ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

29 вересня 2025 року Справа № 902/16/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Маціщук А.В. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Житомирської області від 13.11.2024

(ухвалене о 15:26 год. у м. Житомирі, повний текст складено 27.11.2024)

у справі № 902/16/24 (суддя Сікорська Н.А.)

за позовом керівника Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі:

1) Міністерства освіти і науки України

2) Любарського професійного ліцею

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дабл В"

про стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі 2 886 811 грн 56 коп.

за участю представників:

від Міністерства освіти і науки України - не з`явився;

від Любарського професійного ліцею - не з`явився;

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Дабл В" - Шевчук О.В.

прокурор - Казнодій С.Д.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області в особі Міністерства освіти і науки України та Любарського професійного ліцею звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дабл В" про стягнення збережених коштів без достатньої правової підстави в розмірі 2 886 811 грн 56 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір № 1 від 25.05.2022, укладений між Любарським професійним ліцеєм та ТОВ "Дабл В", за яким відповідач мав виконати комплекс сільськогосподарських робіт щодо обробітку ґрунту та вирощування сільськогосподарських культур на земельних ділянках з кадастровими номерами :07:005:0002 площею 41,4 га та :01:001:0001 площею 58,2 га, визнано в судовому порядку недійсним. Тобто, відповідач без правової підстави набув у користування дані земельні ділянки та використовував їх для отримання прибутку шляхом вирощування та подальшої реалізації сільськогосподарської продукції.

Господарський суд Вінницької області ухвалою від 08.01.2024, залишеною без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.02.2024, справу № 902/16/24 передав за підсудністю до Господарського суду Житомирської області.

Господарський суд Житомирської області рішенням від 13.11.2024 в задоволенні позову відмовив.

При ухваленні вказаного рішення суд першої інстанції виходив із того, що Любарський професійний ліцей не наділений повноваженнями органу державної влади чи органу місцевого самоврядування та не здійснює владних управлінських функцій, що виключає можливість звернення прокурора до суду в інтересах держави саме в особі Любарського професійного ліцею. Крім цього, прокурором також не доведено факту порушення інтересів держави з боку відповідача, оскільки зобов`язання повернути майно, отримане за оспорюваним правочином, виникає в особи саме з моменту набрання законної сили судовим рішенням про визнання такого правочину недійсним. Тобто, кондикція у даному випадку могла виникнути лише після набрання законної сили рішенням Господарського суду Житомирської області від 27.03.2023 у справі №906/1075/22 про визнання недійсним договору на виконання комплексу сільськогосподарських робіт щодо обробітку ґрунту та вирощування сільськогосподарських культур №1 від 25.05.2022. Водночас, в процесі розгляду справи №906/1075/22, земельні ділянки були повернуті Любарському ліцею на підставі акта від 06.12.2022, що вказує на те, що кондиційні зобов`язання у відповідача, внаслідок прийняття рішення, не виникли. Відтак, відсутні підстави для застосування ст. 1214 Цивільного кодексу України щодо відшкодування отриманих доходів.

Розглядаючи спірні правовідносини місцевий господарський суд також застосував і ст. ст. 15, 204, 1212 ЦК України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернувся заступник керівника Житомирської обласної прокуратури, в якій просив рішення Господарського суду Житомирської області від 13.11.2024 у справі № 902/16/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована таким.

Прокурором у цій справі позивачами визначено: Міністерство освіти і науки України - орган, який уповноважений управляти земельними ділянками (і повинен погоджувати такого роду договори), які відповідач без достатніх правових підстав використовував для вирощування сільськогосподарських культур та їх реалізації; Любарський професійний ліцей - як орган, який є постійним землекористувачем земельних ділянок, які незаконно передані в користування відповідачу для сільськогосподарської діяльності з метою отримання прибутку.

Оскільки саме землекористувач, який на праві постійного користування використовує земельну ділянку, має право власності на врожай, прокурором визначено Любарський професійний ліцей одним із позивачів.

Господарський суду Житомирської області рішенням від 27.03.2023 у справі №906/1075/22 задовольнив позов керівника Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області та визнав недійсним договір № 1 від 25.05.2022, який укладений між Любарським професійним ліцеєм та ТОВ "Дабл В" про виконання комплексу сільськогосподарських робіт.

Будь-який недійсний правочин є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється (ст. 236 ЦК України).

Кондикція у цьому випадку виникла не після набрання законної сили рішенням Господарського суду Житомирської області від 27.03.2023 у справі № 906/1075/22 про визнання недійсним договору №1 від 25.05.2022, а з моменту його укладення.

ТОВ "ДАБЛ В" надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На спростування доводів прокурора відповідач вказує, що:

- позовні вимоги прокурора спрямовані на захист прав або інтересів не держави, а державного закладу освіти, не підлягають задоволенню по суті; навчальний заклад не здійснює владних повноважень, отже прокурор не має правових підстав звертатися до суду в інтересах держави в особі ліцею;

- прокурором ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі не наведено обґрунтування, які саме цивільні права чи інтереси Міністерства освіти і науки України порушені, а також не заявлено вимог, задоволення яких призвело б до поновлення порушених прав. Звертає увагу суду, що в прохальній частині позову зазначена лише вимога про стягнення з ТОВ "Дабл В" коштів в сумі 2 886 811 грн 536 коп. на користь Любарського професійного ліцею, будь-які вимоги на користь Міністерства освіти і науки України, відсутні;

- Любарський професійний ліцей не є органом, а навчальним закладом. Міністерство освіти і науки України не є органом, уповноваженим здійснювати управління чи розпорядження земельними ділянками державної форми власності, в т.ч. такими, що передані в постійне користування навчальним закладам, підпорядкованим Міністерству;

- безпідставними є посилання прокурора на положення Закон України "Про управління об`єктами державної власності";

- прокурор безпідставно наполягає, що саме дохід, отриманий з урожаю, вирощеного на земельних ділянках повинен бути сплачений постійному користувачу - Любарському професійному ліцею. При цьому, прокурор ігнорує положення абзацу 2 ч. 2 ст. 1214 ЦК України;

- єдиним доказом, на якому ґрунтується розрахунок прокурора щодо розміру сум, які підлягають стягненню з відповідача є лист ГУ статистики у Житомирській області від 15.08.2023 № 13-07/78-23, юридична сила якого є сумнівною;

- безпідставним є посилання прокурора на постанову Верховного Суду від 14.11.2024 у справі № 761/34307/21.

Міністерство освіти і науки України не подавало відзиву на апеляційну скаргу прокурора.

Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 12.03.2025 апеляційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури задовольнив. Скасував рішення Господарського суду Житомирської області від 13.11.2024 у справі №902/16/24. Ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дабл В" на користь держави в особі Любарського професійного ліцею Управління освіти і науки Житомирської обласної державної адміністрації 2 886 811 грн 56 коп. збережених коштів без достатньої правової підстави. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дабл В" на користь Житомирської обласної прокуратури судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 43 302 грн 20 коп. та судовий збір за розгляд апеляційної скарги в розмірі 64 953 грн 30 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що прокурор мав право звертатися із цим позовом в інтересах Міністерства освіти і науки України як органу, який уповноважений управляти земельними ділянками та Любарського професійного ліцею, який є постійним землекористувачем земельних ділянок. Також апеляційний господарський суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, а тому правова підстава (договір №1 від 25.05.2022) для користування відповідачем земельними ділянками з кадастровими номерами :07:005:0002 площею 41,4 га та :01:001:0001 площею 58,2 га, які використовувалися ТОВ "Дабл В" для отримання прибутку шляхом вирощування та подальшої реалізації сільськогосподарської продукції - відпала. Відтак, після визнання недійсним договору № 1 від 25.05.2022 у позивача виникло право вимагати повернення безпідставно набутих доходів, які відповідач одержав від цього майна.

Не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду, відповідач звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив її скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі.

Верховний Суд постановою від 19.08.2025 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дабл В" задовольнив частково. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 у справі № 902/16/24 скасував, а справу № 902/16/24 направив на новий розгляд до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Вказана постанова мотивована передчасністю висновків суду апеляційної інстанції про те, що прокурор мав право звертатися із даним позовом в інтересах Любарського професійного ліцею, який є постійним землекористувачем земельних ділянок, та, як результат, про стягнення з відповідача на користь держави в особі Любарського професійного ліцею відповідних коштів в порядку ст. ст. 1212, 1214 ЦК України, оскільки судом апеляційної інстанції не враховано правових висновків Верховного Суду, стосовно того, чи наділений Любарський професійний ліцей владними управлінськими повноваженнями.

Також, суд касаційної інстанції вказав на неправильне застосування норми матеріального права, а саме ст. 1214 ЦК України, зокрема, що суду апеляційної інстанції не встановив, коли відповідач був упевнений у підставності свого збагачення і не міг знати про протилежне з урахуванням преюдиційних обставин щодо дій кожної зі сторін удаваного правочину, визнаного недійсним у межах справи № 906/1075/22.

В подальшому справа № 902/16/24 надійшла на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.

Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 10.09.2025 прийняв справу № 902/16/24 до провадження Північно-західного апеляційного господарського суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Маціщук А.В., суддя Мельник О.В. Розгляд справи призначив на 29.09.2025 о 14:00 год. Постановив прокурору та сторонам протягом п`яти днів з дня одержання цієї ухвали надати суду письмові пояснення щодо своїх вимог та заперечень, з урахуванням постанови Верховного Суду від 19.08.2025 у справі №902/16/24.

18.09.2025 від Любарського професійного ліцею на електронну адресу суду надійшла заява вих. №01-241 від 18.09.2025.

Перевіривши матеріали заяви, суд дійшов висновку про повернення її без розгляду, з огляду на таке.

Частинами 5, 6 статті 42 ГПК України встановлено, що документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Абзацом першим та другим частини шостої статті 6 ГПК України унормовано, що адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку. Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.

Суд вказує, що Любарський професійний ліцей, як юридична особа мав зареєструвати електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами.

За приписами ч. 8 ст. 6 ГПК України реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі. Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або із застосуванням засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що реєстрація в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі.

Отже, Любарський професійний ліцей може подавати процесуальні документи до суду в електронній формі через електронний кабінет за допомогою ЄСІТС або в паперовій формі.

Апеляційний господарський суд вказує, що заява вих. №01-241 від 18.09.2025 надіслана Любарським професійним ліцеєм на електронну пошту Північно-західного апеляційного господарського суду. Однак, із документів, що надійшли на адресу суду не вбачається їх скріплення кваліфікованим електронним підписом.

Письмова заява, клопотання чи заперечення підписується заявником або його представником (ч. 2 ст. 170 ГПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 170 ГПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Подана Любарським професійним ліцеєм заява не містить відомостей про підписання документів електронним цифровим підписом із застосування посиленого сертифіката відкритого ключа та доказів перевірки електронного цифрового підпису, накладеного на заяву, із використанням підсистеми "Електронний суд", що позбавляє суд можливості встановити дотримання заявником вимог щодо обов`язкового підписання процесуального документа особою, яка її подає, та свідчить про використання заявником непередбаченого чинним процесуальним законодавством способу звернення до суду із відповідною заявою.

З огляду на викладене заява підлягає поверненню без розгляду на підставі ч. 4 ст. 170 ГПК України, оскільки вона подана не у спосіб, передбачений процесуальним законодавством.

Оскільки заява була подана в електронному вигляді через електрону пошту, її матеріали судом заявнику не повертаються.

Пізніше, до суду апеляційної інстанції в паперовому вигляді надійшла заява Любарського професійного ліцею вих. №01-241 від 18.09.202. За змістом такої заяви Ліцей повідомляє, що підтримує позовні вимоги прокуратури у цій справі та вважає їх обґрунтованими. Просить суд розглянути справу без участі представника Любарського професійного ліцею, оскільки додаткових пояснень чи заперечень немає.

Від представниці Товариства з обмеженою відповідальністю "Дабл В" надійшли пояснення вх. № 4115/25 від 23.09.2025, в яких викладено також і заяву про продовження строку на їх подання.

Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 29.09.2025 відмовив в задоволенні заяви представниці Товариства з обмеженою відповідальністю "Дабл В" про продовження строку для подання пояснень. Пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю "Дабл В" вх. № 4115/25 від 23.09.2025 залишив без розгляду.

В судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду прокурор підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, надала пояснення, з врахуванням постанови суду касаційної інстанції. Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Представниця відповідача в судовому засіданні заявила, що з доводами прокурора не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржене рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. З огляду на зазначене, просила суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

В судове засідання 29.09.2025 представники позивачів не з`явилися.

Враховуючи приписи ст. ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки розгляду апеляційних скарг в апеляційній інстанції, той факт, що позивачі були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать поштове повідомлення та довідка про доставку електронного листа (т. 4, а. с. 147, 152), заяву Любарського професійного ліцею про розгляд справи без участі його представника, а також те, що явка представників учасників в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників позивачів.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення прокурора, представниці відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухвалені рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що в провадженні Господарського суду Житомирської області перебувала справа № 906/1075/22 за позовом керівника Чуднівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України та Любарського професійного ліцею Управління освіти і науки Житомирської обласної державної адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАБЛ В" про визнання недійсним договору.

Господарський суд Житомирської області рішенням від 27.03.2023 у справі № 906/1075/22 позов задовольнив. Визнав недійсним договір №1 від 25.05.2022, який укладений між Любарським професійним ліцеєм та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дабл В" про виконання комплексу сільськогосподарських робіт. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАБЛ В" на користь Житомирської обласної прокуратури 2 481 грн судового збору.

Вказане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося.

Під час розгляду справи № 906/1075/22, Господарський суд Житомирської області в рішенні від 27.03.2023 встановив, що:

"Розпорядженням голови Любарської районної державної адміністрації №104 від 02.06.2014 Любарському професійному ліцею передано в постійне користування земельні ділянки загальною площею - 110,8 га на території Авратинської сільської ради (Авратинський старостинський округ) площею 60,0 га та на території Юріївської сільської ради (Юріївський старостинський округ) площею - 50,8 га, для дослідних і навчальних цілей (а.с.37).

25.05.2022 між Любарським професійним ліцеєм (замовник) та ТОВ "Дабл В" (виконавець) укладено договір № 1, за умовами якого Виконавець за завданням Замовника бере на себе зобов`язання виконати комплекс сільськогосподарських робіт щодо обробітку грунту та вирощування сільськогосподарських культур на земельних ділянках з кадастровими номерами :07:005:0002 площею 41,4 га та :01:001:0001 площею 58,2 га, які на праві постійного користування належать Любарському професійному ліцею, та передати зібраний урожай, а Замовник прийняти вказаний урожай та провести розрахунки в обсягах та у порядку, визначеному Договором (а.с.18).

Згідно п. 2.1. Договору, послуги, передбачені цим договором надаються Виконавцем в період з 25 травня 2022 року по 31.12.2022.

Пунктом 3.3 Договору визначено, що до Виконавця переходить право власності на частину вирощеного урожаю в рахунок оплати винагороди Виконавцю цим договором, яка включає відшкодування фактично понесених витрат та плати за виконану роботу.

Крім того, відповідно до п. 3.4 Договору, за результатами виконання умов цього договору виконавець зобов`язаний передати замовнику урожай кукурудзи в кількості 37,5 т. в строк до 31.12.2022.

06.12.2022 сторони уклали Додаткову угоду №1, якою достроково припинили дію Договору №1 від 25.05.2022 - з 06.12.2022, виконавець повернув земельну ділянку замовнику за Актом приймання-передачі від 06.12.2022 та врожай кукурудзи в кількості 37,5т. (а.с.118-120).".

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Пізніше, 21.07.2023 прокурор надіслав Любарському професійному ліцею лист №55-93-2072вих-23 про надання документів та інформації щодо вирощуваних товариством культур на земельних ділянках (т. 1, а. с. 42-44).

Любарський професійний ліцей листом №01-153 від 27.07.2023 надіслав прокурору копії витребуваних документів: акт приймання-передачі врожаю від 02.12.2022, меморіальний ордер №3 за грудень 2022 року, книги-рахунки №№6211, 6211а, 1517 за 2022 рік, договір поставки №2 від 02.12.2022, товарно-транспортну накладну №01-12 від 02.12.2022 (т. 1, а. с. 45-56).

На запит прокурора, Головне управління статистики у Житомирській області з листом №13-07/78-23 від 15.08.2023 надало статистичну інформацію щодо урожайності та середньої ціни кукурудзи, реалізованої підприємствами Житомирської області та Житомирського району (т. 1, а. с. 60-61).

04.10.2023 прокурор надіслав Міністерству освіти і науки України та Любарському професійному ліцею листи про виявлені порушення інтересів держави та необхідність вжиття заходів реагування (т. 1, а. с. 62-66, 70-73).

Міністерство освіти і науки України в листі від 17.10.2023 просило прокурора вжити заходи для захисту інтересів держави (т. 1, а. с. 67-69).

Ліцей в листі №55-93-2020 від 04.10.2023 вказав, що заходи щодо стягнення коштів з ТОВ "Дабл В" не вживалися (т. 1, а. с. 74).

Прокурор, вважаючи, що ТОВ "Дабл В" отримувало доходи від безпідставного користування земельними ділянками Любарського професійного ліцею, надіслав Міністерству освіти і науки України та Любарському професійному ліцею повідомлення в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру" про підготовку позову в інтересах держави (т. 1, а. с. 91-99).

У зв`язку з невжиттям компетентними органами дій щодо захисту інтересів держави, Керівник Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України та Любарського професійного ліцею Управління освіти і науки Житомирської обласної державної адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАБЛ В" про стягнення на користь Любарського професійного ліцею 2 886 811 грн 56 коп. доходу, отриманого від незаконного користування земельними ділянками.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги такі положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Щодо звернення прокурора до суду із цим позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 ГПК України у господарських справах можуть брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Пунктом 3 статті 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Таким законом є Закон України "Про прокуратуру", стаття 23 якого передбачає, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави, у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є порушення або загроза порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Таким чином, законодавством визначено дві обов`язкових умови, за обов`язкової наявності яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді: 1) порушення або загроза порушення інтересів держави та 2) не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №3-рн/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У вказаному Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 вказані міркування Конституційний Суд України зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

"Інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Ще однією обов`язковою умовою для наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді є не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами судового розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (рішення у справі "Korolev v. Russia" пункт 33; рішення у справі "Menchinskaya v. Russia", пункт 35).

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

В цій справі обґрунтовуючи підстави звернення до суду, прокурор вказав, що позов спрямований на захист майнових інтересів держави, як власника земель, які відповідач використовував без відповідної правової підстави, а представляти та захищати інтереси держави в спірних правовідносинах повинні Міністерство освіти і науки України, як орган, який управляє земельними ділянками та має погоджувати такого роду договори, та Любарський професійний ліцей, як орган, який є постійним землекористувачем земельних ділянок.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №3-рн/99 від 08.04.1999 під поняттям "орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Суд зауважує, що орган державної влади - це ланка (елемент) механізму держави, що бере участь у виконанні функцій держави й наділений при цьому владними повноваженнями.

Крім того, визначення суб`єкта владних повноважень наведене у Кодексі адміністративного судочинства України.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Cуд бере до уваги, що Міністерство освіти і науки України здійснює контроль та управління земельними ділянками від імені держави, які передавалися відповідачу в користування за договором № 1 від 25.05.2022 та який в судовому порядку визнано недійсним, тому саме прав цього міністерства стосується цей позов.

Зокрема відповідно до Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 630, Міністерство освіти і науки України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Міністерство освіти і науки України відповідно до покладених на нього завдань здійснює нормативно-правове регулювання у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності; затверджує статути закладів вищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої та позашкільної освіти, що перебувають у сфері його управління; погоджує статути закладів професійної (професійно-технічної) освіти державної форми власності, що підпорядковані іншим центральним виконавчої влади, закладів професійної (професійно-технічної) освіти, що належать Автономній Республіці Крим, закладів професійної (професійно-технічної) освіти комунальної форми власності.

За приписами ст. 8 Закону України "Про професійно-технічну освіту", до повноважень міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані професійно-технічні навчальні заклади, відноситься розпорядження державним майном, що перебуває у користуванні підпорядкованих професійно-технічних навчальних закладів.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", суб`єктами управління об`єктами державної власності є, зокрема, Кабінет Міністрів України; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері управління об`єктами державної власності; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку; міністерства та інші органи виконавчої влади.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань погоджують підприємствам, установам, організаціям, що належать до сфери їх управління, а також господарським товариствам, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, повноваження з управління корпоративними правами держави, яких він здійснює, договори про спільну діяльність, договори комісії, доручення та управління майном, зміни до них та контролюють виконання умов цих договорів.

Згідно з пп. "л" п.18 ч.2 ст.5 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", здійснюючи управління об`єктами державної власності, Кабінет Міністрів України визначає порядок укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №296 затверджено Порядок укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном.

Згідно з п. 4 вказаної Постанови, орган управління подає в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України узгоджений проект рішення щодо погодження укладення договору разом з документами, зазначеними в абзацах четвертому - шостому пункту 3 цього Порядку.

Апеляційний господарський суд зауважує, що за результатами розгляду справи №906/1075/22 суд дійшов висновку, що договір укладений між ліцеєм та ТОВ "Дабл В" всупереч ч. 1 ст. 8 Закону України "Про професійно-технічну освіту", згідно з якою, до повноважень міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані професійно-технічні навчальні заклади, належать, зокрема розпорядження державним майном, що перебуває у користуванні підпорядкованих закладів професійної (професійно-технічної) освіти.

Рішення суду, яке набрало законної сили, є остаточним та обов`язковим до виконання. Крім цього, обов`язковість рішення ґрунтується на принципі юридичної визначеності, який вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду, що у повній формі розкривається у "res judicata pro veritate habetur!" - "судове рішення визнається за істину". Суть цього принципу полягає у тому, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим, не може ставитися під сумнів та підлягає виконанню, тобто вирішення судом спірного питання визнається за істину.

Крім цього, інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.

"Інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що Конституційний Суд України зробив міркування щодо цього визначення у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який втратив чинність. Однак, висловлене розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст.23 Закону "Про прокуратуру".

Тому "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розпорядження державним майном - земельними ділянками, що надані Ліцею на праві постійного користування, відноситься до компетенції Міністерства освіти і науки України як органу виконавчої влади, і прокурор мав право звертатися із цим позовом в інтересах Міністерства освіти і науки України як органу, який уповноважений управляти земельними ділянками.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 виклала правову позицію щодо обґрунтування прокурором підстав для представництва інтересів держави в суді.

Зокрема, Велика Палата зазначила, що прокурор звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали, такому зверненню тощо.

Матеріалами справи підтверджено, що 04.10.2023 прокурор надіслав Міністерству освіти і науки України лист про виявлені порушення інтересів держави та необхідність вжиття заходів реагування (т. 1, а. с. 62-66).

В свою чергу Міністерство освіти і науки України в листі від 17.10.2023 просило прокурора вжити заходи для захисту інтересів держави (т. 1, а. с. 67-69).

Невід`ємною частиною підстав для представництва прокурором інтересів держави, є нездійснення чи неналежне здійснення захисту порушених інтересів відповідним суб`єктом владних повноважень. При цьому "нездійснення або неналежне здійснення суб`єктом владних повноважень своїх функцій" обґрунтовується та доводиться прокурором у кожному конкретному випадку самостійно з огляду на конкретні обставини справи.

Прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно (правова позиція Верховного Суду у справі № 927/246/18 від 06.02.2019).

У п.77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 наведено висновок щодо застосування ст.23 Закону України "Про прокуратуру" у спірних правовідносинах, з якого вбачається, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

З матеріалів справи вбачається, що Міністерство освіти і науки України уповноважене державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, але такого захисту фактично не здійснювало, а з її листа-відповіді від 17.10.2023 чітко вбачається, що останнє не збирається подавати відповідний позов та просить прокурора здійснити захист інтересів держави.

Листом від 22.12.2023 №55-93-3944вих23 прокурор повідомив Міністерство освіти і науки України про пред`явлення позову в цій справі (т. 1, а. с. 91-95).

Таким чином, прокурор дотримався порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" при зверненні до суду із цим позовом в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України.

Щодо звернення прокурора із цим позовом в особі Любарського професійного ліцею, то суд апеляційної інстанції враховує, що згідно з ч. 4 ст. 23 Закону "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю медіа, а також політичних партій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції (абз. 3 ч. 3 ст. 23 Закону "Про прокуратуру").

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 дійшла висновку, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абз. 3 ч. 3 ст. 23 Закону "Про прокуратуру", має застосовуватись з урахуванням положень абз. 1 ч. 3 ст.23 Закону "Про прокуратуру", який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень незалежно від наявності статусу юридичної особи.

Відповідно до положень п.1.1 Статуту Любарського професійного ліцею, ліцей є державним професійно-технічним закладом другого атестаційного рівня, що забезпечує реалізацію прав громадян на здобуття професійно-технічної та повної загальної середньої освіти, а також підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації робітників і незайнятого населення.

Основні повноваження і напрямки діяльності ліцею визначені п. 1.2 Статуту, які пов`язані з навчально-виробничим та навчально-виховним процесом.

Згідно п. 1.7 Статуту, ліцей діє на підставі цього Статуту, який розроблено відповідно до законодавства України, Положення про професійно-технічний навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1998 р. № 1240, Тимчасового положення про професійний ліцей і не суперечить їм.

Міністерство освіти і науки України здійснює контроль за дотриманням вимог Статуту та приймає відповідні рішення в разі його порушення.

Пунктом 5.1 Статуту обумовлено, що управління ліцеєм здійснюється Міністерством освіти і науки України, управлінням освіти і науки Житомирської обласної державної адміністрації.

Верховний Суд в постанові від 19.08.2025 в цій справі вказав, в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, а також, беручи до уваги, що інтереси держави є специфічним оціночним поняттям та можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами інших учасників суспільних відносин, зокрема, комунальних підприємств, установ, які розпоряджаються бюджетними коштами, визначати, в чому полягає чи може полягати порушення інтересів держави та оспорювати на цій підставі правочин у суді може тільки суб`єкт, наділений у спірних правовідносинах владними повноваженнями (незалежно від наявності статусу юридичної особи), або прокурор, який у встановленому порядку, виконуючи субсидіарну роль, може представляти державу в судовому провадженні замість відповідного компетентного суб`єкта, який усупереч вимогам закону не здійснює захист інтересів держави або робить це неналежно.

При цьому суд апеляційної інстанції вказує, що за загальним правилом використання коштів державного бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб.

В цьому випадку, завданням саме Міністерства освіти і науки України, як головного розпорядника коштів є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у державній власності. Неефективне витрачання коштів державного бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу державним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси Держави.

Апеляційний господарський суд зважає на те, що спірні правовідносини виникли не у зв`язку із розпорядженням (використанням) коштами державного бюджету.

Тому, апеляційний господарський суд, з огляду на викладене, погоджується із висновком місцевого господарського суд про те, що Любарський професійний ліцей не має статусу органу державної влади чи органу місцевого самоврядування та не здійснює владних управлінських повноважень, а отже, прокурор не може звертатися до суду в інтересах держави від імені Любарського професійного ліцею.

Щодо позовних вимог по суті.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За приписами ст. ст. 15-16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Близьку за змістом позицію викладено у постановах Верховного Суду 14.01.2021 у справі № 922/2216/18, від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Положення глави 83 ЦК України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстав для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 ЦК України.

Тобто умовою безпідставного збагачення є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/2478/20, від 04.05.2022 у справі № 903/359/21, від 05.10.2022 у справі № 904/4046/20.

Апеляційний господарський суд зауважує, що в цьому випадку кондикційні відносини виникли з моменту укладання Договору №1 від 25.05.2022, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Вказане помилково не було враховано судом першої інстанції.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.

У постанові Верховного Суду від 03.11.2022 у справа № 910/9185/19 зазначено, що вимога про повернення потерпілому майна, набутого безпідставно за ст.ст. 1212, 1213 ЦК України є основною в кондиційному зобов`язанні, але не вичерпує його змісту, адже поряд з нею існує право потерпілого на відшкодування доходів від такого майна відповідно до абзацу першого частини першої 1214 ЦК України.

За змістом абзацу першого частини першої 1214 ЦК України право на відшкодування доходів від безпідставно набутого майна може бути реалізоване за сукупності таких складових:

1) право вимагати відшкодування доходів може бути реалізоване власником або особою, яка володіє, користується чи експлуатує майном на законній підставі або з інших законних підстав має право на отримання доходу від використання цього майна;

2) доходи повертаються саме особою, яка володіє або володіла, майном безпідставно;

3) повертаються доходи, які ця особа одержала або могла одержати від такого майна;

4) повертаються доходи отримані з часу, коли набувач дізнався або міг дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Отримання або можливість отримання набувачем відомостей про неправомірність володіння чужим майном є моментом, з якого виникає обов`язок повернути фактично отримані від спірного майна доходи, або доходи, які могли бути отримані за нормальних умов.

Отже, за загальним правилом умовою виникнення додаткового кондиційного обов`язку з повернення доходів від безпідставно набутого майна є лише недобросовісна поведінка набувача, адже за період, коли останній був упевнений у підставності свого збагачення і не повинен був знати про протилежне, відшкодування кондикційних доходів цією нормою не передбачено.

Якщо незаконне заволодіння майном відбулося внаслідок порушення вимог закону відповідачем, то останній у розумінні абзацу першого частини першої статті 1214 ЦК України вважається таким, що знав або мав знати про володіння ним майном без достатньої правової підстави з моменту заволодіння.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 25.01.2024 у справі №910/3943/21 (910/9185/19).

Якщо незаконне заволодіння майном відбулося внаслідок порушення вимог закону, то відповідач вважається таким, що знав або мав знати про володіння ним майном без достатньої правової підстави з моменту заволодіння майном. Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18.

Надаючи оцінку обізнаності відповідача або можливості знати про порушення законодавства при укладанні Договору №1 від 25.05.2022, суд апеляційної інстанції зважає на те, що 06.12.2022 сторони Договору №1 уклали Додаткову угоду №1, якою достроково припинили дію Договору №1 від 25.05.2022 - з 06.12.2022, виконавець повернув земельну ділянку замовнику за Актом приймання-передачі від 06.12.2022 та врожай кукурудзи в кількості 37,5т.

Відповідно до рішення Господарського суду Житомирської області від 27.03.2023 у справі № 906/1075/22, позов в такій справі надійшов до суду 21.11.2022, а ухвалою від 25.11.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Тобто, в цьому випадку вбачається, що після пред`явлення позову в справі № 906/1075/22, сторони Договору № 1 від 25.05.2022, зокрема ТОВ "Дабл В", дізнавшись про можливе порушення таким правочином законодавства, вирішили його достроково припинити.

Сам по собі факт укладення Договору №1 від 25.05.2022, який у подальшому було визнано недійсним судовим рішенням у справі, порушеній за заявою особи, що не була стороною відповідного правочину, не може розцінюватися як належний доказ обізнаності сторін договору про наявність порушень вимог закону на момент його укладення.

На переконання апеляційного господарського суду, з врахуванням матеріалів цієї господарської справи, а також преюдиціних обставин, котрі встановлені в рішенні Господарського суду Житомирської області від 27.03.2023 у справі № 906/1075/22 можливо стверджувати, що відповідач був упевнений у правомірності своїх дій щодо використання земельних ділянок з кадастровими номерами :07:005:0002 площею 41,4 га та :01:001:0001 площею 58,2 га на підставі Договору №1 від 25.05.2022 до ухвалення судового рішення в справі № 906/1075/22, а після його ухвалення дізнався про відсутність правової підстави для користування земельними ділянками і прокурором не доведено, що відповідач міг знати про протилежне раніше.

Таким чином відсутні правові підстави для стягнення доходів, отриманих відповідачем від користування земельними ділянками.

За наведеного, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволені позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене рішення Господарського суду Житомирської області від 13.11.2024 у справі № 902/16/24 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури - без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 13.11.2024 у справі № 902/16/24 - без змін.

2. Справу № 902/16/24 надіслати Господарському суду Житомирської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "03" жовтня 2025 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Мельник О.В.