УХВАЛА

02 жовтня 2025 року

м. Київ

cправа № 904/2953/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Зовнішторгресурс» (далі - ТОВ «Зовнішторгресурс», позивач, скаржник)

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2024 (головуючий - суддя Васильєв О.Ю.)

та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.05.2024 (головуючий - суддя Чередко А.Є., судді: Мороз В.Ф., Верхогляд Т.А.)

у справі за позовом ТОВ «Зовнішторгресурс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОЗ ЮА» (далі - ТОВ «ЗОЗ ЮА», відповідач)

про стягнення 68 845,00 грн.

ВСТУП

Спір у справі виник щодо наявності/відсутності підстав для стягнення з відповідача неустойки за порушення зобов`язань з реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН).

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. ТОВ «Зовнішторгресурс» звернулося до суду з позовом до ТОВ «ЗОЗ ЮА» про стягнення неустойки у розмірі 68 845,00 грн за порушення зобов`язань з реєстрації податкової накладної у ЄРПН.

2. Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

2.1. Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 23.09.2024, яке Центральний апеляційний господарський суд постановою від 14.05.2025 залишив без змін, відмовив у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. ТОВ «Зовнішторгресурс» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить, зокрема, скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.05.2025 у справі №904/2953/24 і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. У поданій касаційній скарзі в новій редакції ТОВ «Зовнішторгресурс», як на підставу касаційного оскарження посилається на на пункти 1, 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4.2. Щодо посилання на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначив таке.

4.2.1. Незастосування правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у пунктах 24-31 та пункті 39 постанови від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, у спірних правовідносинах стосовно відповідності критеріїв подібності правовідносин, призвело до невірної кваліфікації апеляційним судом можливості застосування до виниклих відносин правових висновків Верховного Суду у постановах від 03.08.2018 у справі №917/877/17, від 07.06.2023 у справі №916/334/22, від 01.03.2023 у справі №925/556/21, від 02.05.2024 у справі №910/155/23 та від 05.09.2024 у справі №910/9998/23, а не врахування судами попередніх інстанцій правових позицій Верховного Суду призвело до невірного застосування норм матеріального права, а саме статей 3, 11, 612, 627, 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини другої статті 67, статті 179, частини другої статті 217, статті 218, частини першої статті 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України), що вплинуло на можливість застосування у спірних правовідносинах пункту 6.5.1 договору.

4.3. Щодо посилання на пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначив таке.

4.3.1. З метою послідовного застосування процесуального закону (частини четвертої статті 236 ГПК України) та розвитку права, яке полягає у тому, що у спірних правовідносинах право позивача може бути поновлене шляхом стягнення з відповідача господарської санкції, визначеної у договорі (як-то зазначено у пункті 5.23 постанови Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №916/334/22), скаржник вважає, що у Суду є належні підстави для відступу від попередніх висновків Верховного Суду, викладених у справах №913/272/18, №908/3565/16, №917/799/17 в частині того, що невиконання (неналежне виконання) обов`язку із своєчасної реєстрації податкових накладних/розрахунку коригування до них у Єдиному реєстрі податкових накладних, яке зокрема визначене в укладеному договорі, є господарським правопорушенням та слугує підставою для настання господарсько-правової відповідальності відповідача (постачальника, продавця), яка полягає у стягненні з відповідача (постачальника, продавця) договірної санкції (неустойки, пені) за невиконання обов`язку із своєчасної реєстрації податкових накладних/розрахунку коригування Єдиному реєстрі податкових накладних.

5. Позиція інших учасників справи

5.1. Від ТОВ «ЗОЗ ЮА» відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Судами попередніх інстанцій встановлено таке.

6.2. Між ТОВ «Зовнішторгресурс» (покупець) та ТОВ «ЗОЗ ЮА» (постачальник) 30.05.2023 укладено договір поставки №01/06/23 (далі - договір), умовами якого передбачено таке:

- постачальник зобов`язується в порядку та строки, встановлені цим договором, передати товар у власність покупцю, а останній - прийняти товар та оплатити його (пункт 1.1);

- найменування, асортимент і кількість товару, що поставляється, встановлюються в специфікації (додаток №1, який є невід`ємною частиною цього договору), узгодженій сторонами, і зазначаються в накладних на товар (пункт 1.2);

- ціна товару встановлюється в специфікації і в накладній на товар (пункт 1.3);

