ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
"22" вересня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/614/25
Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Н. Церковної при секретарі судового засідання І.Шилан, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Приватного підприємства "Торговий центр-Д" до відповідача Рівненської міської ради про укладення додаткового договору про поновлення договору оренди
за участю представників сторін:
Представник позивача Януль Віктор Степанович (Господарський суд рівненської області)
Представник позивача Нездюр Олена Ярославівна (Господарський суд рівненської області)
Представник відповідача Шпак Андрій Андрійович (Господарський суд рівненської області)
Приватне підприємство "Торговий центр-Д" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до відповідача Рівненської міської ради про спонукання до укладення додаткового договору про поновлення договору оренди.
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
За пунктами 2, 3 цього договору оренди землі в оренду передається земельна ділянка загальною площею 12 684 м2, у тому числі 4 400 м2 з числа земель житлової та громадської забудови міста, 8 284 м2 з числа земель Державно-комунального підприємства "Міське об`єднання парків культури та відпочинку".
Відповідно до пункту 8 цього правочину останній укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
6 травня 2005 року до пунктів 1, 15, 16 зазначеного договору оренди землі його сторонами у встановленому законом порядку були внесені зміни, а саме: слова "будівництво та обслуговування бейсбольного поля" замінено словами "будівництво та обслуговування волейбольних пляжних полів на піску та тенісних кортів".
Після спливу строку Договору Радою було прийнято рішення від 30 жовтня 2014 року № 4617, яким у поновленні зазначеного правочину позивачу було відмовлено, у зв`язку з чим останній звернувся до Господарського суду Рівненської області з відповідним позовом про визнання недійсним вищевказаного рішення даного органу місцевого самоврядування.
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 13 лютого 2015 року у справі № 918/1918/14 вимоги Підприємства задоволено, визнано недійсним рішення Ради від 30 жовтня 2014 року № 4617 про відмову в поновленні договору оренди згаданої земельної ділянки.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 06 вересня 2018 року в справі № 918/413/18 ухвалено позов задоволити. Визнано укладеним між Рівненською міською радою та Приватним підприємством "Торговий центр -Д" додатковий договір про поновлення договору оренди землі від 19 травня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 2220, а також зареєстрованого Рівненською регіональною філією ДП "Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України по земельних ресурсах", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27 жовтня 2004 року № 24, у запропонованій Приватним підприємством "Торговий центр -Д" редакції.

26.09.2024 року Позивач звернувся до Відповідача через Центр надання адміністративних послуг у місті Рівному із заявою про укладення договору оренди землі на новий строк.

06 січня 2025 року повторно було подано заяву в ЦНАП м.Рівне встановленої форми про укладення договору оренди на новий строк.

Однак, відповідач ухилився від укладення додаткового договору про поновлення договору оренди землі. А тому позивач змушений звертатися з позовом до суду про спонукання на укладення Додаткового договору про поновлення договору оренди землі.

Відповідач заперечуючи проти позову, зазначив у відзиві, що позивачем пропущено строк на звернення до орендодавця з наміром щодо продовження строку дії договору оренди землі, визначених додатковим договором де визначено, що орендар зобов`язаний письмово повідомити Орендодавця не пізніше ніж за 180 днів до закінчення строку дії договору оренди землі.

Прийняті у справі судові рішення та інші процесуальні дії.

Ухвалою суду від 07.07.2025 року позовну заяву Приватного підприємства "Торговий центр-Д" до відповідача Рівненської міської ради залишено без руху, встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви - 5 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 07.07.2025 року у задоволенні заяви б/н (вх. №3501/25 від 04.07.2025) Приватного підприємства "Торговий центр-Д" про забезпечення позову - відмовлено.

Ухвалою суду від 14.07.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №918/614/25. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.08.2025 року.

Ухвалою суду від 14.07.2025 року у задоволенні заяви б/н (вх. №3658/25 від 14.07.2025) Приватного підприємства "Торговий центр-Д" про забезпечення позову - відмовлено (Постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 02.09.2025 року апеляційну скаргу Приватного підприємства "Торговий центр-Д" залишити без задоволення. Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 14.07.2025 у справі №918/614/25 змінено в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови. В решті ухвалу Господарського суду Рівненської області від 14.07.2025 у справі №918/614/25 залишено без змін).

Ухвалою суду від 13.08.2025 року закрито підготовче провадження у справі № 918/614/25. Призначено справу до судового розгляду по суті на 03 вересня 2025 року.

В судовому засіданні 03.09.2025 року оголошено перерву до 17.09.2025 року.

Протокольною ухвалою від 17.09.2025 року залишено заяву позивача про уточнення позовних в частині найменування предмету позову - без розгляду в порядку ст. 118 ГПК України.

В судовому засіданні 17.09.2025 року оголошено перерву до 22.09.2025 року.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Як зазначено судом вище по тексту між Рівненською міською радою (орендодавець) та Малим приватним підприємством- фірмою "Торговий центр", правонаступником якого є Приватне підприємство "Торговий центр Д" (орендар), було укладено договір оренди землі, посвідчений 19 травня 2004 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М. та зареєстрований Рівненською регіональною філією ДП "Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України по земельних ресурсах", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27 жовтня 2004 року за № 24, за умовами якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 12 684 м2, яка знаходиться у місті Рівному по вулиці Степана Бандери, для будівництва та обслуговування бейсбольного поля.

За пунктами 2, 3 цього договору оренди землі в оренду передається земельна ділянка загальною площею 12 684 м2, у тому числі 4 400 м2 з числа земель житлової та громадської забудови міста, 8 284 м2 з числа земель Державно-комунального підприємства "Міське об`єднання парків культури та відпочинку".

Відповідно до пункту 8 цього правочину останній укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

6 травня 2005 року до пунктів 1, 15, 16 зазначеного договору оренди землі його сторонами у встановленому законом порядку були внесені зміни, а саме: слова "будівництво та обслуговування бейсбольного поля" замінено словами "будівництво та обслуговування волейбольних пляжних полів на піску та тенісних кортів".

Після спливу строку Договору Радою було прийнято рішення від 30 жовтня 2014 року № 4617, яким у поновленні зазначеного правочину позивачу було відмовлено, у зв`язку з чим останній звернувся до Господарського суду Рівненської області з відповідним позовом про визнання недійсним вищевказаного рішення даного органу місцевого самоврядування.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 13 лютого 2015 року у справі № 918/1918/14 вимоги Підприємства задоволено, визнано недійсним рішення Ради від 30 жовтня 2014 року № 4617 про відмову в поновленні договору оренди згаданої земельної ділянки.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 06 вересня 2018 року в справі № 918/413/18 ухвалено - позов задоволити. Визнано укладеним між Рівненською міською радою та Приватним підприємством "Торговий центр -Д" додатковий договір про поновлення договору оренди землі від 19 травня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 2220, а також зареєстрованого Рівненською регіональною філією ДП "Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України по земельних ресурсах", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27 жовтня 2004 року № 24, у запропонованій Приватним підприємством "Торговий центр -Д" редакції.

Згідно п.8 додаткового договору про поновлення договору оренди землі від 19 травня 2004 року Договір поновлено на 10 років, з 28 жовтня 2014 року до 27 жовтня 2024 року. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше, ніж за 180 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

26.09.2024 року Позивач звернувся до Відповідача через Центр надання адміністративних послуг у місті Рівному із заявою про укладення договору оренди землі на новий строк в порядку ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

06 січня 2025 року знову було подано заяву в ЦНАП м.Рівне встановленої форми про укладення договору оренди на новий строк. Однак, відповідач ухилився від укладення додаткового договору про поновлення договору оренди землі.

Умови запропонованої позивачем до укладення редакції договору про поновлення договору оренди землі не відрізняються від істотних умов договору від 19 травня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 2220, зареєстрованого Рівненською регіональною філією ДІЇ "Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України по земельних ресурсах", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27 жовтня 2004 року № 24.

По сплину тридцяти денного терміну з дня отримання заяви відповідач не надав заперечень щодо укладання додаткової угоди.

Приписами статті 33 Закону України «Про оренду землі» прямо передбачено, що відмова, а також наявне зволікання в укладенні відповідної додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Позивач зазначив, що підприємство після 27 жовтня 2024 року користується орендованою земельною ділянкою. Належно виконує умови договору оренди землі. Сплачує орендну плату. Відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі (з 27 жовтня 2024 року по 27 листопада 2024 року).

За таких обставин позивач вважає, що наявні обставини для задоволення позовних вимог в даній справі.

Відповідач серед іншого у своєму відзиві зазначив, що відповідно до Договору оренди землі, визнаного укладеним на підставі рішення Господарського суду Рівненської області від 06.09.2019 у справі № 918/413/18, Сторони узгодили між собою та зафіксували у п. 8, що договір поновлено на 10 років з 28 жовтня 2014 року до 27 жовтня 2024 року. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 180 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

Відповідно до матеріалів справи Позивач - ПП "Торговий центр-Д" звернувся до Рівненської міської ради та подав свою заяву 26.09.2024, тобто з порушенням строків визначених пунктом 8 договору оренди землі, що в свою чергу є порушенням істотних умов договору, що свідчить про не належне виконання своїх обов`язків Позивачем відповідно до договору оренди та як наслідок втрата Позивачем свого переважного права на укладення договору оренди на новий строк, а відтак просить суд в позові відмовити.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Предметом розгляду у даній справі є вимога про визнання продовженим Договору оренди землі від 19.05.2004, укладеного між Рівненською міською радою та Малим приватним підприємством- фірмою "Торговий центр", правонаступником якого є Приватне підприємство "Торговий центр Д", шляхом укладення додаткового договору в запропонованій позивачем редакції, яка викладена в позовній заяві.

Мотивуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що Приватне підприємство "Торговий центр Д" із дотриманням всіх вимог Закону України "Про оренду землі" та умов самого Договору оренди землі у встановлений строк звернулося до Рівненської міської ради 26.09.2024 з заявою про продовження строку дії Договору оренди землі. Поряд з цим з боку орендодавця відсутня відмова або погодження на укладення додаткового договору. Таким чином, наявна обставина, яка порушує право Орендаря, який належним чином виконував обов`язки за Договором оренди, на укладення Договору оренди землі на новий строк.

Рівненська міська рада заперечуючи проти заявлених позовних вимог свою позицію мотивує тим, що у спірних правовідносинах мають місце обставини, за яких Орендар не дотримався умов Договору оренди землі та вимог ст. 33 Закону України "Про оренду землі" в частині строків для звернення щодо поновлення договору оренди землі та надання проекту договору.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України.

Спеціальним законом, який регулює відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі".

Земельний кодекс України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема, порядок передачі земельних ділянок в оренду (стаття 124). Проте саме Законом України "Про оренду землі" врегульовано відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами у зв`язку з передачею її в користування та володіння, у тому числі конкретизовано та деталізовано особливості та порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови, основні права та обов`язки його сторін, порядок зміни, припинення та поновлення такого договору.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998 № 161-XIV оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Вирішуючи спір у даній справі, суд вважає за необхідне зауважити, що 05.12.2019 прийнято Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" № 340-ІХ.

Вказаний Закон набрав чинності 16.01.2020, а внесені ним зміни до Закону України "Про оренду землі" набрали чинності 15.07.2020.

Відповідно до абз. 4 Перехідних положень Закону України "Про оренду землі" правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.

Зважаючи на наведені положення законодавства, поновлення спірного договору оренди землі має здійснюватися на умовах, визначених таким договором, за правилами, чинними на момент його укладення, а саме відповідно до положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на час укладення спірного договору).

Статтею 33 вказаного Закону врегульовано процедуру поновлення договору оренди землі на новий строк.

Так, відповідно до приписів статті 33 Закону України "Про оренду землі" по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, в разі відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Таким чином, статтею 33 Закону України "Про оренду землі" визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря.

Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною другою статті 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому, таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк).

Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (частини перша - п`ята статті 33 Закону України "Про оренду землі").

У разі, якщо орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві такого листа-повідомлення про наявність заперечень щодо поновлення договору, про яке йшлося вище, а орендар продовжував користуватися земельною ділянкою після його закінчення, то такий договір вважатиметься поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, без можливості внесення змін до умов договору оренди (частина шоста статті 33 Закону України "Про оренду землі").

При цьому, додаткова угода про поновлення договору оренди землі має бути укладена в обов`язковому порядку, а за наявності відмови чи ухилення орендодавця від її укладення після дотримання усіх перелічених вище умов - орендар може оскаржити такі дії орендодавця в судовому порядку.

Зазначене також узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 03.02.2021 у справі №915/1003/20, від 26.01.2021 у справі №907/576/18, від 12.01.2021 у справі №915/1119/18.

Слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 вказала, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Таким чином, виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проект додаткової угоди. Факт порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме частини шостої статті 33 Закону України "Про оренду землі". І саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Зазначеного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 22.09.2020 у справах № 159/5756/18 та № 313/350/16-ц.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18), від 21.11.2018 у справі № 530/212/17 (провадження № 14-330цс18), згідно з яким для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Також, Велика Палата Верховного суду у постанові від 31.08.2021 по справі № 903/1030/19 дійшла висновку, що частини п`ята та шоста статті 33 Закону № 161-XIV встановлюють загальне та спеціальне правила продовження орендних правовідносин: за загальним правилом, викладеним у частині п`ятій статті 33 Закону № 161-XIV, орендодавець у місячний строк із дня отримання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проектом відповідної додаткової угоди їх розглядає, за потреби узгоджує з орендарем істотні умови договору, може повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень проти поновлення договору оренди землі, а за відсутності таких заперечень - вирішує поновити договір оренди землі (таке рішення потрібне лише щодо земель державної та комунальної власності) й укладає з орендарем відповідну додаткову угоду; за спеціальним правилом, викладеним у частині шостій Закону №161-XIV, орендодавець, який отримав від орендаря, наприклад, в останній день строку договору оренди землі лист-повідомлення про поновлення цього договору з проектом відповідної додаткової угоди, протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві заперечень щодо такого поновлення, а орендар продовжив добросовісно користуватися земельною ділянкою. У такому разі орендодавець позбавлений можливості узгоджувати з орендарем нові істотні умови договору оренди землі, що вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були, без прийняття орендодавцем земель державної та комунальної власності окремого рішення про таке поновлення. Єдиний механізм оформлення продовження орендних відносин, а саме шляхом укладення згаданої у частинах третій, п`ятій - восьмій, одинадцятій статті 33 Закону №161-XIV додаткової угоди підтверджує змістовну єдність усіх приписів цієї статті.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів справи, що спірний Договір оренди землі від 19.05.2004 згідно п.8 додаткового договору про поновлення договору оренди землі від 19 травня 2004 року Договір поновлено на 10 років, з 28 жовтня 2014 року до 27 жовтня 2024 року. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше, ніж за 180 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

Матеріали справи свідчать та сторонами не заперечується, що позивач звернувся до відповідача з листом-повідомленням про продовження строку дії Договору оренди землі від 19.05.2004 року шляхом укладення додаткового договору до нього на новий строк на тих же умовах, або інших запропонованих з боку орендодавця умовах 26.09.2024 року.

Присутні в судових засіданнях представники позивача та відповідача не заперечили факту наявності вказаного вище факту.

Отже, матеріалами справи фактично підтверджено недотримання позивачем строків на звернення до Орендодавця з наміром щодо продовження строку дії договору оренди землі, визначених у пункті 8 Додаткового договору, де передбачено, що Орендар зобов`язаний письмово повідомити Орендодавця не пізніше ніж за 180 днів до закінчення строку дії договору оренди землі про намір продовжити його дію.

Надавши оцінку всім матеріалам справи, суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах Орендар не надсилав Орендодавцеві у строки, встановлені частиною другою статті 33 Закону України "Про оренду землі", повідомлення про свій намір поновити Договір оренди землі від 19.05.2004 разом з проектом додаткової угоди, що унеможливило розгляд цього питання з прийняттям Орендодавцем відповідного рішення, що свідчить про недотримання позивачем процедури поновлення договору на підставі частини шостої статті 33 Закону України "Про оренду землі".

З системного аналізу норм ст. 33 Закону України "Про оренду землі" слідує, що до відповідного повідомлення орендодавця про намір продовження строку дії договору оренди землі в обов`язковому порядку орендарем має бути долучений проект додаткової угоди.

Разом із тим, матеріали справи не містять доказів її направлення позивачем на адресу відповідача у визначений законом строк, вказана обставина, з відповідними доказами в її підтвердження, позивачем жодним чином не спростована.

Підсумовуючи, суд зазначає, що у спірних правовідносинах позивачем порушено вимоги статті 33 Закону України "Про оренду землі" в частині дотримання строків на звернення до Орендодавця з наміром щодо продовження строку дії договору оренди землі та долученням до листа-повідомлення проекту договору, тобто позивачем не дотримано порядку дій, визначених статтею 33 вказаного задля поновлення договору оренди землі, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи наведені положення законодавства та встановлені фактичні обставини справи, зважаючи, що позивач належними доказами не довів наявності підстав для задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

На позивача покладено обов`язок обґрунтувати своєї вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що позивачем не доведено у встановлений законом спосіб обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 ГПК України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Доводи позивача, наведені в обґрунтування заявлених ним вимог, не знайшли свого підтвердження за встановлених судом обставин, що склались між сторонами.

Судовий збір

Стосовно заявлених позивачем до стягнення судових витрат на сплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, то з цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 4 ст. 129 ГПК України унормовано, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови від позову на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, приймаючи до уваги висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, відсутні підстави для розподілу судового збору, та витрат позивача на професійну правничу допомогу, а тому вказані судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволені позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 30.09.2025 року.

Суддя Н.Церковна