ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2025 Справа № 917/1211/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Ківшик О.В., розглянувши справу

за позовною заявою Акціонерного товариства "Укрпошта", вул. Хрещатик, 22, м.Київ, 01001

до відповідача Фізичної особи - підприємця Стешенко (Хрипун) Катерини Олексіївни, АДРЕСА_1

про стягнення 11 974,17 грн,

Секретар судового засідання Ісенко М.В.

Без виклику учасників справи,

установив:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

Акціонерне товариство "Укрпошта" просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Стешенко (Хрипун) Катерини Олексіївни 11 974,17 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання умов укладеного між сторонами 01.09.2023 року Договору оренди нерухомого майна №120923-77 та Договору реструктуризації боргу № 150524-13 від 09.05.2024, з яких : 10 596,89 грн основний борг, 396,25 грн інфляційні втрати, 101,50 грн 3% річних, 879,63 грн пеня.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази : копія Договору оренди нерухомого майна від 01.09.2023 року №120923-77 з додатками; копія Договору реструктуризації боргу № 150524-13 від 09.05.2024; копія Претензії щодо невиконання умов договору з додатками; Розрахунок суми заборгованості та штрафних санкцій за договором; копія виписки АТ "Ощадбанк" за 17.05.2024; копія виписки АТ "Ощадбанк" за 15.06.2024; копія Витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; копія Статуту АТ "Укрпошта"; Довідка з ЄДР щодо Стешенко (Хрипун) К.О.

Інших заяв по суті спору до суду не надходило.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.

19.06.2025 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Укрпошта" до відповідача Фізичної особи - підприємця Стешенко (Хрипун) Катерини Олексіївни про стягнення 11 974,17 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання умов укладеного між сторонами 01.09.2023 року Договору оренди нерухомого майна №120923-77 та Договору реструктуризації боргу № 150524-13 від 09.05.2024, з яких 10 596,89 грн основний борг, 396,25 грн інфляційні втрати, 101,50 грн 3% річних, 879,63 грн пеня.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2025 справу № 917/1211/25 розподілено судді Ківшик О.В.

Суд ухвалою від 24.06.2025 року прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення ухвали.

Відповідач був належним чином та завчасно повідомлений про покладені на нього обов`язки та строк їх виконання, про що свідчать матеріали справи (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, арк.с. 53). Крім того, ухвала суду у даній справі була своєчасно розміщена судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч.5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) сторони суду не надали.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень ГПК України строк не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд також зазначає, що з урахуванням умов воєнного стану в Україні, загальної ситуації в Україні та особливого режиму роботи суду, спрямованого на необхідності збереження життя і здоров`я суддів, працівників апарату та відвідувачів суду, господарський суд здійснює розгляд справи №917/1211/25 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України). Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

01.09.2023 між Акціонерним товариством "Укрпошта" (далі - Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Стешенко (Хрипун) Катериною Олексіївною (далі - Орендар) укладено Договір оренди нерухомого майна №120923-77 (далі - Договір, арк.с. 33-36).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- Орендодавець передає, а Орендар бере у строкове платне користування майно, розташоване в м. Зіньків Полтавського району Полтавської області на другому поверсі триповерхового будинку №36 по вул. Воздвиженська, загальною площею 35,75 м2, для розміщення дитячої студії розвитку (п. 1.1 Договору);

- передача орендареві майна в користування здійснюється одночасно з підписанням повноважними представниками сторін Акту приймання-передачі майна (п. 2.1 Договору);

- за домовленістю сторін орендна плата включає плату за користування майном і вартість послуг з його утримання згідно з розрахунком (додаток 2), де плата за користування майном становить 37,2960 грн (без ПДВ) за 1 м2, що становить 1333,33 грн (без ПДВ) за орендовану площу 35,75 м2. Додатково до орендної плати нараховується ПДВ за ставкою 20%. Розмір орендної плати за користування майном з ПДВ становить 1 600,00 грн. за місяць за орендовану площу 35,75 м2 (п. 3.1 Договору);

- щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, Орендодавець надає Орендарю Акт про надані послуги, яким підтверджується обсяг та вартість послуги оренди за звітний місяць, Орендар зобов`язаний підписати Акт про надані послуги та повернути його Орендодавцю не пізніше 10 числа поточного місяця (п.3.5 Договору);

- Орендна плата сплачується Орендарем шляхом перерахування у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок Орендодавця до 20 числа розрахункового місяця (п. 3.6 Договору);

- грошові зобов`язання Орендаря за цим договором забезпечуються у вигляді завдатку в розмірі не меншому, ніж орендна плата за один місяць оренди, визначена згідно п.3.1 Договору. Завдаток вноситься одночасно з оплатою за перший місяць оренди як оплата оренди майна за останній місяць дії договору оренди (п. 3.7 Договору);

- орендна плата сплачується Орендарем шляхом перерахування у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок Орендодавця до 20 числа розрахункового місяця (п. 3.6 Договору);

- орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату та інші платежі (додаток 2), передбачені цим Договором (п. 5.1.3 Договору);

- у разі порушення строків виконання грошових зобов`язань за цим договором, Орендар на вимогу Орендодавця сплачує пеню від суми простроченого зобов`язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь час прострочення (п. 7.2 Договору);

- цей договір набирає чинності після підписання його сторонами і діє до 01.08.2026 включно та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 10.1 Договору).

01.09.2023 року між сторонами підписано акт прийому-передачі майна, відповідно до якого позивач (Орендодавець) передав, а відповідач (Орендар) прийняв у строкове платне користування вищевказане майно (копія наявна у матеріалах справи, арк.с. 37).

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору ним направлялись відповідачу Акти про надані послуги. Дана обставина відповідачем не спростована.

Позивач наголошує, що фінансові зобов`язання по Договору відповідачем не здійснювалися взагалі та заборгованість відповідача по орендним платежам станом на 07.05.2024 складала 17 746,12 грн.

09.05.2024 року відповідач звернувся до позивача з пропозицією оформити договір реструктуризації боргу.

09.05.2024 року між Акціонерним товариством "Укрпошта" (Кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Стешенко (Хрипун) Катериною Олексіївною (Боржник) було укладено договір реструктуризації боргу № 150524-13 (далі - Договір реструктуризації боргу, арк.с. 32).

У Договорі реструктуризації боргу, сторони узгодили, зокрема, наступне :

- Кредитор надає Боржникові розстрочку у погашенні заборгованості із сплати заборгованості 1 746,12 грн (з ПДВ), що утворилася станом на 07.05.2024, що виникли у зв`язку з несвоєчасною оплатою за договором оренди нерухомого майна №120923-77 від 01.09.2023 року, на термін з 09 травня 2024 року до 15 вересня 2024 року (п. 1.1 Договору реструктуризації боргу);

- Боржник здійснює оплату заборгованості щомісячно рівними частинами по 1/5 частині суми боргу, що складає 3 549,23 грн не рідше одного разу на календарний місяць з дотриманням графіку : перша проплата 1/5 частини боргу - до 15 травня 2024, кінцевий термін сплати всієї суми заборгованості - до 15 вересня 2024 (п. 1.2 Договору реструктуризації боргу);

- Боржник зобов`язується : до 15 числа кожного календарного місяця періоду погашення боргу оплачувати на рахунок Кредитора суму, визначену п. 1.2 Договору, до повного погашення боргу. Окрім того, щомісяця сплачувати вартість послуг за Договором оренди нерухомого майна а 01.09.2023 року № 120923-77 з дотриманням строків, встановлених зазначеним договором та згідно з його умовами (п. 2.1.1 та п. 2.1.2 Договору реструктуризації боргу);

- у разі несвоєчасного внесення, платежу за договором Боржнику нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення, від суми заборгованості за кожний день прострочення до повного погашення несвоєчасно внесеного платежу, яка. сплачується Боржником на підставі письмової вимоги Кредитора (п. 3.1 Договору реструктуризації боргу);

- Договір набирає чинності з моменту укладення, і діє до 15 вересня 2024 року (п. 4.1 Договору реструктуризації боргу).

Матеріалами справи підтверджується, що після укладання між сторонами Договору реструктуризації боргу, відповідачем було проведено часткову оплату заборгованості в сумі 7 149,23 грн (в т.ч. 17.05.2024 сплачено 3 600,00 грн та 15.06.2024 сплачено 3 549,23 грн). Ця обставина підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки вих. № 10-3-29 від 11.12.2024 (арк.с. 31).

Таким чином, заборгованість відповідача по сплаті орендної плати становить 10 596,89 грн. Ця обставина відповідачем не спростована.

З метою досудового врегулювання спору позивач 10.09.2024 року на адресу відповідача цінним листом з описом вкладення направив лист-претензію про сплату грошових коштів з додатками (арк.с. 39-41).

Позивач зазначає, що відповідач залишив дану претензію без розгляду, оплата заборгованості за Договором реструктуризації боргу відповідачем не проведена.

Вважаючи свої права порушеними, позивач просить суд стягнути з відповідача 11 974,17 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання умов укладених між сторонами 01.09.2023 року Договору оренди нерухомого майна №120923-77 та Договору реструктуризації боргу № 150524-13 від 09.05.2024, з яких : 10 596,89 грн основний борг, 396,25 грн інфляційні втрати, 101,50 грн 3% річних, 879,63 грн пеня.

4. Норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення, та висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Статтею 173 Господарського кодексу України (далі ГК України) передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати : з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є : договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Приписами ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами Договору, кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору оренди.

Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме : майново-господарських зобов`язань згідно статей 173, 174, 175 ГК України, статей 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно ч. 1 ст. 284 ГК України істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно із ч. 1, 4 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Матеріалами справи підтверджується факт укладення між позивачем та відповідачем Договору оренди, за умовами якого відповідач як орендар прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення та зобов`язався своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату у розмірі, погодженому сторонами у договорі.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно із ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов`язання за Договором оренди та Договором реструктуризації боргу. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вищезазначеними Договорами не сплатив як орендних платежів у визначені Договором оренди строки, так і не сплатив вже реструктуризовану заборгованість. Заборгованість останнього на момент подання позову та розгляду даної справи складає 10 596,89 грн. Дана обставина відповідачем не спростована.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в частині стягнення з відповідача боргу в розмірі 10 596,89 грн вимоги підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 396,25 грн інфляційних втрат та 101,50 грн 3% річних за період з 15.07.2024 по 09.12.2024, нарахованих за несвоєчасну сплату заборгованості з орендних платежів.

Суд, перевіривши розмір заявлених вимог в частині стягнення 3% річних, не виявив завищення їх розміру з боку позивача, а тому вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України). Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно із ст. 3 Закону України від 22.11.1996 № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" (із змінами та доповненнями) розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Пунктом 3.1 Договору реструктуризації боргу сторони визначили, що у разі несвоєчасного внесення платежу за договором Боржнику нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення, від суми заборгованості за кожний день прострочення до повного погашення несвоєчасно внесеного платежу, яка. сплачується Боржником на підставі письмової вимоги Кредитора.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 879,63 грн пені за період з 15.07.2024 по 09.12.2024.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є правомірними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи, зокрема, є: позовна заява; відзив на позовну заяву.

Відповідач контррозрахунку ціни позову не надав, незгоди щодо арифметичної правильності розрахунку у відзиві не висловив, вимогу не заперечив.

Згідно з приписами частини 4 статті 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Допустимих доказів в спростування зазначеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 10 596,89 грн основної заборгованості; 396,25 грн інфляційних втрат; 101,50 грн трьох процентів річних та 879,63 грн пені підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Враховуючи приписи ст. 4 Закону України "Про судовий збір" та ціну позову у даній справі та подання позивачем позову в електронній формі, останній при зверненні до суду повинен був сплатити 2 422,40 грн.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні з позовом до суду згідно платіжної інструкції № 5470527 від 11.06.2025 позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Зарахування судового збору у розмірі 3 028,00 грн до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджується довідкою (а.с. 48).

Отже при зверненні з даним позовом до суду Позивачем було сплачено судовий збір у більшому розмірі ніж встановлено Законом на суму 605,60 грн.

Згідно з приписами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України визначено, що у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на вищевикладене та задоволення позовних вимог у повному обсязі позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України 605,60 грн судового збору, як зайво сплачені. Витрати зі сплати решти судового збору у розмірі 2 422,40 грн покладаються на відповідача.

Роз`яснити позивачу, що з 07.01.2025 повернення судового збору здійснюється органами Казначейства виключно на підставі електронного подання, сформованого відповідним судом чи територіальним управлінням Державної судової адміністрації України.

Таким чином, для формування Господарським судом Полтавської області електронного подання на повернення судового збору, позивачу необхідно надати суду вичерпну інформацію згідно з абзацом сьомими пункту 5 розділу I "Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182, із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства фінансів № 606 від 26.11.2024 р.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Стешенко (Хрипун) Катерини Олексіївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Укрпошта" (вул. Хрещатик, 22, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код в ) 10 596,89 грн основної заборгованості; 396,25 грн інфляційних втрат; 101,50 грн три проценти річних; 879,63 грн пені та 2 422,40 грн судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. Копію рішення направити учасникам (сторонам) справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення підписано 01.10.2025 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Суддя О.В.Ківшик