УХВАЛА

23 вересня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/6860/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,

представники учасників справи:

позивача - не з`явилися,

відповідача - Волосюк Т. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кузюбердіна Олександра Олександровича

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2025 (судді: Тищенко А .І. - головуючий, Сибіга О. М., Михальська Ю. Б.) та рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2024 (суддя Блажівська О. Є) у справі

за позовом Фізичної особи-підприємця Кузюбердіна Олександра Олександровича

до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фізичної особи-підприємця Акімової Альони Андріївни

про визнання права на експлуатацію, утримання та облаштування майданчика для паркування транспортних засобів,

ВСТАНОВИВ:

1. У червні 2024 року фізична особа-підприємець Кузюбердін Олександр Олександрович (далі - ФОП Кузюбердін О. О.) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (далі - КП "Київтранспарксервіс") (з урахуванням заяви про зміну предмета позову, прийнятої судом згідно з ухвалою від 02.10.2024) про:

- визнання протиправними дії КП "Київтранспарксервіс", які полягають в направленні ФОП Кузюбердіну О. О. листа від 24.04.2024 вих. №053/05-1632 з вимогою в термін до 06.05.2024 включно звільнити майданчик для паркування за адресою: м. Київ, Подільський район, вул. Світлицького, 35, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва, що включає 28 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 3 спеціальних місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю (далі - майданчик для паркування), а також дії щодо підписання КП "Київтранспарксервіс" в односторонньому порядку акта повернення з експлуатації майданчика для паркування;

- зобов`язання КП "Київтранспарксервіс" забезпечити ФОП Кузюбердіну О. О. безперешкодне користування майданчиком для паркування впродовж строку дії договору від 09.03.2021 № ДНП-2021-03/05, що становить 2190 календарних днів від дати підписання акта приймання-передачі паркувального майданчика, тобто до 24.04.2027;

- визнання права ФОП Кузюбердіна О. О. на експлуатацію, утримання та облаштування майданчика для паркування за договором від 09.03.2021 № ДНП-2021-03/05 строком дії до 24.04.2027.

2. Позовні вимоги з посиланням на положення, зокрема, статей 11, 526, 629, 651, 759 Цивільного кодексу України, статей 283, 284, 291 Господарського кодексу України обґрунтовані тим, що порушене право позивача полягає у позбавленні його можливості реалізувати право на здійснення безперешкодного користування майданчиком впродовж встановленого договором від 09.03.2021 № ДНП-2021-03/05 у редакції протоколу розбіжностей, до 24.04.2027, внаслідок порушення КП "Київтранспарксервіс" пункту 2.1.8 договору щодо обов`язку відповідача забезпечувати позивачу безперешкодне користування майданчиком для паркування впродовж строку дії договору.

3. У відзиві на позову заяву КП "Київтранспарксервіс" просило відмовити в її задоволенні, вказуючи, зокрема на те, що: сторонами перед підписанням договору погоджено всі його істотні умови; строк договору від 09.03.2021 № ДНП-2021-03/05 встановлено сторонами на 1095 днів та спливає 24.04.2024; листом від 24.04.2024 № 053/05-1632 позивача повідомлено про сплив терміну дії договору та необхідність звільнення майданчику для паркування і підписання акта; у КП "Київтранспарксервіс" відсутній примірник протоколу розбіжностей від 09.03.2021, на існування якого посилався позивач; такий протокол розбіжностей вносить численні зміни до договору та встановлює кращі умови для іншої сторони; у договорі від 09.03.2021 № ДНП-2021-03/05 відсутні будь-які застереження щодо протоколу розбіжностей та відсутні умови, що договір діє разом з протоколом розбіжностей; за умовами договору листування між сторонами здійснюється за поштовими адресами, однак пропозицій щодо підписання протоколу розбіжностей на поштову адресу відповідача не надходило, підтвердження надіслання таких пропозицій позивачем не надано.

4. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2024 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Фізичну особу-підприємця Акімову А. А. (далі - ФОП Акімова А. А.).

5. Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.12.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2025, у задоволенні позову відмовлено.

Суди виходили з того, що підписання договору від 09.03.2021 № ДНП-2021-03/05 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування та протоколу узгодження розбіжностей до цього договору не свідчить про підписання його на умовах, встановлених у протоколі узгодження розбіжностей від 09.03.2024. Вказане свідчить про підписання протоколу узгодження розбіжностей до договору від 09.03.2021 після підписання самого договору. Матеріали справи не містять доказів внесення змін до умов договору від 09.03.2021 на умовах, встановлених у протоколі узгодження розбіжностей від 09.03.2024.

Суди також зазначили, що укладена 14.08.2023 між КП "Київтранспарксервіс", ФОП Акімовою А. А. та ФОП Кузюбердіним О. О. додаткова угода № 1 про зміну сторони до договору про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування від 09.03.2021 за якою передано ФОП Кузюбердіну О. О. усі права та обов`язки ФОП Акімова А. А. до договору, також не містить посилання на протокол узгодження розбіжностей від 09.03.2021.

Суди установили, що строк дії спірного договору від 09.03.2021 є таким, що закінчився 21.04.2024.

6. Не погоджуючись з постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2025 та рішенням Господарського суду міста Києва від 18.12.2024, ФОП Кузюбердін О. О. у касаційній скарзі просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження посиланням на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, вказуючи на застосування судами норм матеріального права без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 19.12.2023 у справі № 922/1583/23 з огляду на таке.

Скаржник зазначає, що оскільки протокол узгодження розбіжностей від 09.03.2021 до договору від 09.03.2021 № ДНП-2021-03/05 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування є невід`ємною частиною договору, підписаний 09.03.2021 уповноваженими особами, а саме виконуючим обов`язки директора відповідача Свиридом А. О., який діяв на підставі розпорядження Київського міського голови від 13.04.2020 № 225 та статуту підприємства, та ФОП Акімовою А. А., скріплений печатками сторін. Отже, договір укладено 09.03.2021 у редакції, узгодженій сторонами у протоколі узгодження розбіжностей до договору. Те, що сторонами не було в повній мірі дотримано вимоги статті 181 Господарського кодексу України, не свідчить про не укладення протоколу узгодження розбіжностей до договору.

Сторони врегулювали розбіжності щодо умов укладення договору та уклали договір разом з протоколом узгодження розбіжностей до договору, виклавши конкретні пункти договору в узгодженій сторонами редакції, зокрема пункт 7.2 договору викладено в редакції сторони-2 (ФОП Акімової А. А.), що строк дії договору становить 2190 календарних днів від дати підписання акта приймання передачі стороною-1 (КП "Київтранспарксервіс") в експлуатацію стороні-2 (ФОП Акімовій А. А.) майданчика для паркування.

З огляду на фактичні обставини справи, сторони домовилися про укладення договору на умовах, викладених у протоколі узгодження розбіжностей до договору, який є невід`ємною частиною договору та правочином у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України.

Матеріали справи не містять доказів, що договір з урахуванням протоколу розбіжностей (або безпосередньо протокол розбіжностей) є недійсним. Відповідач не звертався до суду з відповідним позовом.

Матеріали справи не містять жодного доказу, що протокол узгодження розбіжностей до договору укладений на якихось інших умовах. Чинне законодавство не містить обов`язку в разі укладення договору разом з протоколом узгодження розбіжностей викладати договір в новій редакції.

Заявник касаційної скарги зазначає, що у постанові Верховного Суду від 19.12.2023 у справі № 922/1583/23 вказано, зокрема, що чинне законодавство не містить заборони для учасників господарських правовідносин укладати договори з протоколами розбіжностей. Отже, сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини лише у випадках, якщо існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства; заборона випливає зі змісту акта законодавства; така домовленість суперечить суті відносин між сторонами. У даному випадку, враховуючи відсутність у законі заборони на укладення договору шляхом погодження окремих його умов у підписаному обома сторонами протоколі розбіжностей, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підписання такого протоколу відповідає наведеним принципам свободи договору, тому твердження скаржника про те, що при укладанні договору поставки між позивачем і відповідачем закон не надавав учасникам господарських відносин можливості вносити зміни в договір шляхом укладання протоколу узгодження розбіжностей, не узгоджуються зі змістом чинного законодавства.

З огляду на такий висновок суду першої інстанції про те, що підписання договору від 09.03.2021 № ДНП-2021-03/05 та протоколу узгодження розбіжностей до договору від 09.03.2021 № ДНП-2021-03/05, не свідчить про підписання його на умовах встановлених в протоколі узгодження розбіжностей від 09.03.2021, не відповідає обставинам справи та не узгоджується з нормами матеріального права, а саме статтями 6, 636, 638, 651 Цивільного кодексу України та статтею 181 Господарського кодексу України.

На переконання скаржника, суд повинен дослідити відповідний документ та встановити чи підписаний він уповноваженими сторонами та чи досягли сторони у відповідному документі згоди щодо укладення чи зміни умов договору.

При цьому при внесенні змін до договору закон не зобов`язує сторін вказувати в договорі, що такий договір укладений зі змінами.

Отже, є безпідставним висновок суду апеляційної інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів внесення змін до умов договору від 09.03.2021 № ДНП-2021-03/05 на умовах встановлених в протоколі узгодження розбіжностей від 09.03.2021.

7. У відзиві на касаційну скаргу КП "Київтранспарксервіс" просить відмовити в її задоволенні, а судові рішення залишити без змін, вказуючи на те, що в нього відсутній примірник протоколу узгодження розбіжностей від 09.03.2021 і про його існування відповідачу нічого не було відомо.

Вказаний протокол узгодження розбіжностей вносить численні зміни до договору та підписаний майже одночасно з підписанням договору, тією ж датою коли було укладено договір. Разом з тим, кожен пункт протоколу встановлює кращі умови для сторони-2 (ФОП Акімової А. А.) та викладений у редакції цієї сторони.

Відповідач зазначає, що обов`язковою ознакою договору є або спрощений порядок укладання договору (в даному випадку не застосовується) або єдність документів (договір, протокол розбіжностей, протокол узгодження розбіжностей), яка досягається шляхом внесення в договорі запису про протокол розбіжностей, тобто, фактично, посилання, що даний договір не є кінцевою редакцією домовленості сторін, а деякі положення сторони врегулювали в іншій редакції, чого зроблено сторонами не було.

Не зазначення в договорі про наявність будь-яких додатків до договору або протоколів розбіжностей/узгодження розбіжностей також вказує на повне та безумовне прийняття умов, викладених у первісному договорі.

Відповідач також вказує на те, що за змістом пункту 9.4 договору усе листування між сторонами здійснюється за поштовими адресами, зазначеними в цьому договорі. Пропозицій щодо підписання протоколу узгодження розбіжностей на поштову адресу КП "Київтранспарксервіс" не надходило, також позивачем не було надано підтвердження надсилання таких пропозицій.

Матеріали справи не містять доказів внесення змін до умов договору від 09.03.2021 на умовах встановлених в протоколі узгодження розбіжностей від 09.03.2024.

Отже, недотримання сторонами процедури, встановленої статтею 181 Господарського кодексу України, свідчить про те, що протокол узгодження розбіжностей до договору є неукладеним та таким, що не створює наслідків для сторін.

8. Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, пояснення присутнього у судовому засіданні представника відповідача, а також матеріали справи, Верховний Суд відхиляє ці доводи, а обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у наведеному випадку не підтвердилися з огляду на таке.

9. Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що 09.03.2021 між КП "Київтранспарксервіс" (Сторона-1) та ФОП Акімовою А. А. (Сторона-2) укладено договір № ДНП-2021-03/05 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування, в якому сторони передбачили такі умови:

- відповідно до пункту 1.1 Сторона-1 передала Стороні-2 для експлуатації, утримання та облаштування майданчик для паркування транспортних засобів за адресою: м. Київ, Подільський район, вул. Світлицького, 35, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва, що включає 28 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 3 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, для ведення діяльності з паркування транспортних засобів та здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхніх транспортних засобів;

- майданчик для паркування вважається фактично повернутим Стороні-1 з моменту підписання сторонами акта повернення х експлуатації майданчика для паркування у строки, визначені пунктом 7.13. У випадку не підписання Стороною-2 акта повернення з експлуатації майданчика для паркування, Сторона-1 має право підписати даний акт в односторонньому порядку, направивши відповідне повідомлення Стороні-2, після чого майданчик вважається повернутим Стороні-1 (пункт 3.3 договору);

- строк дії договору становить 1095 календарних днів від дати підписання акта приймання передачі стороною-1 в експлуатацію стороні-2 майданчика для паркування (пункт 7.2 договору);

- після припинення дії або розірвання договору (крім випадку втрати Стороною-1 права експлуатації майданчика для паркування) Сторона-2 зобов`язана протягом 15 календарних днів звільнити майданчик для паркування (пункт 7.13 договору);

- додаткові угоди та усі додатки до цього договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками (пункт 9.2 договору);

-- після підписання цього договору всі попередні переговори за ним, листування, попередні договори, протоколи про наміри та будь-які інші усні або письмові домовленості сторін з питань, що так чи інакше стосуються цього договору втрачають юридичну силу (пункт 9.3 договору);

- усе листування між сторонами здійснюється за поштовими адресами, зазначеними в цьому договорі. Повернення стороні поштового відправлення, яке направлялось іншій стороні цього договору, із відміткою про відсутність адресата за вказаною в цьому договорі адресою (або адресою, вказаною в письмовому повідомлення про зміну адреси для надсилання кореспонденції, яке було отримано стороною до відправлення поштового відправлення), або з відміткою про неявку представника сторони до відділення поштового зв`язку за адресованим йому поштовим відправленням, вважається належним чином відправленим повідомленням іншої сторони (пункт 9.4 договору).

Відповідно до акта приймання-передачі паркувального майданчика від 21.04.2021 сторони цим актом підтвердили, що Сторона-1 (КП "Київтранспарксервіс") передала, а Сторона-2 (ФОП Акімова А. А.) прийняла в експлуатацію паркувальний майданчик на 31 машиномісце за адресою: м. Київ, Подільський район, вул. Світлицького, 35, в межах III територіальної зони маркування м. Києва.

10. Також суди попередніх інстанцій установили, що 14.08.2023 між КП "Київтранспарксервіс" (Сторона-1), ФОП Акімовою А. А. (Сторона-2) та ФОП Кузюбердіним О. О. (Сторона-3) укладено додаткову угоду № 1 про зміну сторони до договору про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування від 09.03.2021 №ДНП-2021-03/05.

У цій додатковій угоді сторони передбачили такі умови:

1. Сторони погодилися замінити одну із сторін договору, що укладений між КП "Київтранспарксервіс" та ФО-П Акімова А. А., а саме передати Стороні-3 усі права та обов`язки Сторони-2 за договором.

2. З моменту набрання чинності додаткової угоди, Сторона-3 змінює Сторону-2 за договором, Сторона-2 втрачає право вимагати від Сторони-1 виконання своїх обов`язків, що виникають з договору, а Сторона-3 набуває прав та починає нести обов`язки та відповідальність за їх невиконання за договором.

3. Права, обов`язки та відповідальність Сторони-2 по договору переходять до Сторони-3 в тому обсязі, в якому вони належали Стороні-2 до набрання чинності додатковою угодою.

4. Сторона-2 зобов`язується протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати укладення додаткової угоди передати Стороні-3 оригінал договору, а також інші документи та інформацію, які є важливими для його виконання.

5. Додаткова угода набуває чинності з 14.08.2023, підписана та скріплена печатками сторін і діє до закінчення терміну дії договору відповідно до його умов.

6. Додаткова угода є невід`ємною частиною договору.

7. Додаткова угода складена у трьох примірниках українською мовою, по одному примірнику для кожної з сторін.

11. Як свідчать матеріали справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 24.04.2024 КП "Київтранспарксервіс" звернулося до ФОП Кузюбердіна О. О. з листом вих. № 053/05-1632, в якому зазначало, що у зв`язку із припиненням дії договору ФОП Кузюбердін О. О. зобов`язаний в термін до 06.05.2024 включно звільнити паркувальний майданчик та з`явитись до КП "Київтранспарксервіс" для підписання акта повернення з експлуатації майданчика для паркування за вказаною у листі адресою.

29.04.2024 ФОП Кузюбердін О. О. у листі повідомив відповідача, що 09.03.2021 між КП "Київтранспарксервіс" та ФОП Акімовою А. А. було складено протокол узгодження розбіжностей до договору від 09.03.2021 № ДНП-2021-03/05, згідно з яким пункт 7.2 договору викладено в редакції Сторони-2 та встановлено, що строк дії договору становить 2190 календарних днів від дати підписання акта приймання передачі Стороною-1 в експлуатацію стороні-2 майданчика для паркування. З огляду на вказане строк дії договору від 09.03.2021 № ДНП-2021-03/05 становить 2190 календарних днів від 21.04.2021, а отже договір є діючим, а не припиненим, тому відсутні підстави для повернення майданчика для паркування КП "Київтранспарксервіс", а вимога КП "Київтранспарксервіс" про повернення паркувального майданчика та підписання акта повернення з експлуатації майданчика для паркування за вищевказаною адресою, є незаконною та такою, що не ґрунтується на умовах договору.

КП "Київтранспарксервіс" 15.05.2024 звернулося до позивача з листом за № 053/05-1958, в якому повідомило про те, що у зв`язку із закінченням 21.04.2024 строку дії договору ФОП Кузюбердін О. О. зобов`язаний в термін до 06.05.2024 звільнити паркувальний майданчик. Зважаючи на те, що ФОП Кузюбердін О. О. не з`явився для підписання акта повернення з експлуатації майданчика для паркування КП "Київтранспарксервіс" повідомило про підписання такого акта в односторонньому порядку.

12. ФОП Кузюбердін О. О. вважаючи порушеними відповідачем свої права на користування паркувальним майданчиком на строк, визначений у договорі від 09.03.2021 № ДНП-2021-03/05 у редакції протоколу розбіжностей від 09.03.2021, звернувся з позовом до суду, посилаючись на положення, зокрема, статей 11, 526, 629, 651, 759 Цивільного кодексу України, статей 283, 284, 291 Господарського кодексу України.

13. Відповідно до частин 1 та 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 525, 526, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (стаття 6 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 1.1 договору його предметом є передача за плату для експлуатації, утримання та облаштування майданчика для паркування транспортних засобів для ведення діяльності з паркування транспортних засобів та здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхніх транспортних засобів.

У пункті 73 постанови від 15.03.2024 у справі № 910/1248/23 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов висновку про необхідність відступити шляхом уточнення від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 11.06.2018 у справі №910/8413/17, про те, що договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування є договором найму майнових прав. Уточнення полягає в тому, що такий договір є договором найму комунального майна (паркувального майданчика).

Суди установили, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором найму, предметом користування за яким є майданчик для паркування транспортних засобів.

Згідно із частиною 1 статті 759 вказаного Кодексу за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами 1 та 6 статті 283 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У частині 1 статті 284 Господарського кодексу України законодавець як істотні умови договору оренди, визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.

За змістом частини 1 статті 773 Цивільного кодексу України на наймача покладений обов`язок користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

Згідно з частиною 1 статті 763 цього Кодексу договір найму укладається на строк, встановлений договором. Аналогічні за змістом положення містить частина 4 статті 284 Господарського кодексу України, відповідно до якої строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

Статтею 631 Цивільного кодексу України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

14. Суди установили, що перед підписанням спірного договору сторони обговорили та погодили всі його істотні умови.

При цьому судами встановлено, що згідно з умовами договору від 09.03.2021 строк його відліку починається з 21.04.2021 та закінчується 21.04.2024.

15. ФОП Кузюбердін О. О., обґрунтовуючи свої вимоги, посилався на наявність підписаного між сторонами договору протоколу розбіжностей від 09.03.2021, за яким, зокрема, пункт 7.2 договору (строк договору) викладено в редакції Сторони-2: строк дії договору становить 2190 календарних днів від дати підписання акта приймання передачі Стороною-1 в експлуатацію Стороні-2 майданчика для паркування.

16. Статтею 638 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 639 цього Кодексу договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (стаття 640 Цивільного кодексу України).

У статтях 641 та 642 Цивільного кодексу України закріплено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 181 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на час укладення договору - 09.03.2021) встановлений загальний порядок укладання господарських договорів та передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору (частин и 1-3 вказаної норми).

У частині 4 статті 181 Господарського кодексу України закріплено, що за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

17. Суди попередніх інстанцій установили, що у договорі від 09.03.2021 № ДНП-2021-03/05 відсутні будь-які застереження щодо наявності протоколу узгодження розбіжностей. Тобто, у договорі відсутні умови, згідно з якими цей договір діє разом з таким протоколом.

Також суди установили, що відповідно до пункту 9.4. договору усе листування між сторонами здійснюється за поштовими адресами, зазначеними в цьому договорі. Повернення стороні поштового відправлення, яке направлялось іншій стороні цього договору, із відміткою про відсутність адресата за вказаною в цьому договорі адресою (або адресою, вказаною в письмовому повідомлення про зміну адреси для надсилання кореспонденції, яке було отримано стороною до відправлення поштового відправлення), або з відміткою про неявку представника сторони до відділення поштового зв`язку за адресованим йому поштовим відправленням, вважається належним чином відправленим повідомленням іншої сторони.

Однак, як установили суди, пропозицій щодо підписання протоколу узгодження розбіжностей відповідно до пункту 9.4. договору на поштову адресу КП "Київтранспарксервіс" не надходило, а матеріали справи не містять доказів внесення змін до умов договору на умовах встановлених у протоколі узгодження розбіжностей від 09.03.2021, що в свою чергу свідчить про те, що протокол узгодження розбіжностей до договору є неукладеним та таким, що не створює наслідків для сторін.

Суди попередніх інстанцій щодо наданої позивачем на підтвердження обставин щодо підписання між сторонами протоколу розбіжностей від 09.03.2021 заяви свідка ОСОБА_1 , вказали на те, що вказана заява лише підтверджує присутність ОСОБА_1 в кабінеті виконуючого обов`язки директора КП "Київтранспарксервіс" Свирида А. О. 09.03.2021 та передачу Акімовою А. А. виконуючому обов`язки директора КП "Київтранспарксервіс" Свириду А. О. два примірники протоколу узгодження розбіжностей та підписаний екземпляр договору про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування, проте жодним чином не підтверджує зміст протоколу узгодження розбіжностей.

Водночас, суди вказали на те, що згідно з листом Головного Управління Служби Безпеки України у м. Києві та Київської області від 03.10.2024 № 51/12-6934 слідчим управлінням Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0010407, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2017, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 191, частиною 2 статті 367, частиною 2 статті 364 Кримінального кодексу України, досудовим розслідуванням якого встановлено, що заступником директора КП "Київтранспарксервіс" ОСОБА_1. спільно з директором комунального підприємства Псьолом Є. В. та іншими службовими особами організовано протиправну схему з метою отримання неправомірної вигоди від надання в експлуатацію паркувальних майданчиків в м. Києві.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що підписання договору та протоколу узгодження розбіжностей до нього не свідчить про підписання спірного договору на умовах, встановлених у протоколі розбіжностей, а вказане свідчить про підписання протоколу узгодження розбіжностей до договору після підписання самого договору від 09.03.2021 № ДНП-2021-03/05 від 09.03.2021.

Натомість, суди установили, що договір від 09.03.2021 № ДНП-2021-03/05 не містить будь-які застереження щодо протоколу узгодження розбіжностей, так само протокол узгодження розбіжностей не вказано в договорі від 09.03.2021 № ДНП-2021-03/05 як його додаток.

Матеріали справи, як установили суди, не містять доказів внесення змін до умов договору на такі, що встановлені у протоколі узгодження розбіжностей від 09.03.2021.

18. Як вже зазначалося, ФОП Кузюбердін О. О. у касаційній скарзі, оскаржуючи судові рішення з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, вказував на застосування судами норм матеріального права без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 19.12.2023 у справі № 922/1583/23 щодо застосування статті 181 Господарського кодексу України.

У справі № 922/1583/23 (постанова Верховного Суду від 19.12.2023) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Новаторг" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавахліб-3" заборгованості за поставлений товар за договором поставки від 29.06.2022, 3% відсотків річних, пені, інфляційних збитків та штрафу за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, залишаючи без змін судові рішення про часткове задоволення позовних вимог, Верховний Суд сформулював правовий висновок щодо застосування статті 181 Господарського кодексу України, а саме: "Відповідно до статті 181 ГК України, яка визначає загальний порядок укладення господарських договорів (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. При цьому, стаття 181 ГК України (навіть після внесення до неї відповідних змін) не містить заборони для учасників господарських правовідносин укладати договори з протоколами розбіжностей, що в цілому узгоджується з порядком укладення договору на інших умовах, передбаченим статтею 646 ЦК України".

Отже, Верховний Суд вказав на відсутність законодавчо встановленої заборони для учасників господарських відносин укладати договори з протоколами розбіжностей.

Натомість у справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходили із встановлення обставин стосовно того, що у договорі від 09.03.2021 № ДНП-2021-03/05 відсутні будь-які застереження щодо наявності протоколу узгодження розбіжностей; у договорі відсутні умови, згідно з якими цей договір діє разом з таким протоколом; відсутні докази направлення на поштову адресу відповідача екземпляру протоколу розбіжностей; відсутність доказів про внесення змін до умов договору на умовах встановлених у протоколі узгодження розбіжностей від 09.03.2021, що свідчить про те, що протокол узгодження розбіжностей до договору є неукладеним та таким, що не створює наслідків для сторін.

19. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстави, зазначеної в пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, і в справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

При цьому на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (такий правовий висновок наведено у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у справі яка розглядається, суди попередніх інстанцій виходили із встановлення обставин, зокрема, стосовно того, що у договорі від 09.03.2021 № ДНП-2021-03/05 відсутні будь-які застереження щодо наявності протоколу узгодження розбіжностей, відсутні умови, згідно з якими цей договір діє разом з таким протоколом, у той час як у справі, на яку посилається скаржник, Верховний Суд дійшов до висновку про те, що стаття 181 Господарського кодексу України не містить заборони для учасників господарських правовідносин укладати договори з протоколами розбіжностей, що в цілому узгоджується з порядком укладення договору на інших умовах, передбаченим статтею 646 ЦК України. При цьому за змістом вказаної норми за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі. Тому з урахуванням встановлених обставин у справі, що розглядається, та у справі, наведеній скаржником, правовідносини у цих справах не є подібними, а застосування судами норм матеріального права було здійснено, виходячи із встановлених обставин кожної конкретної справи на підставі оцінки судами всіх доказів щодо наявності/відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики з вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

20. Суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).

У свою чергу, Верховний Суд є судом права, а не факту, тому діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку (постанови Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 912/3192/18, від 12.11.2019 у справі № 911/3848/15, від 02.07.2019 у справі № 916/1004/18).

21. Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, а будь-які інші підстави касаційного оскарження скаржником не зазначалися та не обґрунтовувалися у поданій касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП Козюбердіна О. О. на судові рішення у справі згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Кузюбердіна Олександра Олександровича на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2024 у справі № 910/6860/24 закрити.

Ухвала набирає законної сили після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. Б. Дроботова

Судді Н. О. Багай

Ю. Я. Чумак