.

Умовами для встановлення щодо боржника такого складного за своїм змістом юридичного факту, як загроза неплатоспроможності боржника, є одночасна (зокрема протягом місячного періоду, визначеного частиною 6 статті 34 КУзПБ) наявність таких юридичних фактів:

- існування у боржника щонайменше перед двома кредиторами зобов`язань, строк виконання яких настав та визначається за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо);

- розмір всіх активів боржника є меншим, ніж сумарний розмір зобов`язань перед всіма кредиторами боржника, строк виконання яких настав за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо), тобто такий майновий стан боржника за всіма його показниками (основними фондами, дебіторською заборгованістю, строк виконання зобов`язань щодо якої настав, тощо), який за оцінкою сукупної вартості всіх активів боржника очевидно не здатний забезпечити задоволення вимог виконання зобов`язань перед всіма кредиторами, строк виконання яких настав, ні у добровільному, ні у передбаченому законом примусовому порядку.

При цьому зобов`язання, що підтверджують виникнення загрози неплатоспроможності, мають бути реальними та документально підтвердженими. Для визначення ознак загрози неплатоспроможності правове значення має сукупний розмір боргових зобов`язань, а не їх структура, оскільки при аналізі фінансового стану боржника із загального переліку зобов`язань не виключаються ті, які не дають змогу кредитору ініціювати процедуру банкрутства.

Отже, загроза неплатоспроможності боржника розкривається законодавцем через його фінансово-економічний стан, основним визначальним критерієм якого є нездатність боржника відповісти за своїми зобов`язаннями належним йому майном (активами) і тим самим виконати грошові зобов`язання в повному обсязі перед всіма кредиторами.

Фінансово-економічний стан, що визначається на підставі відповідних показників матеріального, фінансового стану боржника та стану його господарської діяльності (з контрагентами тощо) як загроза неплатоспроможності, має бути не умовно-тимчасовим, а стабільно-незворотним для боржника і наслідки такого стану мають безпосередньо впливати на стан розрахунків з кредиторами.

Саме така стійкість та незворотність стану фінансово-господарської діяльності боржника, зокрема в частині розрахунків з кредиторами, і відрізняє загрозу неплатоспроможності боржника від іншого його стану фінансово-господарської діяльності, що має тимчасовий характер, і передбачає реальну (обґрунтовану матеріально-фінансовими показниками) можливість боржника у межах звичайної господарської діяльності у розумні строки змінити та відновити свої фінансові й економічні показники, що нададуть можливість боржнику в межах звичайного режиму господарської діяльності виконувати свої зобов`язання перед контрагентами та задовольняти грошові вимоги кредиторів.

При цьому доцільно враховувати реальні (доведені належними доказами) майбутні зміни вартості та/або складу активів, з використанням яких можуть бути задоволені вимоги кредиторів, що відбудуться (повинні відбутись) протягом відповідного місяця, тому що керівник має право посилатись на реальні очікування зміни складу та вартості активів, фінансового стану підприємства з огляду на його господарську діяльність.

У практиці Верховного Суду виявлення "ознак загрози неплатоспроможності" пов`язане з наданням судами оцінки:

- зібраним у справі доказам щодо підстав, обставин та дати виникнення у боржника перед кредитором зобов`язання, невиконання якого обумовило звернення із заявою про відкриття провадження у цій справі;

- доказам, наданим на підтвердження підстав, обставин та дати виникнення у боржника зобов`язань перед іншими кредиторами у справі;

- доказам щодо вартості майнових активів боржника станом на той звітний період, коли у нього виникли та одночасно тривали зобов`язання перед щонайменше двома кредиторами боржника.

Крім того, судом можуть бути враховані висновки експертів (фахівців), аудиторські висновки, висновки за результатами перевірки фінансово-господарської діяльності боржника, у тому числі податковими органами, доповідні записки (інші звернення до керівника) працівників боржника (бухгалтерів, юристів тощо) про наявність відповідних обставин та загроз, фінансово-господарська та/або податкова звітність щодо діяльності боржника, рішення суду про стягнення або інші обмеження щодо фінансово-господарської діяльності боржника тощо.

Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду (зокрема викладеною в постановах Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №910/2971/20, від 09.06.2022 у справі №904/76/21) частиною 6 статті 34 КУзПБ закріплено презумпцію вини керівника (органів управління) боржника у недотриманні ним обов`язку визначеного абзацом першим цієї норми, адже положення абзацу першого цієї норми визначають імперативний обов`язок керівника (органів управління) боржника зі звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Така презумпція полягає в наявності причинно-наслідкового зв`язку між неподанням керівником (органами управління) боржника заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство та негативними наслідками для кредиторів у вигляді неможливості погашення збільшеної заборгованості.

Однак наведена презумпція є спростовною, оскільки керівник (орган управління) боржника, на якого покладено тягар доведення відповідних обставин, може довести відсутність причинного зв`язку між неможливістю задоволення вимог кредиторів і невиконанням ним обов`язку, визначеного абзацом 1 частини 6 статті 34 КУзПБ, щодо звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Тлумачення норм статей 13, 92 Цивільного кодексу України у взаємозв`язку з положеннями статті 34 КУзПБ свідчить, що керівник (орган управління) боржника зобов`язаний діяти добросовісно, розумно не лише по відношенню до юридичної особи, а й щодо кредиторів та, враховуючи права та законні інтереси останніх, зокрема, повинен своєчасно їх інформувати про стан неплатоспроможності боржника, сприяти їм в отриманні такої інформації, що має вплив на прийняття ними рішень щодо порядку взаємодії з боржником.

Невиконання керівником (органами управління) боржника вимог абзацу 1 частини 6 статті 34 КУзПБ щодо звернення до суду в місячний строк за наявності визначених цією нормою підстав із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника свідчить по суті про недобросовісне приховування ним від кредиторів інформації щодо незадовільного майнового становища боржника.

Керівник боржника як особа, що притягується до солідарної відповідальності, спростовуючи названу презумпцію, має право довести добросовісність, розумність своїх дій у недотримані вимог абзацу 1 частини 6 статті 34 КУзПБ.

Якщо керівник (орган управління) боржника доведе, що виникнення обставин, визначених абзацом 1 частини 6 статті 34 КУзПБ, не свідчило про стан загрози неплатоспроможності, тобто об`єктивне банкрутство (критичний момент з настанням якого боржник через зниження вартості чистих активів став нездатним у повному обсязі задовольнити вимоги кредиторів, у тому числі і щодо сплати обов`язкових платежів), і він, незважаючи на тимчасові фінансові ускладнення, добросовісно розраховував на їх подолання в розумний строк, доклав залежних від себе максимальних зусиль для досягнення такого результату, то такий керівник (орган управління) з урахуванням загальноправових принципів юридичної відповідальності може бути звільненим від солідарної відповідальності.

У постанові від 04.09.2024 у справі №908/3236/21 Верховний Суд також зауважив, що суд зазначає про очевидну відсутність загрози неплатоспроможності боржника якщо:

- звернення або незвернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство жодним чином не впливає і не змінює стану та порядку розрахунків з кредиторами, не призводить до порушення їхніх прав на задоволення вимог до боржника (інших негативних наслідків для кредиторів: простій, збитки, штрафні санкції внаслідок невиконання боржником зобов`язання перед кредиторами);

- внаслідок неподання боржником відповідної заяви не змінились/не погіршились його розрахункові можливості (можливості відповідати за зобов`язаннями, зокрема і належними йому активами: майном, коштами, правом вимоги до третіх осіб тощо).

Розглядаючи позов в межах справи про банкрутство, суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, не повинен обмежуватися дослідженням доказів, наданих заявником та іншими учасниками провадження (матеріали позовного провадження), але має в силу наведених вище особливостей природи банкрутства надавати оцінку заявленим вимогам з урахуванням дослідження усієї сукупності доказів, в тому числі і тих, що містяться в матеріалах справи про банкрутство боржника (аналогічний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.11.2019 у справі № 911/2548/18).

Задля встановлення обставин, необхідних для вирішення спору в даній справі, суд досліджує та надає оцінку доказам, що містяться у матеріалах даної справи, справи № 910/3070/21 (910/13835/24) за заявою ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» арбітражного керуючого Бандури І.В. про покладення субсидіарної відповідальності на ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за доведення боржника до банкрутства, а також справи № 910/3070/21 за заявою Акціонерного товариства «Асвіо банк» про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет».

Для визначення моменту виникнення загрози неплатоспроможності у Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» судом проаналізовано фінансову звітність боржника за 2018, 2019 та І півріччя 2020 року (фінансові звіти суб`єкта малого підприємництва за відповідний період із значенням балансів станом на 31.12.2018, 31.12.2019 та 30.06.2020 року), а також кредиторську заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет», розмір якої визначено ухвалами Господарського суду міста Києва в даній справі, її структуру, моменти виникнення у боржника зобов`язань з її погашення перед кредиторами, тощо, та встановлено наступне.

Загальний розмір кредиторської заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет», визнаний судом у справі № 910/3070/21, складає 23 267 538,54 грн.

Як вбачається з фінансової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» за 2018, 2019 та І півріччя 2020 року, ознаки поточної неплатоспроможності у товариства присутні протягом всіх аналізованих періодів. За наслідками 2018-2019 років та І півріччя 2020 року оборотні активи перевищують за обсягом суми поточних зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнет", тобто коефіцієнт покриття в даному періоді становить більше 1, а саме: 1,132 в 2018 році; 1,080 в 2019 році та 1,153 в І півріччі 2020 року. Показник забезпечення зобов`язань боржника всіма його активами перевищує одиницю при позитивній рентабельності протягом 2018-2019 років та перевищує одиницю при негативній рентабельності протягом І півріччя 2020 року.

