РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.10.2025Справа № 910/16870/23 (910/13412/24)

За позовом ОСОБА_1

до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України»

про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку

в межах справи № 910/16870/23

Суддя Івченко А.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку та середній заробіток за час затримки розрахунку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач у період з 03.11.2008 до 22.11.2023 перебував у трудових відносинах з відповідачем. Після припинення трудових відносин відповідач усупереч приписам трудового законодавства не здійснив повний розрахунок з позивачем.

Як зазначає позивач, відповідачем було перераховано лише заробітну плату у сумі 15859,44 грн, проте не здійснено виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, чим порушив його права. У зв`язку із зазначеним, позивач просить стягнути з відповідача компенсацію за 24 календарних дні щорічної основної відпустки та 29 календарних дні за щорічну додаткову відпустку. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

31.10.2024 від позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2024 клопотання позивача про витребування доказів задоволено.

На виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва відповідачем подано витребовувані судом документи. Крім того, відповідач подано довідку у якій зазначено про відсутність будь-якої заборгованості перед позивачем.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

У період з 3 листопада 2008 року до 22 листопада 2023 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Витягом з Наказу від 19.11.2023 № 551/п підтверджується факт укладення трудової угоди між позивачем та відповідачем.

Витягом з Наказу від 22.11.2023 № 864/п позивача звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України. В наказі зазначено про наявність компенсації за 72 невикористані дні щорічної відпустки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що у період з 3 листопада 2008 року по 22 листопада 2023 року перебував у трудових відносинах із відповідачем, разом з тим після припинення трудових відносин відповідачем не було здійснено розрахунок із ним як це передбачено нормами трудового законодавства.

Позивач зазначив, що протягом 2023 року відповідач здійснив одне нарахування 22 листопада 2023 року в сумі 15859,44 грн у вигляді заробітної плати.

Разом з тим, позивач зазначає, що відповідачем не здійснено виплату компенсації за 71 день невикористаної відпустки, у зв`язку з чим, останній зобов`язаний виплатити йому компенсацію.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Розрахунковим листом за листопад 2023 року підтверджується, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 15859,44 грн - компенсація за 72 дні невикористаної відпустки.

Судом встановлено, що Наказом відповідача від 30.03.2022 № 10 у зв`язку з військовою агресією рф проти України та закриттям повітряного простору України для цивільної авіації авіакомпанією на період дії зазначених обставин зупинено здійснення регулярних і чартерних рейсів з/до України, що, в свою чергу, виключає можливість надання та виконання роботи працівниками авіакомпанії. Зокрема, вказаним наказом призупинено дію трудових договорів з працівниками на час неможливості надання їм роботи, окрім працівників яких мобілізовано до лав ЗСУ, та тих, які вступили до підрозділів територіальної оборони України.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

Під час та за період призупинення дії трудового договору роботодавець не зобов`язаний виплачувати працівнику заробітну плату, здійснювати гарантійні та компенсаційні виплати (крім сум, які належали такому працівнику на день призупинення дії трудового договору) і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і трудовим договором (у тому числі надавати, оплачувати та компенсувати будь-які відпустки, дні відпочинку, допомогу по тимчасовій непрацездатності, подавати відповідні заяви-розрахунки, передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування).

Згідно з частиною 3 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у разі незгоди працівника (працівників) із наказом (розпорядженням) роботодавця про призупинення дії трудового договору працівником або профспілкою за дорученням працівника (працівників) відповідний наказ (розпорядження) може бути оскаржений до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіального органу, який, вивчивши зміст наказу (розпорядження) та підстави для його видання, за погодженням з військовою адміністрацією може внести роботодавцеві припис про скасування відповідного наказу (розпорядження) або про усунення порушення законодавства про працю іншим шляхом, що є обов`язковим до виконання роботодавцем протягом 14 календарних днів з дня отримання такого припису.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач звертався із запереченнями до відповідача щодо призупинення дії трудового договору.

Суд зазначає, що позивачем визнається факт виплати відповідачем йому грошових коштів в сумі 15859,44 грн, які підлягали виплаті як компенсація за невикористані дні відпустки, а отже, відсутні будь-які підстави для стягнення з відповідача на користь позивача буть яких виплат чи компенсацій.

Ототожнення позивачем вищезазначеної суми з заробітною платою, жодним чином не створює у відповідача будь-яких обов`язків перед позивачем.

Ураховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному зверненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

З огляду на викладені обставини та наведені норми суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим вважає за доцільне позовні вимоги залишити без задоволення.

Керуючись ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 73-74, 129, 234 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволені позовних вимог.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 03.10.2025

Суддя А.М. Івченко