- оплата за партію товару, яка підлягає поставці відповідно прийнятого постачальником до виконання замовлення покупця здійснюється наступним чином: 45 % вартості партії товару - сплачується покупцем в якості попередньої оплати та 55 % вартості партії товару - сплачується покупцем протягом 1 календарного дня з моменту поставки чергової партії товару, за умови передачі постачальником покупцю всіх документів, передбачених цим договором (пункт 2.2);

- постачальник упродовж 3 календарних днів з моменту поставки кожної партії товару/отримання передоплати (в залежності від того, яка з подій настане раніше) зобов`язаний зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних та направити її покупцю за допомогою програмного забезпечення «М.Е.Dос». Якщо після поставки партії товарів здійснюється збільшення суми компенсації їх вартості на користь постачальника, останній протягом 3 календарних днів з моменту перегляду кількісних та/або вартісних показників поставленої партії товарів зобов`язаний зареєструвати розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних та направити його покупцеві за допомогою програмного забезпечення «М.Е.Dос» (пункт 2.7);

- постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару на базисних умовах поставки DDP (у відповідності до правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010) склад покупця, адреса складу: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Космічна, буд. З-Д. Поставка товару може також здійснюватися і на інших умовах, погоджених сторонами в заявці на поставку товару та/або специфікації (пункт 3.1);

- постачальник зобов`язаний здійснити поставку всієї кількості заявленого до поставки товару протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами специфікації, якщо інший сірок поставки не вказано в самій підписаній сторонами специфікації (пункт 3.2);

- постачальник зобов`язується в момент передачі товару покупцю передати останньому наступні документи: накладну на товар, підписану уповноваженою особою та скріплену печаткою постачальника; товарно-транспортну накладну, підписану уповноваженими особами постачальника та перевізника (за умови перевезення товару перевізником), і скріплену печаткою постачальника; документи, які підтверджують якість товару відповідно до умов даного договору та вимог чинного законодавства України; інші документи, передбачені законодавством (пункт 3.3);

- у разі порушення строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, які передбачені даним договором, постачальник сплачує покупцеві неустойку в розмірі 1% від суми товару (без ПДВ), яка мала бути відображена у такій податковій накладній/розрахунку коригування до податкової накладної, за кожен день такого прострочення, але не більше суми податку на додану вартість за податковою накладною/розрахунком коригування до податкової накладної, які не були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлені договором строки (пункт 6.5.1);

- договір набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками (за умови наявності печаток) та діє до 31.12.2023. При цьому закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань за договором, а також від відповідальності за невиконання цих зобов`язань (пункт 10.1);

6.3. Сторонами погоджено специфікацію №1 (додаток №1 до договору), за умовами якої постачальник зобов`язується поставити товар - «Фартук 780x600 габардин 190 г/м2 Хуторок» у кількості 3500 шт. за ціною 98,35 грн без ПДВ. Загальна сума по вказаній специфікації складала 413 070,00 грн (в т.ч. вартість товару - 344 225,00 грн без ПДВ, ПДВ (20 %) - 68 845,00 грн).

6.4. На виконання умов пункту 2.2 договору позивачем сплачено 185 881,50 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 07.06.2023 №1894.

6.5. Постачальником 07.07.2023 здійснено поставку товару, визначеного в специфікації №1, однак в порушення пункту 3.3 договору відповідачем не було передано ані видаткових накладних на товар, ані товарно-транспортних накладних.

6.6. Відповідачем 04.08.2023 направлено на реєстрацію податкову накладну від 07.07.2023 №10, яка складена на загальну суму поставки товару 413 070,00 грн (в т.ч. ПДВ складає 68 845,00 грн). Однак, реєстрацію вказаної податкової накладної зупинено, що підтверджується квитанцією від 04.08.2023 про зупинення реєстрації податкової накладної від 07.07.2023 №10.

6.7. Після фактичного одержання товару позивачем здійснено остаточний розрахунок з відповідачем, що підтверджується платіжною інструкцією від 14.07.2023 №2380 на суму 227 188,50 грн.

6.8. Звертаючися з позовною заявою позивач зазначив, що відповідачем доказів своєчасної реєстрації податкових накладних не надано, у зв`язку з чим на підставі пункту 6.5.1 договору просив суд стягнути з відповідача неустойку у розмірі 68 845,00 грн (30 980,25 грн - за фактом отримання передплати та 37 864,75 грн - за фактом поставки товару), що і стало причиною виникнення спору.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Верховний Суд ухвалою від 05.08.2025 відкрив касаційне провадження у справі № 904/2953/24 за касаційною скаргою ТОВ «Зовнішторгресурс» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.05.2024 на підставі пунктів 1, 2 частини другої статті 287 ГПК України у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

7.2. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.3. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

8. Доводи та мотиви суду, що стали підставою для передання справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Cуду (далі - об`єднана палата)

8.1. Предметом касаційного оскарження є рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні позову про стягнення неустойки за порушення зобов`язань з реєстрації податкової накладної у ЄРПН, та постанова апеляційного господарського суду, прийнята за результатом перегляду рішення суду першої інстанції.

8.2. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку що вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 68 845,00 грн не підлягає задоволенню, оскільки невиконання або неналежне виконання умов договору щодо здійснення реєстрації податкової накладної не є правопорушенням у сфері господарювання та не може бути підставою для покладення на продавця господарської відповідальності у виді штрафної санкції.

8.3. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та з посиланням на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №908/3565/16, від 10.05.2018 у справі №917/799/17, від 07.02.2019 у справі №913/272/18, зазначив, що встановлюючи у договорі відповідальність постачальника у вигляді неустойки, сторони у такий спосіб фактично передбачили компенсацію позивачу негативних наслідків, яких він може зазнати у разі невиконання постачальником передбаченого нормами податкового законодавства зобов`язання зі складення та реєстрації податкової накладної та неможливості отримання покупцем у зв`язку із цим податкового кредиту. Тобто, передбачена пунктом 6.5.1 договору відповідальність відповідача не пов`язана із виконанням ним своїх зобов`язань щодо поставки товару, оскільки виникає у разі невиконання постачальником вимог податкового законодавства. Зазначення сторонами у договорі про обов`язок відповідача здійснити реєстрацію податкової накладної, розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у ЄРПН протягом передбаченого законодавством строку не призводить до зміни характеру відповідних правовідносин із податкових на господарські. Таким чином, невиконання або неналежне виконання таких умов договору (здійснення реєстрації податкової накладної тощо) не є правопорушенням у сфері господарювання та не може бути підставою для покладення на продавця господарської відповідальності у вигляді штрафної санкції.

8.4. Апеляційний суд проаналізувавши висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17, від 07.06.2023 у справі №916/334/22, від 01.03.2023 у справі №925/556/21, від 02.05.2024 у справі №910/155/23 та від 05.09.2024 у справі №910/9998/23, на які послався апелянт, відмітив, що предметом спору у цих справах є стягнення збитків. Натомість у справах №908/3565/15, №917/799/17, №913/272/18, на правові позиції Верховного Суду на які послався суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, предметом спору є стягнення штрафних санкцій, як і у справі, що розглядається. Вказане свідчить про нерелевантність тих категорій справ з правовими позиціями Верховного Суду, на які послався апелянт з тими, на які послався суд першої інстанції.

8.5. Проаналізувавши доводи касаційної скарги, в тому числі щодо пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що не є очевидно невмотивованим обґрунтування необхідності відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 02.05.2018 у справі №908/3565/16, від 10.05.2018 у справі №917/799/17 та від 07.02.2019 у справі №913/272/18, а відтак наявні підстави для передачі цієї справи на розгляд об`єднаної палати з огляду на таке.

8.6. Висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 02.05.2018 у справі №908/3565/16, від 10.05.2018 у справі №917/799/17, від 07.02.2019 у справі №913/272/18, які стали підставою для ухвалення оскаржуваних судових рішень, та від яких пропонує відступити скаржник, узагальнено зводяться до того, що невиконання або неналежне виконання умов договору (здійснення реєстрації податкової накладної тощо) не є правопорушенням у сфері господарювання, що відповідно до вимог статті 218, частини 1 статті 230 ГК України виключає можливість притягнення учасника господарських правовідносин до відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій.

8.7. Колегія суддів вважає в цій частині за необхідне відступити від вказаних висновків Верховного Суду, прийнятих у складі колегій суддів з інших палат, з огляду на таке.

8.8. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

8.9. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

8.10. Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

8.11. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частина третя статті 6 ЦК України).

8.12. За змістом пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

8.13. Договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

8.14. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

8.15. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 зауважила, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.

8.16. Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити.

8.17. Такі ж висновки викладені в пунктах 22, 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №363/1834/17.

8.18. За приписами статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

8.19. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди.

8.20. Отже, Верховний Суд зауважує, що принцип свободи договору полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору), можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

8.21. Відсутність у законі дозволу передбачити в договорі ту чи іншу умову не є рівнозначною забороні включення такої умови в договір.

8.22. Таким чином, необхідним є встановлення змісту умови договору та справжнього волевиявлення сторін. Якщо у договорі сторони заздалегідь узгодили вид та розмір санкції (її конкретний грошовий вираз), зокрема шляхом встановлення порядку розрахунку, така умова є обов`язковою для виконання.

8.23. Такий правовий висновок міститься, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.11.2024 у справі №904/1553/23.

8.24. Як установлено судами попередніх інстанцій, сторони уклали договір поставки.

8.25. При цьому, сторони у пункті 6.5.1 визначили, що у разі порушення строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, які передбачені даним договором, постачальник сплачує покупцеві неустойку в розмірі 1% від суми товару (без ПДВ), яка мала бути відображена у такій податковій накладній/розрахунку коригування до податкової накладної, за кожен день такого прострочення, але не більше суми податку на додану вартість за податковою накладною/розрахунком коригування до податкової накладної, які не були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлені договором строки.

8.26. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що між сторонами цього спору існують договірні відносини, у межах яких сторони, реалізуючи принцип свободи договору, погодили істотні умови, зокрема щодо відповідальності постачальника у випадку порушення строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних у ЄРПН. Узгоджене сторонами положення про застосування неустойки у визначеному розмірі є обов`язковим для виконання, оскільки воно відповідає приписам статей 6, 627, 628, 629 ЦК України.

8.27. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у пункті 5.23 постанови від 07.06.2023 у справі №916/334/22 зазначив: «… порушене право позивача, у випадку встановлення належним чином факту вчинення податкового правопорушення та факту втрати права на нарахування податкового кредиту за відповідною сумою податку, може бути відновлено в порядку, передбаченому п. 12.5 договору, яким встановлена відповідальність підрядника за порушення строків реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування податкової накладної в ЄРПН, визначених Податковим кодексом України».

8.28. Так, з аналізу обставин, які встановлено у справі №916/334/22, убачається, що у пункті 12.5 договору сторони погодили, що у разі реєстрації підрядником податкової накладної/розрахунку коригування податкової накладної в ЄРПН у строки, що перевищують строки, визначені Податковим кодексом України, у зв`язку з чим замовник втрачає право на нарахування податкового кредиту за відповідною сумою податку, підрядник за першою вимогою замовника протягом семи календарних днів з дня отримання такої вимоги сплачує замовнику штраф у розмірі такого податкового кредиту.

8.29. З огляду на викладене, колегія суддів відзначає, що не є очевидно необґрунтованими мотиви для відступу від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 02.05.2018 у справі №908/3565/16, від 10.05.2018 у справі №917/799/17 та від 07.02.2019 у справі №913/272/18 з огляду на наявність висновків у цих справах про те, що невиконання або неналежне виконання умов договору (здійснення реєстрації податкової накладної тощо) не є правопорушенням у сфері господарювання, що відповідно до вимог статті 218, частини 1 статті 230 ГК України виключає можливість притягнення учасника господарських правовідносин до відповідальності у вигляді сплати штрафних санкцій.

8.30. Щодо питання подібності правовідносин, то колегія суддів виходить з того, що правовідносини у справах №908/3565/16, №917/799/17, №913/272/18, як і у справі №904/2953/24, що переглядається, є подібними з огляду на предмет спору та правове регулюванням спірних правовідносин. Крім того, правові висновки у справах №908/3565/16, №917/799/17, №913/272/18 безпосередньо застосовані під час розгляду справи №904/2953/24, про що свідчать оскаржувані судові рішення.

8.31. Відповідно до частини другої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

8.32. Згідно з частиною першою статті 303 ГПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

8.33. Оскільки колегія суддів у цій справі вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №908/3565/16, від 10.05.2018 у справі №917/799/17 та від 07.02.2019 у справі №913/272/18, що приймалася колегіями суддів з інших палат, справа №904/2953/24 підлягає передачі на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 233 - 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду

ПОСТАНОВИВ:

Справу №904/2953/24 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Зовнішторгресурс» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.05.2024 передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов