ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/13031/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І.М. (головуючий), Булгакової І.В., Малашенкової Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Росущан К. О.,

представників учасників справи:

позивача - ОСОБА_1 (самопредставництво),

відповідача - Полтавська Н. В. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Сікорського 1А"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.01.2025 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2025

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Сікорського 1А"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковальська-Житлосервіс"

про зобов`язання здійснити перерахунок співвласникам багатоквартирного будинку,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Сікорського 1А" (далі - ОСББ, ОСББ "Сікорського 1А", позивач, скаржник) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковальська-Житлосервіс" (далі - Товариство, ТОВ "Ковальська-Житлосервіс", відповідач) про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок співвласникам багатоквартирного будинку 1-А по вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського в м. Києві за договорами про надання послуг утримання служби адміністраторів та забезпечення контрольно-пропускного режиму на прибудинкову територію відповідно до розміру щомісячної плати за надані послуги, зазначеному в пункті 1.3 відповідного договору з дати порушення 01.09.2015, 01.07.2024 до 31.08.2024 включно та договорами про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, скасувавши нарахування "Освітлення МЗК, підвальних приміщень та підкачування води" та "Енергопостачання ліфтів" повністю з 01.09.2023 до 31.08.2024 включно (з урахуванням заяви про зміну предмета позову).

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно до 31.08.2024 здійснював нарахування усім співвласникам багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1, за договорами про надання послуг, без укладення додаткових угод до чинних договорів та без внесення змін до них, що суперечить як умовам договорів про надання послуг, так і нормам чинного законодавства. Також позивач вказує, що з 10.06.2018 набрав чинності Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 №2189-VIII (далі - Закон №2189-VIII), введений в дію 01.09.2019. За умовами пункту 31 Розділу V Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, зміна будь-яких умов договорів про надання послуг із утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, додатків і кошторисів (цін/тарифів) до них забороняється та вважається нікчемною.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.01.2025 (суддя Демидов В. О.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2025 (колегія суддів: Кропивна Л. В., Барсук М. А., Руденко М. А.), у задоволенні позовних вимог відмовлено.

2.2. Судові рішення попередніх інстанцій обґрунтовані тим, що відповідно до суб`єктного складу спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Разом із тим, позивач (ОСББ) фактично оспорює неправомірність нарахувань комунальних платежів, здійснених відповідачем усім співвласникам багатоквартирного будинку, проте не конкретизує, яким саме співвласникам та у якому розмірі необхідно здійснити такий перерахунок, враховуючи, що договори укладені між співвласниками виконувалися його сторонами, а в подальшому припинили свою дію.

2.3. За висновками судів, предметом вимог позивача є неправомірність здійснених відповідачем нарахувань співвласникам багатоквартирного будинку за укладеними із ними договорами про надання послуг з утримання служби адміністраторів та забезпечення контрольно-пропускного режиму на прибудинкову територію та про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій до 31.08.2024. Тобто, спірні нарахування відповідачем проведені співвласникам багатоквартирного будинку до створення ОСББ "Сікорського 1А" за договорами, учасником яких не є позивач.

2.4. Отже, за висновками судів, виходячи із фактичних обставин цього спору належним способом захисту прав може бути: (1) позов споживачів житлово-комунальних послуг до відповідача про повернення (стягнення) грошових коштів (у разі сплати нарахованих житлово-комунальних послуг); (2) позов ТОВ "Ковальська-Житлосервіс" до споживачів житлово-комунальних послуг про стягнення заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг (у разі несплати житлово-комунальних послуг), у розгляді яких і підлягали доведенню обставини безпідставності чи неправомірності здійснених Товариством нарахувань, обставини щодо наявності / відсутності заборгованості у споживачів цих послуг, і такі позови підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. ОСББ "Сікорського 1А" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило рішення Господарського суду міста Києва від 07.01.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2025 у справі № 910/13031/24 скасувати; ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

4. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4.1. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1.2. Як на підставу касаційного оскарження ухвалених у справі судових рішень по суті позовних вимог ОСББ посилається на пункти 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України (з посиланням на пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України).

4.1.3. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування:

- положень статті 16 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (далі - Закон № 2866-III), які викладені у постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 908/1420/20 (у контексті можливості звернення ОСББ за захистом прав співвласників)

- положень частини першої статті 15 та частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), які викладені у постанові Верховного Суду від 12.07.2022 у справі № 909/433/21.

4.1.4. За твердженням скаржника, суди не взяли до уваги висновків Верховного Суду стосовно того, що невизнання за ОСББ самостійного права на звернення до суду в інтересах членів призвело б до неможливості забезпечення і захисту їхніх прав і стало б невиправданою перешкодою для досягнення мети об`єднання, а будь-яка надміру формалізована інтерпретація поняття "потерпілий" зробить захист прав "неефективним та ілюзорним". Поза увагою судів залишились висновки Верховного Суду про те, що ОСББ має "власну, окрему від інтересів кожного окремого члена об`єднання, матеріально-правову зацікавленість у спорах що стосуються будинку". Наявність такої зацікавленості є передумовою визнання за ОСББ самостійної процесуальної правосуб`єктності та права на позов. Суд підтвердив право ОСББ оскаржувати неправомірні нарахування, зроблені третьою особою (попереднім управителем), навіть за відсутності прямого договору між ОСББ та цією особою.

4.1.5. Скаржник зазначає про безпідставність висновків судів в частині того, що у спірних відносинах ОСББ є "сторонньою особою" до договорів, укладених до його створення та наголошує на тому, що такі висновки спростовуються самою суттю та метою створення об`єднання.

4.1.6. За твердженням скаржника, у справі № 909/433/21 Верховний Суд підтвердив, що позовні вимоги щодо зобов`язання здійснити перерахунок за послуги, у зв`язку із визнанням судовим рішенням протиправним та нечинним рішення про встановлення тарифу, відповідає таким способами захисту як відновлення становища, яке існувало до порушення, та примусове виконання обов`язку в натурі. Згідно з висновками Верховного Суду в означеній справі, такий спосіб захисту є належним та ефективним.

4.1.7. У цьому аспекті скаржник також зазначає про безпідставність посилань судів на висновки Верховного Суду, які наведені у справах № 910/11948/18 та № 910/12832/21, оскільки такі висновки не є релевантними до обставин цього спору. На думку скаржника, у означених справах позовні вимоги стосувалися "визнання нарахувань безпідставними" та/або вимоги про "здійснення перерахунку у складних ринкових відносинах", що за своєю суттю є встановленням факту та не має прямого зобов`язального характеру.

4.1.8. Натомість, у цьому спорі вимоги позивача про зобов`язання здійснити перерахунок є чіткими, зрозумілими та спрямованими на безпосереднє відновлення порушених прав усіх співвласників, шляхом вчинення однієї дії, що повністю відповідає принципу процесуальної економії.

4.1.9. Також із посиланням на положення пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України позивач вказує, що на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування положень пункту 31 Розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2189-VIII у подібних правовідносинах, а саме: "застосування наслідків нікчемності правочину в контексті захисту колективних прав ОСББ".

4.1.10. На переконання скаржника, положення означеної норми Закону № 2189-VIII однозначно визначають, що одностороння зміна тарифу на утримання будинку після 01.05.2019 (дата введення в дію відповідних норм) є нікчемною. Нікчемний правочин є недійсним в силу самого закону з моменту його вчинення та не потребує визнання його таким судом. Суди не врахували означеного та залишили поза увагою, що відповідач, всупереч цій імперативній забороні, з 01.09.2023 почав нараховувати додаткові платежі за "освітлення МЗК" та "енергопостачання ліфтів", що фактично по своїй суті є прихованою зміною (збільшенням) кошторису, а отже, в силу наведеної норми Закону, такі дії відповідача є нікчемними. Натомість суди у вирішенні цього спору не застосували означеної норми Закону та розглянули спір лише у контексті спору, який стосується порушення договірних умов,

4.1.11. Скаржник у цьому аспекті наголошує на тому, що наведені вище спірні питання потребують необхідності сформувати висновки Верховного Суду, зокрема, такого змісту:

1) Який спосіб захисту є належним та ефективним для колективного позивача (ОСББ) у випадку, коли відповідач систематично застосовує наслідки нікчемного правочину (здійснює нарахування за нікчемним тарифом) щодо всіх співвласників?

