ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2025 р. Справа №914/2315/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Хом`як Х.А.

розглянув апеляційну скаргу Представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті», б/н від 25.04.2025 (вх. № апеляційного суду 01-05/1273/25 від 28.04.2025).

на рішення Господарського суду Львівської області від 03 квітня 2025 року (суддя Березяк Н.Є., рішення складено та підписано 08.04.2025, м. Львів).

у справі №914/2315/24

за позовом Приватного підприємства «Індустріальний парк «Жидачів», м. Львів

до відповідача Акціонерного товариства «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті», Турецька Республіка, що діє в Україні через Представництво «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті», м. Львів

про стягнення 1300000,00 грн неустойки за прострочення терміну повернення об`єкта оренди.

від позивача Цукорник С.Г.

від відповідача Анохіна Н.Ю.

Господарський суд Львівської області в рішенні від 03.04.2025 у справі №914/2315/24 задоволив позовні вимоги Приватного підприємства Індустріальний парк Жидачів про стягнення з відповідача Акціонерного товариства Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті 1300000,00 грн неустойки за прострочення терміну повернення об`єкта з оренди.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням місцевого господарського суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу, в якій просив змінити рішення Господарського суду Львівської області від 03.04.2025 року та прийняти нове, яким зменшити розмір неустойки.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 склад колегії по розгляду справи №914/2315/24 визначено: головуючий суддя Малех І.Б., судді Зварич О.В., Панова І.Ю.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.05.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Представництва Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті на рішення Господарського суду Львівської області від 03.04.2025 у справі №914/2315/24.

08.05.2024 на адресу Західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №921/135/24.

У зв`язку з відстороненням від здійснення правосуддя судді Малех І.Б., розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду за №180 від 09.06.2025 проведено автоматизовану заміну складу суду. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2025 призначено колегію суддів у складі: головуючого судді Орищин Г.В, суддів Панової І.Ю. та Зварич О.В.

У зв`язку із перебуванням у відпустці членів колегії суддів Панової І.Ю. та Зварич О.В., розпорядженням В. о. керівника апарату Західного апеляційного господарського суду №287 від 26.08.2025, з метою розгляду апеляційної скарги проведено автоматизовану заміну складу суду, відповідно до протоколу якого від 26.08.2025 призначено колегію суддів у складі: головуючого судді Орищин Г.В, суддів Галушко Н.А. та Желіка М.Б.

При ухваленні вказаного рішення місцевий господарський суд виходив з того, що майно відповідачем було повернуто орендодавцю лише під час примусового виконання судового рішення у справі № 914/3056/23 через дев`ять місяців після його прийняття і майже через дев`ятнадцять місяців після припинення дії договору оренди. При цьому, судом не взято до уваги доводи відповідача про його намагання повернути об`єкт оренди, оскільки такі не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідач не погодився з ухваленим рішенням місцевого господарського суду, оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що таке прийнято без врахування фактичних обставин справи і норм цивільного законодавства. Вважає, що суд першої інстанції не дослідив наявні у справі докази в сукупності з арґументами відповідача щодо тривалості судового процесу у справі № 914/3056/23, дій відповідача, спрямованих на повернення орендованого майна і того факту, що майно фактично було ним звільнено, дій позивача з ухилення від підписання акта повернення майна, наявності преюдиційного рішення про зменшення пені тощо. Разом з тим, в описовій частині апеляційної скарги відповідач зазначає, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу, на його думку, є явно завищеним та не відповідає критеріям співмірності зі складністю спору, з огляду на що, на переконання апелянта, існують підстави для скасування судового рішення в частині розподілу судових витрат.

Позивач скористався своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому звертає увагу суду, що предметом даного спору є стягнення неустойки на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України за невиконання орендарем обов`язку щодо повернення майна з оренди після припинення договору оренди. Посилається на безпідставність тверджень відповідача про надіслання орендодавцю акта повернення майна з оренди, оскільки доказів такого суду не подано, як і не подано доказів звільнення території об`єкта від майна і техніки, а також вчинення позивачем дії, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря, тощо.

Процесуальний хід розгляду апеляційної скарги відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду.

В дане судове засідання прибули представники обох сторін, підтримали свої доводи та міркування, висловлені у попередніх судових засіданнях.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази в сукупності з апеляційною скаргою, судова колегія встановила таке:

07.05.2021 між ПП Індустріальний парк Жидачів (орендодавець) та представництвом Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті (орендар) було укладено договір оренди № 07/05/2021/01 (далі договір), предметом якого є передача у тимчасове платне користування об`єкта оренди: майнового комплексу з виробничим майданчиком площею 1,82 га, що знаходиться за адресою м. Жидачів, Львівська область, вул. Данила Галицького, 86 та частину земельної ділянки площею 27300 м2 (п.1.1. договору).

Сторонами у п.5.1. - 5.3. договору визначено, що розмір орендної плати за місяць становить 150000, 00 грн. Орендна плата сплачується шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок орендодавця або готівкою в касу підприємства щомісячно, до 05 числа місяця, в якому здійснюється оренда. Орендна плата не залежить від наслідків господарської діяльності орендаря і має вноситись в порядку і строки, визначені у вказаних пунктах договору.

Відповідно до п. 10.3., 10.4. договору орендар має право розірвати цей договір достроково в односторонньому порядку за умови письмового попередження орендодавця про дострокове розірвання за 6 (шість) місяців до такого розірвання.

Згодом, додатковою угодою №2 від 29.04.2022 сторони погодили викласти п.5.1 договору оренди в іншій редакції, визначивши , що розмір орендної плати на період з 01.05.2022 року до однієї з подій, яка настане раніше : до дати закінчення військового стану в Україні або відновлення роботи/діяльності орендаря , орендна плата за об`єкт оренди становить 65000 грн.

Листом від 30.06.2022 орендар повідомив орендодавця про неможливість здійснення оплати згідно вищевказаного договору, а також зазначив про необхідність розірвання договору оренди №07/05/2021-01 від 07.05.2021 та долучив проєкт угоди про розірвання. Додаткову угоду за № 1 про розірвання договору оренди №07/05/2021-01 від 07.05.2021, сторони підписали 12.01.2023, в якій дійшли згоди про припинення дії договору оренди №07/05/2021-01 від 07.05.2021 з дати підписання вказаної угоди. Крім цього, сторони узгодили, що після припинення дії договору, орендар зобов`язаний повернути орендодавцю об`єкт оренди у строк, що не перевищує 10 (десяти) календарних днів з дня підписання цієї угоди, шляхом підписання акту прийому-передачі (п.2 додаткової угоди).

Господарський суд Львівської області в рішенні від 28.02.2024 у справі № 914/3056/23, позов Приватного підприємства Індустріальний парк ЖИДАЧІВ задоволив частково; з Акціонерного товариства Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті (Турецька Республіка), що діє в Україні через Представництво Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті на користь Приватного підприємства Індустріальний парк Жидачів стягнув 390000,00 грн заборгованості з орендної плати, 96698,63 грн пені за прострочення сплати орендної плати, 9740,61 грн інфляційних втрат, 9135,62 грн 3 % річних, 585000, 00 грн неустойки за прострочення терміну повернення об`єкта оренди та 27817, 62 грн судового збору; зобов`язав Акціонерне товариство Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті (Турецька Республіка), що діє в Україні через Представництво Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті згідно акту прийому-передачі повернути Приватному підприємству Індустріальний парк Жидачів об`єкт оренди за договором оренди №07/05/2021/01 від 07.05.2021 року: майновий комплекс, що знаходиться за адресою: Львівська область, місто Жидачів, вулиця Галицького Данила, будинок 86, до якого входять: - частина нежитлової будівлі, літера А-1 площею 379 м2; - виробничий майданчик з твердим покриттям загальною площею 1,82 га; - під`їзна залізнична колія з естакадою (99 м) із металевим трапом загальною протяжністю 1185,1 м; - бетонне покриття з плит площею 4734,54 м2; - огорожа (металева сітка) довжиною 56 м/п; - ворота металеві шириною 6 м у кількості 2 (дві) штуки; - комплектна трансформаторна підстанція (КТП-250 кВА 10/0,4); - альтанка дерев`яна на бетонній основі; - 4 щогли залізобетонні; - 2 опори.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 29.05.2024 рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2024 в справі № 914/3056/23 в частині відмови у стягненні 585000,00 грн неустойки за прострочення терміну повернення об`єкта оренди змінено, шляхом викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови. В решті рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2024 у справі № 914/3056/23 залишено без змін.

17.06.2024 на виконання рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2024 у справі № 914/3056/23 видано накази.

Виконавче провадження за №75587480 щодо зобов`язання Акціонерного товариства Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті Турецька Республіка), що діє в Україні через Представництво Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті повернути Приватному підприємству Індустріальний парк Жидачів об`єкт оренди за актом прийому-передачі, відкрито приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пицем Андрієм Андрійовичем 19.07.2024, яке було закінчено 23.08.2024, про що складено акт по ВП 75587480 за участю представників стягувача та боржника про виконання рішення суду в частині передачі (повернення) об`єкта оренди згідно резолютивної частини рішення.

Отже, об`єкт оренди повернено орендодавцю 23.08.2024, в той час як орендар мав повернути майно не пізніше 23.01.2023 і за період прострочення виконання обов`язку щодо повернення орендованого майна, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення неустойки в сумі 1300000 грн на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на таке:

Цивільні права та обов`язки, за умовами ст. 11 ЦК України, виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ст. 631 ЦК України).

Предметом даного спору є неналежне виконання умов договору оренди і як результат - стягнення неустойки за неповернення майна після припинення договору оренди (ст. 785 ЦК України).

Факт припинення дії договору оренди шляхом його розірвання 12.01.2023 був встановлений рішенням Господарського суду Львівської області від 28.02.2024 у справі № 914/3056/23, що набрало законної сили 29.05.2024.

Згідно з ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

За ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом повернення об`єкта договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі орендованого майна; зобов`язання орендаря сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном, яке виникло з договору оренди, не припиняється зі спливом строку дії договору оренди, оскільки таке припинення пов`язане не із закінченням строку, на який було укладено договір, а з моментом підписання сторонами акта приймання-передачі об`єкта оренди. За таких обставин орендна плата може нараховуватися орендодавцем і після закінчення строку дії договору оренди за фактичне користування майном. Вказана позиція викладена Верховним Судом у постановах від 14.11.2018 по справі № 924/195/16 та від 11.05.2018 по справі № 926/2119/17.

Матеріалами справи встановлено, що майно відповідачем було повернуто орендодавцю лише 23.08.2024 в процесі примусового виконання судового рішення, тобто майже через 19 місяців після припинення дії договору оренди, тому у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу неустойку у розмірі подвійної плати за користування майном за заявлений позивачем період, а саме: 1 300 000,00 гривень за 10 (десять) місяців прострочення з врахуванням стягнутої суми неустойки за 9 (дев`ять) попередніх місяців відповідно до рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2024 у справі №914/3056/23 у відповідності із ч. 2 ст. 785 ЦК України, згідно якої якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

При здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України обов`язковим є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо неповернення майна в контексті його добросовісної поведінки, як орендаря за договором оренди та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом строку дії орендних правовідносин. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 по справі № 904/3315/18.

З огляду на вказане, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 1300000,00 грн неустойки, тобто у заявленому позивачем розмірі.

Доводи апеляційної скарги щодо звільнення орендарем майна за актом, що був надісланий позивачу в липні 2022 року не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки такі не підтверджені жодними належними і допустимими доказами.

Що стосується доводів скаржника про те, що Господарський суд Львівської області не надав належної правової оцінки аргументам відповідача стосовно можливості зменшення неустойки, судова колегія зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» (п.5.4.), застосовуючи приписи статті 785 Цивільного кодексу України у розгляді справ зі спорів про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов`язань з повернення об`єкта оренди, господарським судам слід звертати увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов`язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (пеня). Санкція (неустойка), яка передбачена ст.785 ЦК України, є мірою відповідальності, визначеною законодавцем за неправомірне користування майном після припинення договору.

Водночас, в описовій частині своєї апеляційної скарги відповідач зазначав, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу, на його думку, є явно завищеним та не відповідає критеріям співмірності зі складністю спору, з огляду на що, на переконання апелянта, існують підстави для скасування судового рішення в частині розподілу судових витрат. В прохальній частині апеляційної скарги відповідач просить суд апеляційної інстанції лише змінити оскаржуване рішення місцевого господарського суду у цій справі та ухвалити постанову, якою зменшити розмір неустойки, однак нічого не вказує щодо присуджених до стягнення з нього за оскаржуваним рішенням судових витрат.

Переглянувши оскаржуване рішення місцевого господарського суду в частині правомірності відшкодування позивачу за рахунок відповідача витрат на професійну правничу допомогу, судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення місцевого господарського суду в цій частині.

За змістом ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З врахуванням викладеного вище в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм чинного законодавства, наведених правових позицій Верховного Суду та встановлених обставин справи.

Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування ухваленого у цій справі рішення.

Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні вимог апеляційної скарги Представництва «Онур Тааххут Ташимаджилик Іншаат Тіджарет ве Санаї Анонім Ширкеті» відмовити.

Рішення Господарського суду Львівської області від 03.04.2025 у справі № 914/2315/24 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

повна постанова складена 29.09.2025

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік