РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.09.2025Справа № 910/7364/25

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД ІНДЕКС

КОМПАНІ"

(01024, м. Київ, вул. Круглоуніверситетська, буд. 7, оф. 29;

ідентифікаційний код: 43604088)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

(03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5;

ідентифікаційний код: 40075815)

про стягнення 48 178,91 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД ІНДЕКС КОМПАНІ" (далі - позивач) звернулася до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - відповідач) про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за Договором про закупівлю №ПЗ/НХ-231187/НЮ від 14.12.2023 у загальному розмірі 48178,91 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.06.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/7364/25 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

09.07.2025 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в котрому проти задоволення позовних вимог заперечує повністю з підстав необґрунтованості та недоведеності.

14.07.2025 позивачем подано відповідь на відзив із спростуванням аргументів позивача.

19.09.2025 позивачем подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

14.12.2023 між Позивачем і Відповідачем було укладено Договір, відповідно до п. 1.1, п. 1.2 якого Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупцю Товар - підстанція трансформаторна комплектна - для завершення робіт по проєкту «Реконструкція споруд залізниці з електрифікацією дільниці Васильків - Васильків ІІ регіональної філії «ПівденноЗахідна залізниця» АТ «Укрзалізниця» у Київській області (Завершення робіт), відповідно до Специфікації № 1, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей Товар на умовах цього Договору.

За умовами Специфікації № 1 предметом поставки визначено Підстанцію трансформаторну комплектну КТПО(м)-10/10/0,23-У1 (еквівалент підстанція трансформаторна комплектна КТПО-10/10/0,23) у кількості 2 шт., ціна за одиницю - 288 000,00 грн з ПДВ, загальна вартість - 576 000,00 грн з ПДВ.

Пунктом 4.2 Договору визначено, що поставка Товару проводиться партіями протягом строку дії Договору тільки на підставі письмової рознарядки Покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності Покупця до приймання Товару.

Відповідно до абз. 2 п. 4.2 Договору строк поставки Товару - протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту надання письмової рознарядки Покупцем.

19.12.2023 Постачальник отримав від Покупця рознарядку № НХП33-04/7337, відповідно до якої Товар підлягав відвантаженню на адресу: виробничий підрозділ ЕЧК-2 ст. Мотовилівка Київська обл., Фастівський р-н, с. Борова, вул. Нововокзальна, 5а.

Відповідно до абз. 2 п. 4.2 Договору строк поставки Товару - протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту надання письмової рознарядки Покупцем. 26.12.2023, в межах встановленого Договором строку, Товар було поставлено і прийнято Покупцем, що підтверджується наступними документами: - видатковою накладною № 47 від 26.12.2023 на суму 576 000,00 грн, у т.ч. ПДВ; - актом прийому-передачі товару на суму 576 000,00 грн, у т.ч. ПДВ, складеним 26.12.2023, у якому Покупець підтвердив, що не має претензій до Постачальника з кількості, комплектності та якості.

Відповідно до п. 5.4 приймання Товару за кількістю і якістю здійснюється за наявності документів, що підтверджують якість Товару згідно з п. 2.2 цього Договору, та таких товаросупровідних документів: - підписаний Постачальником рахунок-фактура; - підписаний Постачальником акт прийому-передачі Товару або підписана Постачальником видаткова накладна; - підписана Постачальником товарно-транспортна накладна (у разі поставки Товару автомобільним транспортом). Товаросупровідні документи повинні надаватися Покупцю в оригіналі одночасно з прийманням-передачею Товару (п. 5.5 Договору).

Факт підписання Відповідачем видаткової накладної і акту прийому-передачі Товару з відміткою «Покупець не має претензій до Постачальника з кількості, комплектності та якості вищезазначеного товару» свідчить про додержанням Позивачем умов Договору і надання всіх документів, передбачених Договором.

Відповідно до п. 7.4 Договору розрахунки проводяться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Позивача протягом 14 (чотирнадцяти) робочих днів з моменту підписання актів прийому-передачі товару/видаткової накладної.