2) Чи є вимога про зобов`язання здійснити перерахунок належним способом захисту саме в контексті усунення наслідків нікчемного, а не оспорюваного, правочину?

4.1.12. На переконання позивача, формування означених у касаційні скарзі висновків є критично важливим для численної кількості ОСББ, які мають аналогічну проблематику щодо протиправності дій управителів. При цьому формування висновків Верховного Суду у спірних питаннях забезпечить єдність правозастосування у цій чутливій соціальній сфері.

4.1.13. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції не дослідили зібрані у справі докази (пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України).

4.1.14. Зокрема, позивач стверджує, що суди помилково та з формальних процесуальних підстав (неналежний позивач / неефективний спосіб захисту) відмовили у задоволенні позову. При цьому взагалі не досліджували докази по суті спору та, відповідно, не встановили фактичних обставин спору.

4.2. Доводи інших учасників справи

4.2.1. Товариство у відзиві на касаційну скаргу зазначає про те, що судові рішення попередніх інстанцій ухвалені на підставі встановлених фактичних обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Просить рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів зі справи залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

5. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

5.1. Між ТОВ "Ковальська-Житлосервіс" (виконавець) та ОСОБА_1 (споживач) 07.05.2013 укладений договір № 102139 про надання послуг, за умовами пунктів 1.1 -1.4 якого сторони визначили, що предметом договору є забезпечення надання послуг з утримання служби адміністраторів; забезпечення силами сторонніх організацій шляхом укладення відповідного договору, контрольно-пропускного режиму на прибудинкову територію за адресою: АДРЕСА_1 (далі - послуги), де знаходиться квартира № НОМЕР_1 загальною площею 108,94 кв.м., а споживачем - своєчасної оплати цих послуг у строки та на умовах, передбачених договором.

Розмір щомісячної плати за надані послуги визначається за домовленістю сторін і на дату укладення цього договору становить 1,70 грн за 1 кв.м. загальної площі квартири.

Послуги, що надаються за цим договором, відносять до третьої групи житлово-комунальних послуг.

5.2. Згідно з пунктом 3.1.3 цього договору, споживач має право на внесення за погодженням з виконавцем у договір змін, що впливають на розмір плати за послуги.

5.3. У пункті 3.2.3 договору сторони погодили, що у випадку збільшення витрат на послуги з утримання служби адміністраторів та забезпечення контрольно-пропускного режиму на прибудинкову територію, виконавець має право збільшити розмір щомісячної палати.

5.4. Суди також встановили, що 03.08.2015 інформовано мешканців житлових будинків №1, 1А , 1Б по вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського щодо підвищення відповідачем тарифу на послуги з утримання служби адміністраторів та забезпечення контрольно-пропускного режиму на прибудинковій території, з 01.09.2015 розмір щомісячної плати за послуги з утримання служби адміністраторів та забезпечення контрольно-пропускного режиму на прибудинковій території становитиме 2,62 грн за кв.м.

5.5. Також між ТОВ "Ковальська-Житлосервіс" (виконавець) та ОСОБА_1 (споживач) (споживач) 07.05.2013 укладений договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №102139, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - послуги) у житловому будинку м. Київ, АДРЕСА_1 загальною площею 108,94 кв.м., а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором.

5.6. Розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього договору становить 4,30 грн за один квадратний метр загальної площі квартири (пункт 3 договору).

5.7. Згідно з додатком № 1 до договору про надання послуг з утримання будинків споруд та прибудинкових територій до структури тарифу включено освітлення місць загального користування, підвальних приміщень та підкачування води та енергопостачання для роботи ліфтів.

5.8. Із 01.09.2023 ТОВ "Ковальська-Житлосервіс" розпочало нараховувати додатково дві статті витрат: Освітлення МЗК підвальних приміщень та підкачування води" - 0,58 грн/кв.м; енергопостачання для ліфтів - 0,15 грн/кв.м. Означені статті є складовими тарифу на утримання будинку та прибудинкової території.

5.9. У липні 2024 року відповідач розмістив оголошення про підвищення тарифу на утримання будинку та прибудинкової території з одночасним повідомленням про розірвання договорів через 2 місяці в разі не обрання ТОВ "Ковальська-Житлосервіс" управителем чи укладання договору на управління, тобто з 01.09.2024.

5.10. ОСББ "Сікорського 1А" створено та зареєстровано 27.08.2024.

5.11. Із 01.09.2024 у зв`язку із реєстрацією ОСББ "Сікорського 1А" нарахування відповідачем припинені.

5.12. У матеріалах справи також наявний лист відповідача до одного із споживачів з вимогами сплатити заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, яка виникла станом на 01.09.2024, у строк до 31.10.2024.

5.13. Звертаючись до суду з позовом ОСББ "Сікорського 1А" вказує, що відповідач безпідставно до 31.08.2024 здійснював нарахування за договорами про надання послуг, без укладення додаткових угоди до договорів та без внесення змін до них, що суперечить як умовам договорів про надання послуг, так і нормам законодавства.

5.14. Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, наголошував на тому, що ОСББ "Сікорського 1А" не є учасником правовідносин, які виникли між споживачами (мешканцями) означеного багатоквартирного будинку та виконавцем таких послуг за окремими договорами, а тому не є неналежним позивачем у справі.

5.15. Також відповідач вказував, що з огляду на зміст і характер спірних правовідносин, а також суб`єктний склад спору, такі спори мають розглядатися в порядку цивільного судочинства. Водночас, задоволення позовних вимог ОСББ "Сікорського 1А" у такому вигляді, як вони заявлені у цій справі, не призведе до захисту ані прав останнього, ані прав та охоронюваних законом інтересів співвласників будинку, інтереси яких ОСББ намагається представити, адже у цій справі не вирішиться конфлікт щодо правильності та обґрунтованості нарахування споживачам житлово-комунальних послуг.

5.16. Крім того, відповідач зазначав, що умовами договору не передбачено обов`язкового узгодження виконавцем зі споживачами питання щодо збільшення виконавцем плати та обов`язковості укладення додаткових угод до договорів. У тому числі і наголошував на тому, що у переважної більшості співвласників будинку відсутня заборгованість за фактично надані відповідачем послуги, що свідчить про прийняття такими співвласниками наданих послуг та їх згоду щодо вартості, кількості та якості тощо.

5.17. Також відповідач просив суд застосувати позовну давність до вимог позивача.

6. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

6.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.2. Імперативними приписами частини другої статті 300 ГПК України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

7. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

7.1. У вирішенні доводів скаржника Верховний Суд зазначає, що самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

7.2. Як вже зазначено вище, ОСББ посилаючись на підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначає про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального, зокрема:

- статті 16 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (далі - Закон № 2866-III), які викладені у постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 908/1420/20 (у контексті можливості звернення ОСББ за захистом прав співвласників)

- положень частини першої статті 15 та частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), які викладені у постанові Верховного Суду від 12.07.2022 у справі № 909/433/21.

7.3. Також із посиланням на положення пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України позивач вказує, що на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування положень пункту 31 Розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2189-VIII у подібних правовідносинах, а саме: "застосування наслідків нікчемності правочину в контексті захисту колективних прав ОСББ".

7.4. У вирішенні доводів скаржника Суд першочергово враховує, що причиною виникнення спору у цій справі стало питання щодо наявності або відсутності підстав для: зобов`язання відповідача припинити зловживання своїми правами та здійснити перерахунок співвласникам багатоквартирного будинку за договорами про надання послуг утримання служби адміністраторів та забезпечення контрольно-пропускного режиму на прибудинкову територію відповідно до розміру щомісячної плати за надані послуги, з дати порушення 01.09.2015, 01.07.2024 до 31.08.2024 включно та за договорами про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, скасувавши нарахування "Освітлення МЗК, підвальних приміщень та підкачування води" та "Енергопостачання ліфтів" повністю з 01.09.2023 до 31.08.2024 включно.

Щодо підстави касаційного оскарження передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України

7.5. У контексті наведених вище доводів скаржника Верховний Суд першочергово звертає увагу на те, що за змістом пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

7.6. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

7.7. Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі № 191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 902/1076/24, від 09.08.2024 у справі № 127/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 753/11009/19, від 27.07.2021 у справі № 585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

7.8. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

7.9. Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

7.10. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

7.11. Суд зазначає, що відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом №2189-VIII.

7.12. Як вже зазначено вище та встановлено судами, позовні вимоги ОСББ обґрунтовує безпідставним нарахуванням відповідачем співвласникам житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, платежів за договорами про надання послуг, без укладення додаткових угод до чинних договорів та без внесення змін до них, а також нікчемністю таких нарахувань в силу положень пункту 31 Розділу V Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2189-VIII.

7.13. Отже, з огляду на предмет та підстави заявлених вимог у даному спорі встановленню підлягають обставини щодо: 1) правової підстави надання таких послуг; 2) суб`єктний склад сторін таких договорів; 3) період надання таких послуг та, відповідно, 4) обставини щодо правомірності дій відповідача щодо такого донарахування.

7.14. Вирішуючи спір у цій справі, суди також мали обов`язок визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права, на захист якого звернулось ОСББ.

7.15. Зміст оскаржуваних судових рішень свідчить, що суди встановивши обставини, що позов позивача (ОСББ) спрямований на захист прав та інтересів співвласників багатоквартирного будинку у договірних відносинах відповідача та співвласників, які виникли та існували до створення ОСББ "Сікорського 1А" (до 31.08.2024), і дійшли висновку про відсутність порушених прав позивача та про відсутність підстав для задоволення його вимог.

7.16. Суди також вказали про неналежність обраного позивачем способу захисту.

7.17. У вирішенні доводів скаржника Суд наголошує, що відповідно до частин першої та другої статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

7.18. Положеннями статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

7.19. Згідно з усталеними висновками Великої Палати Верховного Суду, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

7.20. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

7.21. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (пункти 6.5 - 6.7 постанови від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження 12-80гс20)).

7.22. У вирішенні доводів скаржника Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що позовні вимоги ОСББ щодо зобов`язання здійснити перерахунок за послуги з утримання служби адміністраторів та забезпечення контрольно-пропускного режиму на прибудинкову територію, у загальному відповідають такому способу захисту цивільних прав та інтересів, як відновлення становища, яке існувало до порушення, та примусове виконання обов`язку в натурі (пункти 3 та 5 частини другої статті 16 ЦК України).

7.23. Крім того Суд підкреслює, що виходячи із суб`єктного складу сторін такий спір підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства.

7.24. Однак у вирішенні доводів скаржника Суд вважає за необхідне зазначити, що за положеннями статті 385 ЦК України, власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.

7.25. Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом № 2866-III.

7.26. Статтею 1 Закону № 2866-III визначено, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

7.27. Відповідно до статті 2 цей Закон регулює: порядок створення, реєстрації, реорганізації, діяльності і ліквідації об`єднань, асоціацій; відносини суб`єктів права власності щодо користування та розпорядження спільним майном співвласників у об`єднанні; відносини між об`єднаннями та асоціаціями; відносини між об`єднаннями, асоціаціями і органами державної влади та органами місцевого самоврядування; відносини між об`єднаннями і господарюючими суб`єктами.

7.28. Частиною першою статті 4 Закону № 2866-III встановлено, що об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

7.29. Згідно з частиною четвертою статті 4 Закону № 2866-III основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

7.30. Суд також враховує, що частинами першою, другою статті 14 Закону №2189-VIII передбачено, що за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону: 1) кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір); 2) від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір); 3) об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначену частиною першою цієї статті, за кожним видом комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії).

7.31. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 14 Закону № 2189-VIII індивідуальний договір про надання комунальних послуг укладається між співвласником багатоквартирного будинку та виконавцем відповідної комунальної послуги. Колективний договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем такої послуги особою, уповноваженою на це співвласниками, від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку. У разі укладення колективного договору до відносин між співвласниками багатоквартирного будинку та уповноваженою співвласниками особою застосовуються положення Цивільного кодексу України про доручення, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

7.32. Із зазначених норм вказаного вище Закону № 2189-VIII вбачається можливість співвласникам багатоквартирного будинку самостійно обрати одну з моделей організації договірних відносин: за індивідуальним договором або за колективним договором.

7.33. Відповідно до положень статті 16 Закону № 2866-III об`єднання також має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, зокрема, і захищати права, представляти інтереси співвласників у судах, органах державної влади і органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності.

7.34. Однак, як вже зазначено вище, у цьому спорі позивач фактично вимагає спонукати Товариство здійснити перерахунок послуг за договорами, укладення яких не було ініційовано позивачем (індивідуальні договори укладені між відповідачем та співвласниками багатоквартирного будинку та які фактично виконувалися його сторонами до створення ОСББ "Сікорського 1А"), які, до того ж, як встановили суди, вже припинили свою дію.

7.35. У контексті доводів скаржника та висновків судів першої попередніх інстанції колегія суддів вважає за необхідне також звернутися до висновків Верховного Суду, які наведені у постанові від 10.11.2021 у справі № 346/5428/17 та наголосити, що розглядаючи справу, суд повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і щодо яких суд повинен ухвалити судове рішення.

7.36. При цьому слід ураховувати, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

7.37. Отже, під час розгляду спору по суті суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

7.38. Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги (особа, права якої не порушені та не оспорені), суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлені неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову (постанови Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 16/137б/83б/22б (910/12422/20), від 31.07.2025 у справі № 904/1110/24, від 04.06.2024 у справі № 910/18918/23).

7.39. Підсумовуючи наведене вище у цій постанові, колегія суддів вважає, що суди дійшли заснованого на вимогах статей 15, 16 ЦК України висновку, що право на подання позову про зобов`язання здійснити перерахунок за послуги мають сторони такого договору, а тому позивач за цими позовними вимогами не є належним.

7.40. Зміст оскаржуваних судових рішень свідчить також, що суди у таких висновках послалися саме на висновки, які викладені у постанові Верховного Суду від 06.07.2021 у справі № 910/11948/18 згідно з якими, заявлені позивачем вимоги також не можуть бути заявлені в якості самостійного позову, оскільки за своєю суттю вони є запереченням відносно стягнення заборгованості зі сплати вартості комунальних послуг, а отже, не можуть розглядатись у відриві від вимог Товариства до споживачів цих послуг.

7.41. З урахуванням наведеного, колегія суддів критично оцінює доводи позивача, стосовно того, що він у спірних відносинах є особою, права якої порушуються діями відповідача. Такі доводи спростовуються матеріалами справи та встановленими судами попередніх інстанцій фактичними обставинами.

7.42. Верховний Суд відхиляє, як нерелевантні, посилання скаржника на постанови Верховного Суду у справах № 908/1420/20 та № 909/433/21, оскільки правові висновки, сформульовані у наведених скаржником справах, зроблені судом касаційної інстанції за інших заявлених позовних вимог, суб`єктного складу учасників спору у відносинах на яких ґрунтуються позовні вимоги та за інших фактичних обставин спору, встановлених судами попередніх інстанції, а отже за інших правових аспектів, ніж ті, що є предметом розгляду у цій справі.

7.43. Зміст наведених скаржником постанов свідчить про те, що Верховний Суд у цих справах викладав свої висновки (про неврахування яких зазначає скаржник) виходячи саме з суб`єктного складу учасників спору у відносинах на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також підстав та предмета заявлених вимог.

7.44. Наведене свідчить, що скаржник лише виокремлює певні висновки Суду без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції зроблено відповідні висновки щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи. Однак скаржник не враховує їх дійсного змісту, а також можливості їх застосувати у спірних відносинах сторін з огляду на фактичні обставини спору.

7.45. Таким чином, доводи касаційної скарги з посиланням на означені вище постанови Верховного Суду ніяким чином не спростовують обґрунтованих висновків судів першої та апеляційної інстанції, оскільки зводяться лише до виокремлення скаржником певних висновків Суду та без урахування їх дійсного змісту, а також до власних бачень скаржника стосовно можливості їх застосування у спірних правовідносинах.

7.46. При цьому, у застосуванні положень статті 16 Закону № 2866-III висновки судів першої та апеляційної інстанції не суперечать жодному із означених вище висновків Верховного Суду на які посилається скаржник. Водночас відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням цієї норми, а неоднаковими юридично значущими фактами та обставинами, які визначають межі здійснення ОСББ своїх повноважень, визначених цією статтею, які і складають фактично-доказовий склад у справі, що формується, виходячи з підстав, вимог та заперечень сторін.

7.47. Тобто рішення у справі ухвалене за інших обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і за іншими поданими сторонами та оціненими судами доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) і прийнято судове рішення, що з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 свідчить про неподібність справи, що розглядається (№ 910/13031/24) та означених скаржником справ за змістовим критерієм.

7.48. Як неодноразово наголошував Верховний Суд, правові висновки Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.

7.49. З огляду на наведене доводи скаржника в цій частині є необґрунтованими, а наведена ним підстава касаційного оскарження визначена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України не знайшла свого підтвердження.

7.50. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційних скаргах, стосується правовідносин, які не є подібними.

Щодо підстави касаційного оскарження передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України

7.51. За змістом касаційної скарги також підставою оскарження рішень судів попередніх інстанцій є приписи пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, згідно з якими підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

7.52. Водночас Верховний Суд вважає необґрунтованою наведену позивачем підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки: 1) ця норма спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору; 2) у разі подання касаційної скарги на підставі зазначеного пункту скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25.02.2021 зі справи № 910/800/19).

7.53. Водночас Верховний Суд, враховуючи характер спірних правовідносин, зазначає, що оскільки судами встановлено, що позов у цій справі пред`явила особа, якій не належить право вимоги (особа, права якої не порушені та не оспорені), оскільки позивач не є стороною індивідуальних договорів укладених між відповідачем та співвласниками багатоквартирного будинку і які фактично виконувалися його сторонами до створення ОСББ "Сікорського 1А" (позивача), то відповідно у Суду відсутні підстави для формування висновків у контексті обґрунтованості / необґрунтованості доводів скаржника стосовно "нікчемності вимог Товариства про збільшення вартості послуг" у розмінні положень пункту 31 Розділу V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2189-VIII.

7.54. У зв`язку з викладеним Верховний Суд дійшов висновку про не підтвердження підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України.

7.55. Інші доводи касаційної скарги не обґрунтовані підставами касаційного оскарження, визначеними частиною другою статті 287 ГПК України, не спростовують наведених висновків та не впливають на них.

Що ж до посилань скаржника на пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України та пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України, то Суд зазначає таке.

7.56. Верховний Суд зауважує, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

7.57. ОСББ у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, посилається на те, що суди попередніх інстанцій не дослідили належним чином докази у справі.

7.58. Суд зауважує, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме собою порушення норм процесуального права у вигляді недослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

7.59. Така правова позиція є послідовною та сталою і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постановах від 12.10.2021 у справі №905/1750/19, 20.05.2021 у справі №905/1751/19, від 02.12.2021 у справі №922/3363/20, від 16.12.2021 у справі №910/18264/20 та від 13.01.2022 у справі №922/2447/21, від 08.02.2024 у справі № 916/2266/22, від 18.04.2024 у справі № 910/2812/23 тощо.

7.60. Проте, як уже зазначалося, під час здійснення касаційного провадження у цій справі з підстави касаційного оскарження, визначеної у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України, Верховним Судом встановлено необґрунтованість наявності підстави касаційного оскарження у цій частині, а тому підстави для скасування оскаржуваних судових рішень з підстави зазначеної у касаційній скарзі, встановленої пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, у Суду відсутні.

7.61. Доводи Товариства, викладені у відзиві, беруться до уваги Касаційним господарським судом у тій частині, яка узгоджується з викладеними у цій постанові міркуваннями.

7.62. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі " Серявін та інші проти України" та у справі " Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року), зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

8.1. Доводи ОСББ про порушення судами попередніх інстанцій норм права при ухваленні оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у розділі 7 цієї постанови.

8.2. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.3. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

8.4. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

8.5. Верховний Суд, переглянувши рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, прийняту за результатом перегляду цього рішення, в межах наведених у касаційних скаргах доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, а з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктами 3, 4 цієї статті, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, прийняту за результатом перегляду цього рішення - без змін, як такі, що ухвалені із додержанням норм права.

9. Судові витрати

9.1. Судовий збір, сплачений ОСББ у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки Суд касаційне провадження в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закриває, а в частині підстав, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України, касаційну скаргу залишає без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 129, 296, 300, 308, 309, 311, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Сікорського 1А" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.01.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2025 у справі № 910/13031/24, з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закрити.

2. Касаційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Сікорського 1А" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.01.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2025 у справі № 910/13031/24, з підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України, залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Малашенкова