ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/4225/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.,

суддів: Ярош А.І., Діброви Г.І.,

секретар судового засідання: Кияшко Р.О.

представники учасників справи в судове засідання не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп.Комсервіс.Плюс»

на рішення Господарського суду Одеської області від 24.06.2025, ухвалене суддею Бездолею Д.О., м. Одеса, повний текст складено та підписано 30.06.2025

у справі № 916/4225/24

за позовом: Селекційно-генетичного інституту Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп.Комсервіс.Плюс»

про: стягнення 377653,87 грн,

ВСТАНОВИВ

У вересні 2024 року Селекційно-генетичний інститут Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення (далі Інститут) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп.Комсервіс.Плюс» (далі ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс»/Товариство) про стягнення з останнього в порядку регресу 377653,87 грн.

Позов мотивований тим, що рішенням суду у іншій справі з позивача було стягнуто заборгованість за спожиту електричну енергію, яка фактично була спожита відповідачем, який умисно не уклав договір з постачальником електричної енергії після укладення між сторонами договору на виконання послуг з обслуговування житлових будинків, споруд та прибудинкових територій. Електрична енергія на спірну суму була спожита для освітлення місць загального користування, живлення ліфтів та забезпечення функціонування іншого спільного майна багатоквартирних будинків підкачка питної води тощо. За переконанням позивача, останній поніс матеріальні збитки внаслідок того, що відповідач не уклав договір з постачальником електричної енергії, з метою закупівлі електроенергії при виконанні функцій з управління житловими будинками, вартість якої була стягнута з позивача рішенням суду у іншій справі.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 24.06.2025 у справі № 916/4225/24 позов Інституту задоволено.

Місцевий господарський суд, враховувавши обставини, встановлені в рішеннях суду в інших господарських справах між сторонами, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог. Зокрема, зазначив, що позивачем на підставі судового рішення було сплачено вартість електричної енергії, спожитої для забезпечення живлення місць загального користування, натомість, такі витрати позивачем були понесені саме внаслідок невиконання відповідачем істотних умов договору на надання послуг, укладеного між сторонами, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позивачем доведена обставина спричинення йому шкоди у розмірі сплаченої вартості поставленої електроенергії у спірному періоді.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги відповідач посилається на наступне:

- між сторонами був укладений договір, предметом якого є передача позивачем відповідачу функцій з утримання житлових будинків і прибудинкової території, надання житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами та власниками житлових приміщень;

- відповідач веде свою господарську діяльність з обслуговування житлових будинків та нежитлових приміщень на території позивача на підставі прямих договорів зі споживачами послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а саме багатоквартирні будинки в яких житлові приміщення перебувають у приватній власності, які не належать відповідачу ані на підставі приватної власності а ні державної;

- відповідач не надавав мешканцям будинку послуг з розподілу (передачі) електричної енергії для освітлення місць загального користування, живлення ліфтів та не приймав від споживачів послуг грошові кошти, відповідно, у позивача не має підстав вважати, що відповідач здійснював споживання спірної електроенергії;

- відповідач фактично не мав юридичних прав та підстав на укладення відповідного договору на постачання електроенергії. Подання до постачальника електроенергії заяви на укладення договору на постачання електроенергії не мало під собою юридичного обґрунтування відповідно до вимог чинного законодавства;

- висновки суду стосовно того, що відповідач нібито був фактично управителем є необґрунтованими та безпідставними;

- вартість електроенергії має сплачувати чинний споживач, а саме позивач, який вважає себе балансоутримувачем.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., Ярош А.І., Принцевської Н.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.07.2025 витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали даної справи, вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відкладено до надходження матеріалів з суду першої інстанції.

25.07.2025 матеріали даної справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.07.2025 за апеляційною скаргою відповідача на рішення Господарського суду Одеської області від 24.06.2025 у справі № 916/4225/24 відкрито апеляційне провадження, встановлено позивачу строк до 15.08.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу, роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, призначено дану справу до розгляду на 23.09.2025 о 13:30 год.

Відзив на апеляційну скаргу від Інституту не надходив.

У зв`язку з перебуванням судді-учасника колегії Принцевської Н.М. у відпустці, за розпорядженням керівника апарату суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Богацької Н.С., суддів Діброви Г.І., Ярош А.І.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.09.2025 справу № 916/4225/24 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі головуючого судді Богацької Н.С., суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.

22.09.2025 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, яке мотивоване тим, що його представник не може бути присутнім у засіданні за станом здоров`я.

В судове засідання 23.09.2025 представники учасників справи не з`явились.

Щодо клопотання ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс» про відкладення розгляду справи на іншу дату, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

За приписами ч. 11 ст. 270 ГПК України, яка встановлює порядок розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Насамперед колегія суддів зазначає, що ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс» не надано жодних доказів на підтвердження викладених у клопотанні обставин.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні.

Діюче законодавство не обмежує представництво інтересів в суді певним колом осіб. Явка повноважних представників учасників справи у судовому засіданні обов`язковою не визнавалась.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позиція ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс» викладена безпосередньо в апеляційній скарзі, участь його представника в судовому засіданні не була визнана обов`язковою, неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні заявником обґрунтовано не було, колегія суддів зазначає, що відсутність відповідачки в цьому випадку не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Близька за змістом правова позиції щодо відсутності підстав для задоволення клопотання учасника справи про відкладення розгляду справи викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.07.2022 у справі № 910/11818/18.

Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів цієї справи та встановлено судом, відповідно до Статуту Селекційно-генетичного інституту Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення (а.с.14-21 т.1) Інститут є державною, бюджетною, неприбутковою, науковою установою. Інститут заснований на державній власності. На балансі Інституту знаходиться майно, закріплене за ним Національною академією аграрних наук України на праві оперативного управління, придбане за рахунок коштів, загального або спеціального фондів державного бюджету. За Інститутом закріплені земельні ділянки, які використовуються для забезпечення наукової діяльності Інституту та надані йому на праві постійного користування, що посвідчується у встановленому законом порядку.

01.02.2015 між Інститутом (Замовник) та ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс» (Виконавець) був укладений договір на виконання послуг з обслуговування житлових будинків, споруд та прибудинкових територій (а.с.40-43 т.1, далі договір), предметом якого є передача Замовником Виконавцю функцій з утримання житлових будинків і прибудинкової території, надання житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами та власниками житлових приміщень.

Пунктом 1.3. договору передбачено, що обсяги та порядок надання послуг з утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій встановлюються відповідно до діючих нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та рішень органу місцевого самоврядування.

За змістом п. 2.2. договору Виконавець має право, зокрема: укладати договори з підприємствами на постачання тепло-, водо-, газо-, електропостачання для житлового фонду переданого на обслуговування виконавцю; розробляти і подавати на затвердження або погодження розрахунки щодо рівня цін/тарифів на житлово-комунальні послуги в порядку, встановленому законодавством; отримувати компенсацію за надані відповідно до закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлово-комунальних послуг і повертати їх у разі ненадання таких послуг чи пільг.

Відповідно до підп. 2.3.5. п. 2.3. договору Замовник зобов`язаний сприяти Виконавцю у вирішенні питань, що виникають між комунальними підприємствами та виконавцем і пов`язані з тепло-, водо-, газо-, електропостачанням житлового фонду та ліквідацією аварійних ситуацій інженерних комунікацій на території розташування житлового фонду, переданого на обслуговування виконавцю.

За умовами п. 2.4. договору Виконавець зобов`язаний, зокрема: проводити розрахунки з квартиронаймачами, власниками житлових і нежитлових приміщень та орендарями за послугу з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій; звертатися до суду з позовами про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються сплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває у нього на обслуговуванні; забезпечити якісне утримання житлових будинків і прибудинкових територій, інженерного обладнання, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором або законодавством; забезпечити цілодобове аварійне обслуговування житлового фонду; укладати з власниками квартир, квартиронаймачами, орендарями та іншими співвласниками будинків договори на надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій згідно із затвердженим типовим договором; забезпечувати вчасне та відповідної якості надання житлово-комунальних послуг згідно з чинним законодавством та умовами договору; надавати мешканцям житлових будинків у встановленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; своєчасно за власний рахунок проводити роботи з усунення виявлених недоліків, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; вимагати своєчасної та в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів; укладати договори на надання житлово-комунальних послуг з підприємствами - виконавцями (виробниками) послуг згідно з ст. 19, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Пунктом 3.3. договору передбачено, що Виконавець несе повну відповідальність перед третіми особами за борги, що виникли у зв`язку із здійсненням ним господарської діяльності.

Замовник не відповідає по зобов`язанням виконавця, а виконавець не відповідає по зобов`язанням замовника.

Згідно з п. 5.1.-5.3. договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 5.1. цього договору та закінчується 31.12.2025. Умови цього договору застосовуються до відношень між сторонами, що виникли до його укладання з 01.01.2015 відповідно до п. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

17.02.2015 між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до договору (а.с.44 т.1), згідно з якою п. 1.1. договору викладено у наступній редакції:

«Предметом договору є передача замовником виконавцю функцій з утримання житлових будинків і прибудинкової території, асфальтного покриття, загальною площею 8500 м2. для надання житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами та власниками житлових.».

Також договір доповнено підп. 2.2.10. у наступній редакції:

«Виконавцю надається право використання нежитлових та допоміжних приміщень, за наявності таких, у житлових будинках, для належного виконання умов договору по наданню житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами та власниками житлових приміщень.».

Додатковою угодою № 2 від 18.02.2015 (а.с.45 т.1) сторони виклали у новій редакції п. 6.2. та 6.3. договору, якими передбачили, що: одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; розірвання цього договору допускається виключно за згодою сторін; договір може бути змінено або розірвано за вмотивованою вимогою однієї із сторін, у разі порушення договору іншою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом шляхом повідомлення іншої сторони договору з вказанням та обґрунтуванням причин у термін не менше ніж три місяці.

За актом приймання-передачі від 01.02.2015, який є додатком № 1 до договору (а.с.46-48 т.1) позивачем були передані, а відповідачем прийняті на обслуговування 27 об`єктів житлового комплексу, за адресою: м. Одеса, вул. Овідіопольська дорога, 3.

Ці об`єкти складаються з будівлі гуртожитку для робітників та службовців, 19-ти житлових будинків, а також інженерних споруд: підстанції високого тиску, встроєної станції підкачки питної води, каналізації, підземної станції підкачки питної води, мережі електропостачання та освітлення території, трансформаторної підстанції.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 22-35, т.1), в провадженні Господарського суду Одеської області перебувала справа № 916/1127/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (далі ТОВ «ООЕК») до Інституту про стягнення з останнього 437804,64 грн заборгованості зі сплати вартості спожитої електричної енергії.

Також, в межах цієї справи на вирішення суду був поданий зустрічний позов Інституту про розірвання договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг - ТОВ «ООЕК» та зобов`язання ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс» укласти з ТОВ «ООЕК» договір постачання електричної енергії за адресами об`єктів:

- Овідіопольська дорога, 3 - ЕІС-код точка комерційного обліку 62Z57L;

- Овідіопольська дорога, 3 - ЕІС-код точка комерційного обліку 617690.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.01.2023 у справі № 916/1127/22 первісний позов було задоволено: стягнуто з Інституту на користь ТОВ «ООЕК» заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 437804,64 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 6567,07 грн; у задоволені зустрічного позову відмовлено.

Вищевказане рішення суду мотивоване, зокрема тим, що Інститут уклав публічний договір про постачання електричної енергії з ТОВ «OOEK» шляхом підписання заяви-приєднання до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, а тому саме Інститут є споживачем електричної енергії на об`єкті, якому присвоєні ЕІС-коди точок комерційного обліку 62Z57L та 62Z690.

При цьому судом встановлено, що за цими точками комерційного обліку електрична енергія використовується для освітлення місць загального користування, живлення ліфтів забезпечення функціонування іншого спільного майна багатоквартирного будинку, розташованого на території житлового комплексу Інституту.

Як вбачається зі змісту вказаного рішення, заборгованість з Інституту була стягнута за спожитий обсяг електричної енергії у період вересень 2021 року - квітень 2022 року, обсяг споживання 260598 кВт/год.

В той же час, відмовляючи Інституту у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд виходив з того, що обраний Інститутом спосіб захисту порушеного права, як зобов`язання ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс» укласти з ТОВ «ООЕК» договір про постачання електричної енергії, не передбачено нормами ЦК України.

В матеріалах цієї справи відсутній договір постачання електричної енергії, укладений між позивачем та ТОВ «ООЕК», в той же час, обставина укладення такого договору визнається сторонами та встановлена судом у справі № 916/1127/22.

Згідно з наявними у справі платіжними інструкціями від 18.07.2023 № 209 та від 18.07.2023 № 208, а також виписки по рахунку позивача (а.с.36-39 т.1), вищевказане рішення суду було виконано позивачем шляхом перерахування коштів загальному у розмірі 444371,77 грн на рахунок ТОВ «ООЕК».

Крім того, як вбачається з матеріалів прави (а.с.6-30 т.2), на вирішення господарського суду позивачем був переданий спір про розірвання укладеного між сторонами договору на виконання послуг з обслуговування житлових будинків, споруд та прибудинкових територій від 01.02.2015, а також про виселення відповідача із займаних приміщень.

Підставою для звернення позивача до суду з цим позовом стало те, що відповідач не укладав договір з постачальником електричної енергії для цілей своєї діяльності, чим, на думку позивача, порушив імперативні норми чинного законодавства та спричинив позивачу матеріальний збиток, оскільки останній несе не передбачені державним фінансуванням і кошторисом додаткові витрати за електроенергію перед енергопостачальними підприємствами, фактично спожиту ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс» для житлово-комунальних послуг, які відповідач надає згідно договору від 01.02.2015.

Так, за результатом вирішення спору у справі № 916/2738/23 Господарським судом Одеської області 23.11.2023 ухвалено рішення, яким позов позивача задоволено частково, розірвано укладений між сторонами договір, в іншій частині позову відмовлено.

Вказане рішення суду першої інстанції було залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.02.2024.

При цьому, суд апеляційної інстанції зробив, зокрема, такі висновки з урахуванням встановлених обставин:

- рішенням Господарського суду Одеської області від 16.03.2020 у справі №916/137/20 за позовом ТОВ «ООЕК» до Інституту про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію встановлено факт, що станом на 16.03.2020, об`єкти, які нібито були передані третій особі, належать саме відповідачу, чим підтверджено обов`язок останнього зі сплати вартості спожитої електричної енергії. Тобто, твердження скаржника щодо передачі об`єктів третій особі з 01.02.2015, як підстава для звільнення від обов`язку з оплати вартості спожитої електричної енергії, не знайшло свого підтвердження та спростовується рішенням суду у справі № 916/137/20, що набрало законної сили;

- 04.07.2023 відповідачем у відповідь на черговий лист позивача від 28.06.2023 №04/239 було зазначено про те, що в жодному листі Інституту про розірвання чинного договору про надання послуг виконавцем не зазначено жодного обґрунтування підстав для розірвання такого договору, з огляду на що останньому запропоновано звернутися до суду з відповідною позовною заявою для вирішення цього питання, посилаючись на те, що у нього відсутнє зобов`язання укласти з відповідними підприємствами правочинів на надання житлово-комунальних послуг, зокрема, щодо укладення з енергопостачальним підприємством договору на постачання електроенергії для забезпечення потреб мешканців на утримання місць загального використання (ліфтів, насосів підкачки води, освітлення, тощо);

- в той же час колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що, укладаючи спірний договір на надання послуг, його контрагенти досягли згоди відносно того, що метою договору є забезпечення кваліфікованого, якісного, гарантованого обслуговування та ремонту житлового фонду, його технічного обладнання, надання житлово-комунальних послуг, дотримання санітарного стану прибудинкових територій для створення мешканцям будинків належних умов проживання згідно з діючим законодавством України та з нормативно-правовими актами та рішеннями органу місцевого самоврядування, що діють у сфері житлово- комунального господарства, а також ведення бухгалтерської, статистичної та іншої, передбаченої законодавством, звітності. Обсяги та порядок надання послуг з утримання житлових будинків, споруд та прибудинкових територій встановлюються відповідно до діючих нормативно-правових актів Кабінету Міністрів Україні та рішень органу місцевого самоврядування (п. 1.3. договору);

- зважаючи на те, що Інститут є балансоутримувачем житлових будинків і споруд, які відповідно до спірного договору обслуговує відповідач, в силу вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції 2017 року та умов такого договору Товариство дійсно є управителем майна, яке перебуває у віданні Інституту, та має утримувати багатоквартирні будинки та прибудинкову територію у відповідності і чинного законодавства і умов укладеного договору;

- судами у даній справі встановлено, що правовідносини між сторонами виникли з договору про надання послуг на обслуговування належного функціонування житлових будинків, споруд та прибудинкової території, умовами якого та вимогами чинного законодавства визначено, що відповідач фактично є управителем такого майна в частині надання житлово-комунальних послуг, а тому, враховуючи обов`язок виконавця, обумовлений п. 2.4.29. договору, який передбачає, що останній зобов`язаний укладати договори на надання житлово-комунальних послуг, а також вимоги п. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс» мало докласти зусиль щодо виконання такого обов`язку (в частині укладення з енергопостачальною організацією відповідного договору на енергопостачання місць загального користування), проте цього не вчинило, посилаючись на неможливість такого вчинення, що не приймається до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки таке твердження суперечить правовій природі укладеного між позивачем та відповідачем договору, оскільки позивач розраховував на таке виконання умов договору з боку виконавця;

- зважаючи на те, що відповідачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів того, що останній мав на меті або здійснив відповідні дії щодо укладення з енергопостачальною організацією відповідний договір на постачання електричної енергії для належного функціонування місць загального призначення, при тому, що на безоплатній основі здійснює господарську діяльність з обслуговування будинків, отримуючи в тому числі плату від мешканців за це, судова колегія зазначила про правомірність висновку суду першої інстанції про наявність в діях відповідача факту невиконання ним істотних умов договору на надання послуг, що позбавило позивача на отримання того, на що він розраховував, укладаючи такий договір зі спричиненням шкоди у вигляді сплати отриманих від постачальників послуг, зокрема, електроенергії;

- судова колегія, переглядаючи оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що за наявними матеріалами господарської справи не вбачається намагання відповідача в будь-якому випадку ініціювання змін до укладеного між ним та Інститутом договору в частині його зобов`язань по укладенню правочинів про надання житлово-комунальних послуг або в судовому порядку визнання таких умов договору недійсними у зв`язку із неможливістю їх виконання самим виконавцем в силу причин, що не залежали від нього, що свідчить про умисне, свідоме невиконання відповідачем взятих на себе господарських зобов`язань за договором. В свою чергу, у зв`язку із таким невиконанням, Інститут вимушений нести додатковий фінансовий тягар (матеріальні витрати, що не передбачені фінансуванням) по відшкодуванню витрат на споживання електричної енергії місцями загального користування (ліфтами, освітленням прибудинкової території тощо), на що останній не розраховував, укладаючи спірний договір з відповідачем;

- у даному разі наявні об`єктивні причини для розірвання спірного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, що спростовує доводи останнього, викладені в апеляційній скарзі щодо відсутності таких підстав, оскільки і позивачем в позовній заяві, і судом першої інстанції належним чином обґрунтовано факт порушення виконавцем умов договору про надання послуг, а саме в частині неукладення з відповідним суб`єктом господарювання договору на постачання електричної енергії, що визначено в обов`язках відповідача як в силу Закону, так і в силу договору;

- твердження апелянта про те, що позивач не є власником багатоквартирних будинків, а тому у даному разі не може йти мова про факт управління відповідачем такими будинками, у даному випадку не приймається судовою колегією до уваги, оскільки предметом позову є встановлення факту належного виконання або невиконання відповідачем умов спірного договору, а не встановлення юридичного статусу позивача по відношенню до майна, яке перебуває у останнього на балансі.

За замовленням позивача ФОП Момотовою Н.Г. із залученням інженера-проектувальника ОСОБА_1 була складена технічна паспортизація електричних мереж 6 кВ ЦРП Селекційний ТП-4109 та мереж 0,4 кВ ТП-4109 ВРП житлових будинків (побутові споживачі) на території Селекційно-генетичного інституту (а.с. 65-103, т.2).

В Розділі 2 «Схема живлення 6/0,4 вК «побутові споживачі» вказано, зокрема, що всі побутові споживачі, які розташовані на території селекційно-генетичного інституту, заживлені від трансформаторної підстанції № 4109. Живлення ТП-4109 здійснюється від ЦРП-6кВ Селекційний за допомогою двох кабельних ліній марки АСБ 3х95, довжина однієї складає 495 м. На фасаді ком. № 2 та № 19 встановлені комерційний облік (розрахунковий) облік побутового споживача) типу САЗУ-И670М з номерами лічильників № 087857А та № 256736А (коди ЕІС № 62Z81В та 62Z57L). За висновками інженера-проектувальника, у житлових будинках, які живляться від ЦРП-6кВ Селекційний, встановлені прилади обліку електроенергії, за якими мешканці розраховуються як побутові споживачі. Водночас, загальний розрахунок за електроенергію, спожиту побутовими споживачами, здійснюється на основі даних із комерційних обліків у комірках № 2 та № 19 ЦРП Селекційний, за виключенням електроенергії, спожитої субспоживачами. В цей же час, у ході обстеження мереж 0,4 кВ виявлено відсутність будь-якого обліку електричної енергії на: освітлення прибудинкових територій та внутрішніх приміщень житлових будинків (сходові клітини, допоміжні приміщення); роботу ліфтів у багатоповерхових будинках; системи підкачування питної води для забезпечення водопостачання мешканців; інше споживання при обслуговуванні житлових будинків. Усі ці витрати покриваються Селекційно-генетичним інститутом, що створює додаткове фінансове навантаження на установу. Електроенергія, яку фактично споживає обслуговуюча організація на комунальні потреби для надання послуг мешканцям житлових будинків, не розраховується окремо, що призводить до значних втрат інституту. За результатом проведеного аналізу інженером надані наступні рекомендації для мінімізації витрат та вирішення проблем із обліком електричної енергії: варіант 1: обслуговуюча організація, яка займається експлуатацією житлових будинків та отримує кошти за обслуговування від мешканців, повинна укласти прямий договір із АТ «ДТЕК». Розрахунок за спожиту електроенергію здійснюється за показниками комерційних обліків, встановлених у ЦРП Селекційний на комірках № 2 та № 19. Це дозволить перекласти фінансове навантаження на реальних споживачів; варіант 2: встановлення комерційних приладів обліку для власних потреб у кожному житловому будинку. Обслуговуюча організація має проводити розрахунки за спожиту електроенергію для освітлення, роботи ліфтів, насосів тощо за цими обліками. Недоліком цього варіанту є те, що залишаються неврахованими втрати електроенергії в мережах і трансформаторах, що також створює додаткові витрати для інституту. Зі змісту матеріалів технічної паспортизації вбачається, що інженером досліджувався, зокрема, укладений між позивачем та відповідачем договір з додатками.

В цей же час, під час розгляду цієї справи позивачем були подані копії договорів на надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій від 13.11.2015 № 70/33, від 09.03.2017 № 70/34, від 30.10.2015 № 72/31а, від 15.11.2018 № 71/22 (а.с. 111-114, т.2), які укладені між відповідачем (виконавець) та фізичними особами мешканцями будинків за адресою: м. Одеса, вул. Овідіопольська дорога, 3.

Вказані договори є ідентичними за змістом та передбачають надання відповідачем за плату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (шляхом укладення договорів з постачальниками), зокрема: технічного обслуговування ліфтів; технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем енергопостачання; освітлення місць загального користування; енергопостачання ліфтів; інших прямих витрат.

Також, до матеріалів справи відповідачем були долучені затверджені відповідачем тарифи з 01.01.2020 на послуги, що надаються у будинках за адресою: вул. Овідіопольська дорога, 3 (а.с.57-60, т.2), з яких вбачається, що до складу тарифу включені такі послуги: прибирання прибудинкової території; вивезення побутових відходів; прибирання внутрішньобудинкових приміщень; дератизація та дезінсекція; технічне обслуговування зовнішніх систем, холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання, зливової каналізації, обслуговування міжбудинкової системи каналізації та водопостачання; технічне обслуговування систем енергопостачання; поточний ремонт конструктивних елементів, інженерних систем і технічних пристроїв будинку та елементів зовнішнього упорядження, розташованих на прибудинковій території; підготовка житлового будинку до експлуатації в осінньо-зимовий період; технічне обслуговування та ремонт систем підкачки води; технічне обслуговування ліфтів.

На підтвердження того, що відповідач отримував від мешканців будинків плату за надання послуг, які передбачають споживання електричної енергії, позивачем було надано до суду копії матеріалів позовної заяви відповідача до фізичної особи мешканця одного з будинків, за адресою: вул. Овідіопольська дорога, 3, згідно з якими позивачем порушувалось у судовому порядку питання про стягнення заборгованості за відповідним договором на надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій (а.с.115-119 т.2).

За переконанням позивача, останній поніс матеріальні збитки внаслідок того, що відповідач не уклав договір з постачальником електричної енергії, з метою закупівлі електроенергії при виконанні функцій з управління житловими будинками, вартість якої була стягнута з позивача рішенням суду у справі № 916/1127/22.

У цій справі позивачем розрахунок шкоди здійснено у розмірі стягнутої суми за судовим рішенням у вищевказаній справі та з відрахуванням вартості електричної енергії, яка споживалась мешканцями гуртожитку та відшкодовувалась безпосередньо позивачу.

Як пояснив суду позивач, долучивши до матеріалів справи відповідні докази (а.с.17-37, т.3), у період 2015-2016 років мешканці гуртожитку за вищевказаною адресою сплачували вартість спожитої електричної енергії через відповідача, проте, з початку 2019 року відповідач фактично не виконував функції надання послуг гуртожитку та його прибудинкової території, у зв`язку з чим мешканці гуртожитку сплачували послуги електричної енергії через позивача на підставі відповідних договорів.

Оскільки, за поясненням позивача, стягнення грошових коштів за спожиту електричну енергію потребує окремого дослідження, позивач виключив з розрахунку матеріальної шкоди, завданої відповідачем у спірних правовідносинах, вартість спожитої гуртожитком електричної енергії у період з вересня 2021 року по квітень 2022 року, яка за даними позивача становить 66717,84 грн (а.с.110 т.1).

На підтвердження того, що мешканцями гуртожитку було спожито електричну енергію у спірному періоді на іншу суму, матеріали справи доказів не містять.

З урахуванням вищевикладеного, позивачем нараховано та, з урахуванням поданої до суду заяви про зменшення розміру позовних вимог, заявлено до стягнення з відповідача 377653,87 грн (а.с. 117-118, т.3).

Разом з цим, під час розгляду справи відповідач, заперечуючи проти позовних вимог позивача, наголошував на тому, що відповідач не міг укласти окремий договір з енергопостачальною організацією, не вважаючи себе уповноваженою та зобов`язальною особою.

Так, щодо власних доводів відповідач надав суду, зокрема:

- лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 15.08.2017 № 8939/15/7-17 (а.с. 124-127, т. 2), яким роз`яснено, зокрема, що відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» електрична енергія визначена товаром, а взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії) регулюються Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28, якими визначено, що для укладення договору про постачання електричної енергії, договору про технічне забезпечення електропостачання споживача або договору про спільне використання технологічних електричних мереж, які заявник (споживач, власник технологічних електричних мереж (основний споживач або субспоживач) має надати відповідній організації, у тому числі, копію документа, яким визначено право власності чи користування на об`єкт (приміщення) або копію документа, що підтверджує право власності чи користування на земельну ділянку (у разі відсутності на відповідній земельній ділянці об`єкта);

- копію договору про відшкодування за спожиту електроенергію від 22.11.2019 № 000002/0001А (а.с. 128-129, т.2), укладеного між позивачем та фізичною особою - мешканця гуртожитку, за адресою: вул. Овідіопольська дорога, 3, предметом якого відшкодування споживачем гуртожитку одержаної електричної енергії;

- копію рахунків позивача на відшкодування електричної енергії за листопад 2019 року та січень 2020 року.

На підтвердження обставини обслуговування та ремонту ліфтів у будинках відповідачем до матеріалів справи було долучено копії укладених договорів з підрядником (а.с.77-79, 102-106, т. 3).

В свою чергу, позивачем до матеріалів справи позивачем було долучено докази укладення Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія Професіонал» з ТОВ «ДТЕК Одеські електромережі» договору розподілу електричної енергії, яка споживається житловими будинками, за адресою: вул. Овідіопольська дорога, 3 з присвоєним, зокрема, ЕІС-кодом точки розподілу 62Z57L (а.с.131-132, т.3).

Предметом позову у даній справі є вимоги Інституту стягнути з ТОВ «Олімп.Комсервіс.Плюс» 377653,87 грн.

Задовольняючи позов Інституту, місцевий господарський суд виходив з його обґрунтованості та доведеності, зокрема з того, що позивачем на підставі судового рішення було сплачено вартість електричної енергії, спожитої для забезпечення живлення місць загального користування, натомість, такі витрати позивачем були понесені саме внаслідок невиконання відповідачем істотних умов договору на надання послуг, укладеного між сторонами, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позивачем доведена обставина спричинення йому шкоди у розмірі сплаченої вартості поставленої електроенергії у спірному періоді.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (тут і далі в редакції, чинній на час укладення договору між сторонами):

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом;

- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

- управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд (далі - управління будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Статтею 25 Закону № 1875-IV встановлено, що управитель має право: 1) здійснювати управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд та забезпечувати їх належну експлуатацію; 2) укладати договори з виробниками, виконавцями, споживачами в порядку, встановленому законом; 3) контролювати виконання умов договорів на надання житлово-комунальних послуг; 4) отримувати плату за виконання власних функцій; 5) доступу в приміщення, будинки і споруди для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів тощо в порядку, визначеному законом і договором; 6) звертатися до органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та до суду в межах повноважень, визначених законом та договором, для забезпечення належного виконання умов договору виробниками, виконавцями та споживачами.

Управитель зобов`язаний: 1) забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; 2) дотримуватись умов договорів з учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг; 3) вимагати беззастережного виконання умов договору, стандартів, нормативів, норм і правил від виконавців послуг; 4) вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів; 5) надавати необхідну інформацію споживачам та реєструвати звернення споживачів у встановленому законодавством порядку в разі виникнення аварій або тимчасового припинення виконання будь-якої послуги, передбаченої договором; 6) контролювати стан забезпечення споживачів житлово-комунальними послугами, проведення перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; 7) здійснювати огляд основних конструктивних елементів, огороджуючих конструкцій будинків і споруд, інженерних мереж, об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях (зовнішніх та внутрішньобудинкових систем, під`їзних шляхів і тротуарів), і складати відповідні акти; 8) забезпечувати здійснення профілактичних, поточних, капітальних та аварійних ремонтів відповідно до встановлених стандартами, нормативами, нормами і правилами вимог щодо строків та регламентів; 9) надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості тощо.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV втратив чинність на підставі Закону України № 2189-VIII від 09.11.2017.

Пунктом 3 Перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (далі Закон) встановлено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.

Відповідно до п. 3-1 Перехідних положень Закону договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені з виконавцями таких послуг або з управителями, визначеними згідно із цим Законом, до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі щодо вивезення побутових відходів - за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо такими договорами передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. З дати введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зміна будь-яких умов договорів про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, додатків і кошторисів (цін/тарифів) до них забороняється та вважається нікчемною. Виконавець таких послуг або управитель має право достроково розірвати відповідний договір, попередивши про це споживачів не пізніш як за два місяці до дня розірвання договору.

За змістом п. 6-1 Перехідних положень Закону у багатоквартирних будинках, а також одно- і двоквартирних житлових будинках, гуртожитках, у яких всі квартири, житлові та нежитлові приміщення є виключно державної або комунальної власності, управитель багатоквартирного будинку визначається органом, уповноваженим управляти державним або комунальним майном відповідно. Зобов`язання з оплати послуги з управління багатоквартирним будинком у таких будинках, гуртожитках у разі здачі в найм (оренду) квартир, житлових та/або нежитлових приміщень несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень.

Відповідно до ст. 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно з п. 1, 6 ч. 4 ст. 8 Закону управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний, зокрема: забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг; укласти з виконавцем послуги з постачання електричної енергії договір про постачання електричної енергії для освітлення місць загального користування, живлення ліфтів та забезпечення функціонування іншого спільного майна багатоквартирного будинку, забезпечувати виконання умов цього договору та контроль якості цих послуг.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 № 712 затверджено, зокрема, Правила надання послуги з управління багатоквартирним будинком (далі Правила).

Пунктом 9 Правил передбачено, що послуга з управління включає, зокрема, купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

За умовами п. 43 Правил управитель зобов`язаний, зокрема, укласти з виконавцем послуги з постачання електричної енергії договір про постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку, забезпечувати виконання умов такого договору та контроль якості цих послуг.

Як встановлено судом, між сторонами у справі був укладений договір на виконання послуг з обслуговування житлових будинків, споруд та прибудинкових територій від 01.02.2015, предметом якого є передача позивачем відповідачу функцій з утримання житлових будинків і прибудинкової території, надання житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами та власниками житлових приміщень.

Як вже зазначалось, вищевказаний договір був розірваний судовим рішенням у справі № 916/2738/23 з підстав того, що відповідачем були допущені істотні порушення умов договору - останній не уклав з відповідним суб`єктом господарювання договір на постачання електричної енергії, що визначено в обов`язках відповідача як в силу Закону, так і договору.

При цьому, у справі № 916/2738/23 судом встановлено, що у спірних правовідносинах відповідач мав статус управителя багатоквартирних будинків, переданих позивачем в його обслуговування за відповідним актом та на підставі укладеного між сторонами договору, натомість, внаслідок неналежного виконання зобов`язань відповідачем, Інститут вимушений нести додатковий фінансовий тягар (матеріальні витрати, що не передбачені фінансуванням) по відшкодуванню витрат на споживання електричної енергії місцями загального користування (ліфтами, освітленням прибудинкової території тощо).

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно.

Таким чином законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №910/11287/16, від 19.12.2019 у справі №520/11429/17.

За таких обставин вірним є висновок суду першої інстанції про те, що статус відповідача у спірних відносинах сторін управителя будинків, його обов`язок укласти договір з постачальною організацією на закупівлю електричної енергії для забезпечення живлення місць загального користування (ліфтів, освітленням прибудинкової території тощо), а також понесення необґрунтованих витрат позивачем внаслідок бездіяльності відповідача для суду є преюдиційними та відповідно до ст. 75 ГПК України не підлягають доведенню при розгляді цієї справи.

Більш того, в матеріалах справи відсутні докази як щодо звернення відповідача до електропостачальної організації із заявою про укладення договору щодо закупівлі безпосередньо відповідачем електричної енергії для забезпечення обслуговування місць загального користування багатоквартирних будинків, за адресою: вул. Овідіопольська дорога, 3, так і щодо результатів звернення відповідача до електропостачальної організації, зокрема, отримання відповідачем відмови в укладенні відповідного договору.

Натомість, до матеріалів справи позивачем було долучено докази укладення Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія Професіонал» з ТОВ «ДТЕК Одеські електромережі» договору розподілу електричної енергії, яка споживається житловими будинками, за адресою: вул. Овідіопольська дорога, 3 з присвоєним, зокрема, ЕІС-кодом точки розподілу 62Z57L (а.с.131-132, т.3).

Як вже зазначалось, судовим рішенням у справі № 916/1127/22 з позивача на користь електропостачальної організації ТОВ «ООЕК» було стягнуто кошти у розмірі 437804,64 грн за спожиту електричну енергію у період вересень 2021 року - квітень 2022 року, яка використовувалась для освітлення місць загального користування, живлення ліфтів забезпечення функціонування іншого спільного майна багатоквартирного будинку, розташованого на території житлового комплексу Інституту.

При цьому, обставина споживання електричної енергії об`єктом, якому присвоєний ЕІС-код 62Z57L та щодо належності цього об`єкту до спільного майна багатоквартирного будинку також підтверджується даними дослідженої судом у цій справі технічної паспортизації електричних мереж на території Інституту.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, а також те, що позивачем на підставі судового рішення було сплачено вартість електричної енергії, спожитої для забезпечення живлення місць загального користування, натомість, такі витрати позивачем були понесені саме внаслідок невиконання відповідачем істотних умов договору на надання послуг, укладеного між сторонами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем доведена обставина спричинення йому шкоди у розмірі сплаченої вартості поставленої електроенергії у спірному періоді.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів з огляду на викладене зазначає, що у даному випадку судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеяційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімп.Комсервіс.Плюс» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 24.06.2025 у справі № 916/4225/24 залишити без змін.

Постанова, відповідно до вимог ст. 284 ГПК України, набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до ст. 288 ГПК України.

Повна постанова складена 06.10.2025 (у зв`язку з перебуванням головуючого судді Богацької Н.С. у відрядженні з 24.09.2025 по 26.09.2025 відповідно до наказу в.о. голови суду від 16.09.2025 №261-в, та у відпустці з 29.09.2025 по 03.10.2025 відповідно до наказу в.о. голови суду від 23.09.2025 №271-в).

Головуючий суддя Н.С. Богацька

судді А.І. Ярош

Г.І. Діброва