Таким чином, з урахуванням відомостей про фінансовий стан Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнет", викладених у звітності боржника, станом на 30.06.2020 у боржника було достатньо активів для погашення усієї кредиторської заборгованості, у тому числі перед двома зазначеними ліквідатором у поданій заяві кредиторами Акціонерним товариством "Асвіо Банк" та Акціонерним товариством "Завод залізобетонних конструкцій ім. Світлани Ковальської" у розмірі 5 292 720,99 грн. (заборгованість зазначена станом на лютий 2020 року), відтак у керівництва боржника у вказаний період не виник обов`язок у розумінні ч. 6 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства звертатися до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет».

Проаналізувавши період господарської діяльності боржника з 01.07.2020 до відкриття провадження у справі № 910/3070/21 за заявою Акціонерного товариства «Асвіо Банк» про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2021, суд зазначає наступне.

По-перше, судом відхиляються доводи ліквідатора арбітражного керуючого Бандури І.В. стосовно того, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» були відсутні будь-які активи, починаючи з 01.07.2020. Як вбачається з банківських виписок по рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет», відкритому в Акціонерному товаристві «Комерційний банк «Глобус», які були долучені ліквідатором арбітражним керуючим Бандурою І.В. до заяви про застосування субсидіарної відповідальності до керівників та учасників боржника за доведення товариства до банкрутства (справа № 910/3070/21 (910/13835/24), 01.09.2020 та 29.09.2020 на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» надійшли від Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг у Закарпатській області» грошові кошти в розмірі 6 340 253,56 грн. та 3 179 744,82 грн. відповідно в якості оплати за Договором підряду № 65 від 07.07.2020.

Крім того, щонайменше станом на 30.06.2020 згідно з фінансовою звітністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» за боржником обраховувалися основні засоби на суму 244,7 тис. грн., запаси на суму 14 472,7 тис. грн., дебіторська заборгованість за продукцію, товари, послуги та роботи на суму 5 283 тис. грн., інша поточна дебіторська заборгованість на суму 34 516 тис. грн., гроші та їх еквіваленти на суму 29,9 тис. грн., а також інші оборотні активи на суму 3 158,3 тис. грн.

По-друге, згідно з пунктом 2.1 Договору підряду № 65 від 07.07.2020, укладеного між Державним підприємством «Служба місцевих автомобільних доріг у Закарпатській області» (як Замовником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Люнет» (як Підрядником), ціна цього Договору становить 62 999 000,00 грн., в тому числі ПДВ 10 499 833,33 грн. Вартість робіт на 2020 рік складає 9 520 000,00 грн., у тому числі ПДВ - 1 586 666,67 грн. Вартість робіт на 2021 рік складає 53 479 000,00 грн., у тому числі ПДВ - 8 913 166,166 грн. Відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов`язання Замовника виникають у разі наявності відповідного бюджетного призначення та в межах бюджетних асигнувань. Фінансування робіт здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету.

Окрім факту оплати Державним підприємством «Служба місцевих автомобільних доріг у Закарпатській області» 9 519 998,38 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» за виконані роботи у 2020 році банківськими виписками по рахунку боржника, відкритому в Акціонерному товариству «Комерційний банк «Глобус», підтверджується, що за рахунок отриманих за Договором підряду № 65 від 07.07.2020 коштів погашалася заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» в межах відкритих виконавчих проваджень, а саме: 08.09.2020 на суму 140 742,69 грн. та 142 359,36 грн., 09.09.2020 на суму 341 261,04 грн., 10.09.2020 на суму 877 208,95 грн., 21.09.2020 на суму 115 987,88 грн., 25.09.2020 на суму 6 990,04 грн., 02.10.2020 на суму 2 236,47 грн., 05.10.2020 на суму 303 602,94 грн.

Враховуючи надходження на банківський рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» грошових коштів від Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг у Закарпатській області» за Договором підряду № 65 від 07.07.2020 в якості оплати за роботи у 2020 році у розмірі 9 519 998,39 грн., з огляду на те, що вказані кошти у тому числі були спрямовані на погашення заборгованості перед кредиторам у межах відкритих виконавчих проваджень, а також виконання своїх зобов`язань перед контрагентами (у тому числі сплата грошових коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліткомфортбуд» за Договором субпідряду № 1707/2020 від 17.07.2020), суд дійшов висновку про обгрунтованість та правомірність очікувань Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» та у тому числі його керівництва за рахунок коштів, які мали би бути отримані за роботи за 2021 рік за Договором підряду № 65 від 07.07.2020 (п. 2.1 Договору), покращити фінансові та економічні показники діяльності товариства, що надало би можливість боржнику виконувати свої зобов`язання перед контрагентами та задовольняти грошові вимоги кредиторів.

Вказані обставини, на переконання суду, свідчать про відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» загрози неплатоспроможності у період з 01.07.2020 до моменту відкриття провадження у справі № 910/3070/21 за заявою Акціонерного товариства «Асвіо Банк» про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2021.

З огляду на викладене, судом відхиляються твердження ліквідатора арбітражного керуючого Бандури І.В. стосовно того, що у керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» виник обов`язок згідно з ч. 6 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства у місячний строк щонайменше з 01.07.2020 звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет».

Щодо доводів ліквідатора стосовно недобросовісної поведінки ОСОБА_1 у період виконання ним повноважень керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» суд зазначає наступне.

1. Аргументи ліквідатора стосовно того, що відсутність фінансової звітності боржника починаючи з 01.07.2020 у порушення вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» свідчить про приховування дійсного фінансового стану Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет».

Суд зазначає, що неподання Товариством з обмеженою відповідальністю "Люнет" фінансової звітності товариства за період з 01.07.2020 беззаперечно свідчить про недоліки в діяльності керівництва Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнет", а саме: порушення положень Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" в частині незабезпечення ведення бухгалтерського обліку товариства.

Однак, судом відхиляються доводи ліквідатора арбітражного керуючого Бандури І.В. стосовно того, що неподання керівництвом боржника фінансової звітності за період з 01.07.2020 унеможливило ефективну роботу Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнет", з огляду на наступне.

Так, обставини того, що заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнет" перед кредиторами, вимоги яких були визнані господарським судом у справі № 910/3070/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнет", виникла за правилами закону та згідно з положеннями укладених боржником із кредиторами правочинів у період до першого кварталу 2020 року, встановлені ухвалами Господарського суду міста Києва від 27.10.2021, 13.07.2022 та 08.02.2023 по справі № 910/3070/21 та не підлягають доказуванню згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Єдиним кредитором, грошові вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнет" якого виникли у період з 01.07.2020, є ОСОБА_5 на суму 196 483,15 грн. ( ОСОБА_5 було звільнено з ТОВ "Люнет" на підставі Наказу № 11-К/ТР від 21.07.2020 без виплати у день звільнення усіх належних їй коштів, які відносяться до заробітної плати - обставини, встановлені ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2023 по справі № 910/3070/21).

Таким чином, суд дійшов висновку, що неподання Товариством з обмеженою відповідальністю "Люнет" фінансової звітності за період з 01.07.2020 не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з банкрутством боржника (доказів укладення боржником правочинів із кредиторами за вказаний період неподання товариством звітності матеріали справи не містять, тобто, Товариством з обмеженою відповідальністю "Люнет" не було навмисно приховано інформацію про свій фінансовий/майновий стан на шкоду кредиторам задля отримання вигоди, тощо).

Зазначені обставини були встановлені Господарським судом міста Києва у рішенні від 04.06.2025 по справі № 910/3070/21 (910/13835/24) за заявою ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» арбітражного керуючого Бандури І.В. про покладення субсидіарної відповідальності на ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за доведення боржника до банкрутства, яке не було оскаржене та набрало законної сили, відтак вони не підлягають доказуванню згідно з положеннями ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, судом відхиляються доводи ліквідатора арбітражного керуючого Бандури І.В. щодо того, що відсутність фінансової звітності боржника починаючи з 01.07.2020 свідчить про приховування дійсного фінансового стану Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет».

2. Аргументи ліквідатора стосовно того, що укладаючи Договір субпідряду № 1707/2020 від 17.07.2020, ОСОБА_1 як керівник Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» порушив свої посадові обов`язки, які передбачені статутом товариства (підпункт 8.3.15 пункту 8.3 розділу 8 статуту), а саме: уклав значний правочин без відповідного рішення загальних зборів.

Проаналізувавши положення зазначених договорів (Договору підряду 65 від 07.07.2020, Договору субпідряду № 1707/2020 від 17.07.2020), банківські виписки по рахункам Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнет" та інші, наявні у справі № 910/3070/21 (910/13835/24) та справі № 910/3070/21 матеріали, судом встановлено наступні обставини, а саме:

- Договір підряду № 65 від 07.07.2020 та Договір субпідряду № 1707/2020 від 17.07.2020 мають ідентичні предмети - капітальний ремонт автомобільної догори загального користування місцевого значення О 070702 Завидово - Загаття - Іршава км 0+000 - км 23+300 Закарпатської області, найменування та місцезнаходження об`єкта ремонтно-будівельних робіт;

- Договір субпідряду № 1707/2020 від 17.07.2020 містить відомості про замовника ремонтно-будівельних робіт, яким є Державне підприємство "Служба місцевих автомобільних доріг у Закарпатській області";

- Договір субпідряду № 1707/2020 укладено 17.07.2020, тобто після укладення Договору підряду № 65 (07.07.2020);

- згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнет" є КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель. Іншими видами діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнет" є у тому числі КВЕД 42.99 Будівництво інших споруд, н.в.і.у., КВЕД 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи, КВЕД 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у. та КВЕД 42.11 Будівництво доріг і автострад;

- згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфраред Констракшн" (до зміни назви - ТОВ "Еліткомфортбуд") є КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель. Іншими видами діяльності Товариства є у тому числі КВЕД 42.99 Будівництво інших споруд, н.в.і.у., КВЕД 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи, КВЕД 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у. та КВЕД 42.11 Будівництво доріг і автострад;

- згідно з відомостями з веб-сайту YouControl з 25.09.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Інфраред Констракшн" (до зміни назви - ТОВ "Еліткомфортбуд") має безстрокову ліцензію на здійснення господарської діяльності, пов`язаної зі створенням об`єктів архітектури, видану Державною архітектурно-будівельною інспекцією України;

- згідно з листом Державного підприємства "Служба місцевих автомобільних доріг у Закарпатській області" від 20.05.2021 у серпні-вересні 2020 року ТОВ "Люнет" виконало роботи та отримало за це 9 519 998 грн., у 2021 році фінансування не передбачено, ТОВ "Люнет" у 2021 році роботи не виконувало, заборгованість перед ТОВ "Люнет" відсутня.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що вказаний договір було укладено боржником задля належного виконання умов Договору підряду № 65 від 07.07.2020, укладеного боржником із Державним підприємством "Служба місцевих автомобільних доріг у Закарпатській області".

З урахуванням положень п. 12.1 Договору субпідряду № 1707/2020 від 17.07.2020 та п. 16.3 Договору підряду № 65 від 07.07.2020 судом приймаються до уваги доводи ОСОБА_1 стосовно того, що необхідність розрахунків у другій половині 2020 року за Договором субпідряду обумовлена безпосередньою залежністю виконання Субпідрядником робіт за вказаними договорами від розрахунків за Договором субпідряду. У разі несплати боржником на користь Субпідрядника коштів за укладеним Договором та, як наслідок, подальшого невиконання Субпідрядником відповідних робіт, з`явився би ризик застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнет" штрафних санкцій за Договором підряду № 65 від 07.07.2020 та покладення на боржника тягаря з відшкодування збитків, понесених Замовником, а також неотримання боржником коштів за вказаним Договором. Відтак, протилежні доводи ліквідатора стосовно необхідності першочергового погашення Товариством з обмеженою відповідальністю "Люнет" існуючої заборгованості перед кредиторами після отримання від Державного підприємства "Служба місцевих автомобільних доріг у Закарпатській області" у вересні 2020 року грошових коштів у розмірі 9 519 998,38 грн. судом відхиляються з урахуванням у тому числі того, що залишок вказаних коштів у розмірі 2 429 998,38 грн. (9 519 998,38 грн. - 7 090 000,00 грн. (з яких щонайменше 6 340 644,65 грн. підтверджено наданим Актом приймання виконаних будівельних робіт за серпень 2020 року та Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за серпень 2020 року)) після оплати Товариством з обмеженою відповідальністю "Люнет" виконаних Субпідрядником робіт був спрямований на погашення заборгованості перед кредиторами в межах виконавчих проваджень (вказана обставина визнається та не заперечується позивачем та відповідачем-3).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що укладаючи Договір субпідряду № 1707/2020 від 17.07.2020 керівництво Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнет" (керівник боржника ОСОБА_1, учасники боржника ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) діяли добросовісно та розумно. ОСОБА_1 обгрунтовано доцільність укладення вказаного Договору (задля виконання Договору підряду № 65 від 07.07.2020), а також економічну вигоду від укладення даного правочину (при неможливості виконання умов Договору підряду № 65 від 07.07.2020 за рахунок власних сил та засобів боржником залучено для такого виконання Субпідрядника, за результатом чого різниця між отриманими та витраченими коштами на виконання ремонтно-будівельних робіт за Договором підряду № 65 від 07.07.2020 у розмірі 2 429 998,38 грн. була у тому числі спрямована на погашення кредиторської заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнет" в межах виконавчих проваджень). Будь-яких доказів того, що Субпідрядник Товариство з обмеженою відповідальністю "Інфраред Констракшн" (до зміни назви - ТОВ "Еліткомфортбуд") був заінтересованою стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнет" особою, або ж того, що Субпідрядник/учасники та/або керівник боржника незаконно збільшили розмір своїх активів за рахунок активів Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнет" внаслідок укладення зазначеного договору матеріали справи не містять.

Зазначені обставини були встановлені Господарським судом міста Києва у рішенні від 04.06.2025 по справі № 910/3070/21 (910/13835/24) за заявою ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» арбітражного керуючого Бандури І.В. про покладення субсидіарної відповідальності на ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за доведення боржника до банкрутства, яке не було оскаржене та набрало законної сили, відтак вони не підлягають доказуванню згідно з положеннями ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, суд зазначає, що хоча ОСОБА_1 і не було дотримано визначеного статутом Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» порядку укладення значних правочинів боржника (укладення Договору субпідряду № 1707/2020 від 17.07.2020 із Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфраред Констракшн» без погодження/надання згоди на його укладення загальними зборами Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет»), відповідач у даному випадку діяв добросовісно та розумно, а вказаний правочин мав відповідне обгрунтування економічної доцільності його укладення, відтак, суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 в указаній частині ознак недобросовісності.

3. Аргументи ліквідатора щодо маніпуляції ОСОБА_1 даними (введенням в оману) та/або підробкою документів.

Як вбачається з Протоколу Загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» № 18/2 від 06 вересня 2020 року:

- ОСОБА_1 було звільнено з посади директора Боржника з 06 вересня 2020 року за власним бажанням через неможливість продовжувати виконання посадових обов`язків у зв`язку із здійсненням волонтерської діяльності у зоні проведення АТО;

- призначено тимчасово виконуючим обов`язки директора Боржника ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з 07 вересня 2020 року з наданням йому усіх повноважень, передбачених п. 8.7. Статуту Божника, включно з правом підписання банківських, податкових та фінансових документів;

- вирішено, що оскільки внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснюється на підставі рішень, справжність підписів учасників на якому потребує нотаріального посвідчення, а також через те, що ОСОБА_1 з 07 вересня 2020 року перебуватиме у зоні проведення АТО, здійснити внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на підставі аналогічного за змістом Протоколу, підпис на якому від імені учасника боржника ОСОБА_1 як уповноважена особа, що має нотаріальну довіреність від імені ОСОБА_1 , має право вчинити ОСОБА_6 . Вирішено здійснити внесення таких змін впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати проведення цих Загальних зборів учасників. Відповідальною особою за внесення таких змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань визначити ОСОБА_3 ;

- надано повноваження учаснику боржника ОСОБА_3 призначити директора боржника на постійній основі на власний вибір (презумпція згоди ОСОБА_1 на призначення). Визначено, що для внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо призначення директора боржника на постійній основі прийняте рішення, справжність підпису на якому від імені учасника Боржника ОСОБА_1 потребує нотаріального посвідчення, доручити вчинити ОСОБА_7 , як уповноваженій особі, що має нотаріальну довіреність від імені ОСОБА_1 ;

- надано попередню згоду на продаж ОСОБА_1 його частки у статутному капіталі Боржника. Доручено ОСОБА_3 підшукати покупця на частку у статутному капіталі, яка належить ОСОБА_1 , за ціною, не нижче номінальної вартості (508 597,33 грн.) такої частки.

На підставі вказаного Протоколу від 06.09.2020 року було видано відповідний Наказ № Б-03/09-20 від 06 вересня 2020 року.

Відповідно до Протоколу Загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнет" № 20 від 22 березня 2021 року було призначено нового керівника боржника ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_3 ) без попереднього звільнення ОСОБА_1 , що, на думку відповідача, підтверджує факт того, що станом на дату відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнет" ОСОБА_1 не виконував функції органу управління боржника вже понад 6 місяців.

При цьому, ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» арбітражним керуючим Бандурою І.В. на його інформаційний запит № 02-13/56 від 30.10.2024 отримано лист-відповідь від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфраред Констракшн» з додатками, до якого, крім іншого, було долучено Додаткові угоди № № 1, 2 до Договору субпідряду № 1707/2020 та Додаткову угоду № 1 до Договору підряду № 65 від 07.07.2020.

Дослідивши зміст вказаних копій Додаткових угод від 17.09.2020, 21.09.2020 та 29.09.2020, суд зазначає, що вони підписані ОСОБА_1 як директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет», на підписах якого містяться відтиски печатки товариства.

Таким чином, наявні у справі матеріали містять суперечливі відомості стосовно припинення виконання ОСОБА_1 повноважень директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет», що полягає у тому, яким чином зазначені правочини (Додаткові угоди № № 1, 2 до Договору субпідряду № 1707/2020 та Додаткова угода № 1 до Договору підряду № 65 від 07.07.2020) могли бути підписані ОСОБА_1 як керівником боржника 17.09.2020, 21.09.2020 та 29.09.2020 відповідно за тієї умови, що останнього було звільнено з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» Наказом № Б-03/09-20 від 06.09.2020, виданим на виконання рішення зборів учасників боржника, оформленого Протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» № 18/2 від 06.09.2020.

Однак, суд звертає увагу ліквідатора арбітражного керуючого Бандури І.В., що з огляду на встановлені судом обставини відсутності у Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» загрози неплатоспроможності у період з 2018 року і до моменту відкриття провадження у справі № 910/3070/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2021, встановлення моменту припинення виконання ОСОБА_1 повноважень директора боржника не є визначальним для вирішення спору в даній справі та жодним чином не впливає/не змінює того факту, що у ОСОБА_1 був відсутній обов`язок у розумінні ч. 6 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства звертатися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет».

Крім того, щодо визначеної ліквідатором суми солідарної відповідальності за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» у розмірі 23 267 538,54 грн. як загального розміру кредиторської заборгованості боржника, внесеної до реєстру вимог кредиторів товариства, суд зазначає наступне.

Верховний Суд неодноразово (зокрема в постанові від 10.12.2024 у справі № 902/1157/21) звертав увагу на те, що звернення до суду з вимогами про покладення на винного члена органу управління боржника солідарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство потребує визначення заявником розміру цієї відповідальності та заявлення ним до суб`єкта солідарної відповідальності вимоги щодо стягнення відповідної суми задля задоволення тих вимог кредиторів, що лишились незадоволеними внаслідок допущеного таким суб`єктом відповідного порушення.

Деліктна природа солідарної відповідальності в розумінні частини 6 статті 34 КУзПБ (з урахуванням правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду в складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 04.09.2024 у справі №908/3236/21) зумовлює необхідність визначення розміру такої відповідальності, виходячи з обсягу майнової шкоди, заподіяної кредиторам неправомірною бездіяльністю керівника (органів управління) боржника, яка полягає в незадоволенні вимог кредиторів.

З огляду на таке неправильним є визначення солідарної відповідальності у загальному розмірі всіх грошових вимог кредиторів до боржника без урахування того, яка частина з них може бути погашена в процесі банкрутства, зокрема, за рахунок реалізації майна боржника, включеного до ліквідаційної маси, адже керівник (член органу управління) боржника має нести відповідальність саме за незадоволення вимог кредиторів.

Тобто в разі, якщо керівник (орган управління) боржника припустився порушень вимог частини 6 статті 34 КУзПБ, але його майна/активів у складі ліквідаційної маси (зокрема внаслідок вчинення арбітражним керуючим передбачених КУзПБ дій, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, визнання недійсними певних правочинів та спростування майнових дій боржника тощо) виявилося достатньо для задоволення визнаних у справі вимог кредиторів, досягається виконання одного із основних завдань провадження у справі про банкрутство - задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного боржника (положення преамбули КУзПБ).

Отже, достатність майна боржника, що включається до складу ліквідаційної маси і спрямовується на задоволення вимог кредиторів боржника, виключає застосування солідарної відповідальності у справі про банкрутство (з урахуванням її деліктної природи в розумінні вказаної норми), оскільки в такому випадку відсутні негативні наслідки, завдані кредиторам боржника внаслідок неправомірної бездіяльності його керівника (органу управління).

Водночас у разі недостатності майна/активів боржника для погашення всієї сукупності грошових вимог кредиторів, розмір солідарної відповідальності керівника (органу управління) боржника в разі допущення ним відповідного порушення належить визначати, виходячи з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою, яка саме й становитиме розмір непогашених вимог кредиторів, тобто розмір заподіяної ним шкоди.

Суд виходить з того, що визначення зазначеної суми збитків кредиторів можливо лише після завершення реалізації об`єктів, включених до ліквідаційної маси банкрута, та розрахунків з кредиторами на підставі проведення такої реалізації у ліквідаційній процедурі, тому звернення із заявою про покладення солідарної відповідальності на винних осіб та задоволення такої заяви судом до встановлення факту недостатності майна боржника за результатами погашення грошових вимог кредиторів є передчасним.

Подібні за змістом висновки викладені Верховним Судом у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 19.06.2024 у справі №906/1155/20(906/1113/21) при вирішенні спору щодо притягнення відповідних осіб до субсидіарної відповідальності на підставі частини 2 статті 61 КУзПБ.

На думку суду, такий висновок підлягає також врахуванню mutatis mutandis при вирішенні питання щодо розміру солідарної відповідальності осіб, які порушили вимоги частини 6 статті 34 КУзПБ, враховуючи висновки, викладені в постанові Верховного Суду в складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 04.09.2024 у справі №908/3236/21, щодо подібності відповідних правовідносин з огляду на їх деліктну природу; необхідності телеологічного тлумачення вказаної норми КУзПБ, зважаючи на цілі законодавчого регулювання та його загальну спрямованість (дух закону); необхідності стягнення коштів із члена органу управління боржника на підставі частини 6 статті 34 КУзПБ саме на користь боржника з подальшим зарахуванням цих коштів до ліквідаційної маси та спрямуванням їх на задоволення вимог кредиторів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.08.2025 по справі № 904/9266/21.

Відтак, суд відхиляє відповідні твердження ліквідатора арбітражного керуючого Бандури І.В. про те, що розмір солідарної відповідальності має дорівнювати сумі вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, адже застосування такого підходу призвело б до очевидно несправедливих результатів, коли на особу, що порушила вимоги частини 6 статті 34 КУзПБ, могла бути покладена відповідальність у розмірі більшому, ніж шкода, заподіяна кредиторам внаслідок такого порушення, або навіть і за відсутності такої шкоди.

При цьому, звертаючи із вказаною заявою у даній справі ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» не доведено обставин здійснення усіх передбачених Кодексом України з процедур банкрутства дій, необхідних для виявлення та повернення майна банкрута, завершення реалізації майна, включеного до ліквідаційної маси, та проведення розрахунків з кредиторами за рахунок виручених від такої реалізації коштів.

Більше того, суд вважає за необхідне звернути увагу ліквідатора арбітражного керуючого Бандури І.В. на наступних обставинах.

Так, згідно з фінансовою звітністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» (баланс станом на 30.06.2020) за боржником обліковувалися наступні активи, а саме:

- основні засоби на суму 244,7 тис. грн.;

- запаси на суму 14 472,7 тис. грн.;

- дебіторська заборгованість за продукцію, товари, послуги та роботи на суму 5 283 тис. грн.;

- інша поточна дебіторська заборгованість на суму 34 516 тис. грн.;

- гроші та їх еквіваленти на суму 29,9 тис. грн.;

- інші оборотні активи на суму 3 158,3 тис. грн.

Відповідно до ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор з дня свого призначення у тому числі заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості, вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

Суд зазначає, що у даній справі для визначення майнового стану Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» арбітражні керуючі, які виконували/виконує повноваження ліквідатора товариства обмежилися відомостями проведеної у червні 2021 року інвентаризації на підставі інформації, отриманої з відкритих джерел, державних реєстрів, а також відповідей державних органів/установ/організації на запити арбітражного керуючого Гаращенка І.В., згідно з якими у Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» відсутні будь-які активи.

При цьому, ані матеріали даної справи, ані матеріали справи № 910/3070/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» не містять будь-якого аналізу структури активів Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» станом на 30.06.2020, у тому числі структури дебіторської заборгованості у загальному розмірі більше 39 мільйонів гривень.

Окрім позову ліквідатора арбітражного керуючого Гаращенка І.В. до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення 493 813,22 грн. - коштів, які були перераховані на рахунок ДВС з рахунку ТОВ «Люнет» в рамках вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні вже після відкриття Господарським судом міста Києва провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів (справа № 910/3070/21 (910/723/23), ліквідаторами не подавалися будь-які заяви в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» до третіх осіб про стягнення дебіторської заборгованості на користь боржника, про повернення майна, тощо. Ліквідатори не зверталися до суду з відповідними заявами/клопотаннями про витребування інформації/документів, що стосуються дебіторської заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет».

Більше того, ліквідатор арбітражний керуючий Бандура І.В. у поданій заяві у даній справі та у поданій заяві у справі № 910/3070/21 (910/13835/24) зазначає про укладення ОСОБА_1 ряду правочинів за відсутності на те відповідних повноважень, із порушенням порядку їх укладення (без погодження/схвалення загальними зборами учасників боржника укладення відповідного правочину), а також правочинів, спрямованих на виведення коштів з рахунків боржника задля ухилення від погашення кредиторської заборгованості. Проте, станом на 10.09.2025 ліквідатором не подано жодного позову про визнання того чи іншого правочину, стороною якого є боржник, недійсним та/або про спростування майнових дій боржника, тощо.

Ліквідаторами в межах справи № 910/3070/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» було подано дві заяви про покладення солідарної відповідальності на керівника боржника за незадоволення вимог кредиторів та одна заява про покладення субсидіарної відповідальності на керівників/учасників боржника за доведення Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» до банкрутства. При цьому, ліквідаторами не було використано ряд інших інструментів, визначених у тому числі ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, для наповнення ліквідаційної маси банкрута у справі № 910/3070/21.

З огляду на викладене, станом на 10.09.2025 арбітражними керуючими не було вжито усієї повноти у ліквідаційній процедурі Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет», у зв`язку з чим суд дійшов висновку про передчасність наведених ліквідатором у поданій заяві вимог через неможливість встановлення дійсного розміру солідарної відповідальності як розміру заподіяних кредиторам Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» збитків у вигляді незадоволених грошових вимог до боржника до вчинення вищезазначених судом дій у ліквідаційній процедурі Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет», що є самостійною підставою для відмови у задоволенні поданої ліквідатором заяви.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні ЄСПЛ від 19.12.1997 у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("Benderskiy v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

З огляду на недоведеність існування загрози неплатоспроможності у Товариства з обмеженою відповідальністю «Люнет» у період з 2018 року до відкриття провадження у справі про банкрутство останнього ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2021 у справі № 910/3070/21, суд відмовляє ліквідатору у задоволенні заяви про покладення солідарної відповідальності на ОСОБА_1 та стягнення з останнього суми солідарної відповідальності у розмірі 23 267 538,54 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у даній справі, суд зазначає, що заява про покладення солідарної відповідальності на органи управління боржника судовим збором не оплачувалася, оскільки така оплату не передбачалася Законом України "Про судовий збір" станом на момент її подання до суду (13.06.2025). Витрати на професійну правничу допомогу відповідачем у даній справі не заявлялися.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29.09.2025

Суддя Д.В. Мандичев