Згідно з п. 7.5 Договору Покупець здійснює оплату за кожну партію поставленого Товару за умови наявності належним чином оформлених документів на відповідну партію Товару, а саме: - підписаного Постачальником рахунку-фактури; - підписаного сторонами акта прийому-передачі товару або підписаної сторонами видаткової накладної; - документів, які підтверджують якість Товару, зазначених у п. 2.2 цього Договору (сертифікат відповідності і паспорт, що надаються разом з Товаром); - документів про проведення вхідного контролю поставленого Товару (акти про фактичну якість і комплектність продукції з підтвердженням відсутності недоліків поставленого товару); - зареєстрованої податкової накладної у відповідності до вимог законодавства України.

Рахунок-фактура, акти прийому-передачі товару і видаткова накладна, документи, які підтверджують якість Товару, були передані Відповідачу разом з Товаром. Податкова накладна від 26.12.2023 № 56 на суму 576 000,00 грн з ПДВ, видана за першою подією - фактом відвантаження Товару - була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних у той же день, 26.12.2023. 45 (сорок п`ятим) робочим днем з моменту реєстрації вказаної податкової накладної є 27.02.2024. Таким чином, відповідно до умов п. 7.4 Договору, оплата Товару вартістю 576 000,00 грн, поставленого за видатковою накладною № 47 від 26.12.2023, мала бути здійснена 27.02.2024.

Пунктом 7.6 Договору визначено, що датою здійснення оплати за цим Договором вважається дата виконання обслуговуючим банком Покупця його платіжного доручення щодо перерахування відповідної суми на користь Постачальника, що підтверджується відповідною позначкою банку, зазначеною у розрахунковому документів в реквізиті «Дата виконання». Оплатити одержаний за Договором товар Позивач був зобов`язаний у січні 2024

У зв`язку з невиконанням Відповідачем зобов`язань з оплати за Договором, Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.03.2025 у справі № 910/14994/24, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.05.2025, з Відповідача на користь Позивача стягнуто заборгованість за Договором: 576000 грн. - основної заборгованості, 57 566,29 грн. - інфляційних втрат за період до 30.11.2024, 550,82 грн. - 0,1 % річних за період до 31.12.2024.

Рішенням у справі № 910/14994/24 встановлено, зокрема, наступні факти: належне виконання Позивачем зобов`язань за Договором; виникнення у Відповідача обов`язку оплатити одержаний товар - наявність грошового зобов`язання перед Позивачем; порушення Відповідачем зобов`язання оплатити товар, одержаний за Договором.

При цьому, як вказано вище, у межах справи № 910/14994/24 інфляційні втрати стягнуто за період до листопада 2024 включно, а 0,1 відсотки річних - за період до 31.12.2024 включно.

Оплату заборгованості за судовим рішенням у справі № 910/14494/24 Відповідач здійснив 04.06.2025, що підтверджується банківською випискою/платіжною інструкцією №312574.

Таким чином, Відповідач компенсував Позивачу втрати, спричинені несвоєчасною оплатою поставленого товару тільки за період, охоплений вказаним вище рішенням суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач вказує, що в межах справи № 910/14994/24 Позивач не реалізовував своє право на стягнення інфляційних втрат за період з 01.12.2024 до моменту оплати, а також відсотків річних за період з 01.01.25 до моменту оплати, а отже має право стягнути такі кошти шляхом подання нового позову.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 ГК України, глави 54 ЦК України (поставка, купівля-продаж).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Наразі, суд зазначає, що частиною 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018р. по справі №910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Суд зазначає, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Христов проти України», no. 24465/04, від 19.02.2009р., «Пономарьов проти України», no. 3236/03, від 03.04.2008р.).

Даний принцип тісно пов`язаний з приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Рішенням у справі № 910/14994/24 встановлено, зокрема: належне виконання Позивачем зобов`язань за Договором; виникнення у Відповідача обов`язку оплатити одержаний товар - наявність грошового зобов`язання перед Позивачем; порушення Відповідачем зобов`язання оплатити товар, одержаний за Договором.

Отже, виходячи з вищевикладеного, судове рішення у справах №910/14494/24, що набрало законної сили, має преюдиціальне значення, а встановлені ними обставини повторного доведення не потребують.

Таким чином позивачем заявлено до стягнення із відповідача збитки від інфляції за період з 01.12.2024 до 31.05.2025 у розмірі 40 888,17 грн.; - 3 % річних за період з 01.01.2025 до 03.06.2025 у розмірі 7 290,74 грн..

Стосовно вказаних позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що він є арифметично вірним, таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 40 888,17 грн. - інфляційних витрат та 7 290,74 грн. - 3% річних, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, окрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно із ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД ІНДЕКС КОМПАНІ» (позивач) і адвокатом Терезою Ю.О. було укладено Додаткову угоду № 7 до Договору про надання правової допомоги № 06/09-2024_3 від 06.09.2024 щодо надання правової допомоги, пов`язаної зі стягненням з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (відповідач) у господарському суді першої інстанції заборгованості, що виникла у зв`язку з несвоєчасною оплатою товару, поставленого за Договором про закупівлю № ПЗ/НХ-231187/НЮ від 14.12.2023, а саме: інфляційних втрат і відсотків річних, нарахованих на суму основного боргу, за період, відповідно, з 01.12.2024 та 01.01.2025 до 03.06.2025.

На підтвердження понесених витрат представником позивача додано до матеріалів справи: Договір про надання правової допомоги № 06/09-2024_3 від 06.09.2024; - Додаткову угоду № 4 до Договору про надання правової допомоги № 06/09-2024_3 від 06.09.2024; - Додаткову угоду № 7 до Договору про надання правової допомоги № 06/09-2024_3 від 06.09.2024; - Акт наданих послуг № 6 від 25.08.2025; - Платіжну інструкцію від 31.07.2025 № 666; - Лист від 31.07.2025 № 310725-01 про зміну призначення платежу.

Умовами Додаткової угоди №7 передбачено, що правова допомога включає: -направлення в інтересах Клієнта адвокатських запитів (за потреби), -збирання необхідних для захисту інтересів Клієнта документів, -вироблення правової позиції, -підготовку і подання позовної заяви до суду першої інстанції через Електронний суд, -підготовку і подання інших процесуальних заяв, пояснень та документів, необхідність у поданні яких виникає під час розгляду справи судом першої інстанції.

На момент подання цієї заяви Позивачу надано наступні послуги: 11.06.25 - підготовка і подання позовної заяви, за якою відкрито провадження у справі № 910/7364/25 - 3 години; 13.07.25 - підготовка і подання відповіді на відзив у справі № 910/7364/25 - 2 години.

Загалом на надання послуг витрачено 5 годин.

Додатковою угодою № 7 до Договору про надання правової допомоги № 06/09-2024_3 від 06.09.2024, сторони визначили фіксований гонорар адвоката за надання правової допомоги в межах цієї справи - 5000 грн., розмір гонорару не залежить від кількості часу, витраченого Адвокатом на надання послуг, і обсягу вчинених Адвокатом дій.

З урахуванням наведеного, позивачем подано до матеріалів справи достатньо доказів на підтвердження факту надання адвокатом Терезою Ю.О. професійної правничої допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД ІНДЕКС КОМПАНІ» на суму 5000,00 грн.

Відповідачем не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами відповідачем не заявлялося.

З огляду на наведене, згідно із приписів ст. 129 ГПК України, витрати на правову допомогу у сумі 5000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Доводи, на які посилався відповідач у відзиві залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позовних вимог.

Приймаючи рішення, суд зобов`язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивач належним чином довів порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД ІНДЕКС КОМПАНІ" (01024, м. Київ, вул. Круглоуніверситетська, буд. 7, оф. 29; ідентифікаційний код: 43604088) 40 888,17 грн. - інфляційних витрат, 7 290,74 грн. - 3% річних, 5 000,00 грн. - витрат на правову допомогу та 2422,40 грн. - судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов