02 жовтня 2025 рокуСправа № 921/378/25
Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В.
при секретарі судового засідання Касюдик О.О.
розглянув заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "МОБІМІЛЛ" №б/н (вх.№6716) від 22.09.2025 про ухвалення додаткового рішення у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МОБІМІЛЛ"
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Спар Машинері"
про стягнення 359 741,81 грн.
без участі представників сторін.
Суть справи:
На розгляді Господарського суду Тернопільської області перебувала справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МОБІМІЛЛ" до ТОВ "Агро Спар Машинері" про стягнення 359 741,81 грн.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 17.09.2025, позовні вимоги задоволено та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Спар Машинері" на користь ТОВ "МОБІМІЛЛ" заборгованість за виконані роботи в сумі 269 625 грн, пеню в сумі 35 780,56 грн, інфляційні втрати в сумі 44 844,82 грн, 3% річних у сумі 9 491,43 грн та 5 560 грн в повернення сплаченого судового збору.

В подальшому, через систему "Електронний суд" 23.09.2025 від позивача надійшла заява №б/н (вх. №6716) від 22.09.2025 про стягнення з боржника судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 37 000 грн.

При цьому суд враховує, що у тексті позовної заяви позивач зазначав, що орієнтовна сума його судових витрат по даній справі становить 45 560 грн, які складаються з витрат на оплату судового збору в сумі 5 560 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 40 000 грн. Докази понесення витрат подані Компанією разом із позовною заявою. Таким чином, суд вважає, що відповідач мав можливість ознайомитись із розрахунками його контрагента та надати свої заперечення стосовно заявлених позивачем витрат. Втім, Товариство цим своїм процесуальним правом не скористалося, а тому суд не вбачає за необхідне викликати сторони в судове засідання для прийняття додаткового рішення по справі. У зв`язку з цим додаткове рішення ухвалюється без виклику учасників справи.

За змістом статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.2. ст.244 ГПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Розглянувши заяву та додані до неї матеріали, господарським судом встановлено наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До останніх належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Позивачем дана процесуальна норма дотримана.

Частиною 8 статті 129 ГПК України вказано, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як слідує із матеріалів справи, 04.04.2025 між Адвокатським бюро "Андрія Дітковського" (Бюро) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МОБІМІЛЛ" (Клієнт), був укладений договір про надання правничої допомоги №10-79 згідно із п.А.1 розділу А якого Бюро приймає на себе зобов`язання щодо надання Клієнту правничої допомоги за його дорученнями, в тому обсязі та на тих умовах, що передбачені і закріплені за взаємною згодою у цьому договорі та додаткових угодах до нього, а Клієнт зобов`язується сплатити Бюро гонорар за надання правничої допомоги, а також фактичні витрати, пов`язані з виконанням договору.

Відповідно до п.А.3 угоди не пізніше 5 календарних днів після надання правничої допомоги Бюро складає та підписує проект Акту наданих послуг (виконаних робіт), і передає два екземпляри Клієнту. Клієнт протягом 5 календарних днів з моменту отримання проекту Акту зобов`язаний ознайомитись із ним та підписати, або у той же строк направити зауваження щодо його змісту та/або обсягу наданих послуг або виконаних робіт.

Клієнт зобов`язується сплачувати Бюро за договором гонорар у розмірі та порядку, наведеному й погодженому сторонами у додаткових угодах до цього договору, які є його невід`ємною частиною. Розмір гонорару може бути змінено за письмовою домовленістю сторін у зв`язку із суттєвим зростанням або зменшенням обсягу допомоги, що має бути надана (п.п. D.1, D.2).

Згідно п.F.1 договір набуває чинності з дати його укладення сторонами та діє до 31.12.2025, а у разі, якщо після закінчення вказаного терміну сторони будуть мати зобов`язання - до їх повного та належного виконання. У випадку, якщо протягом останнього календарного місяця терміну дії договору, будь - яка із сторін письмово не повідомила іншу сторону про його припинення, строк дії договору вважається подовженим на наступний календарний рік.

В подальшому, 04.06.2025 сторони підписали додаткову угоду №1 до договору, відповідно до якої, погодили наступний перелік та вартість правничої допомоги:

- консультації Бюро щодо підстав та аргументації позовної заяви до ТОВ "Агро Спар Машинері" в інтересах Клієнта - 9 000 грн;

- збір, правовий аналіз та підготовка до подання документів у якості доказів до позовної заяви до ТОВ "Агро Спар Машинері" в інтересах Клієнта - 14 000 грн;

- підготовка, оформлення та подання в інтересах Клієнта до Господарського суду Тернопільської області позовної заяви про стягнення заборгованості до ТОВ "Агро Спар Машинері" (невисокої складності) - 8 000 грн;

- представництво інтересів Клієнта під час судового розгляду справи, підтримка позову, подання необхідних пояснень клопотань та заяв в інтересах Клієнта під час судового розгляду у Господарському суді Тернопільської області (із розрахунку 3 судові засідання за 3 000 грн кожне) - 9 000 грн. Всього: 40 000грн.

Також між сторонами 18.19.2025 підписано Акт наданих послуг (виконаних робіт) №0109, згідно якого Бюро надано, а Клієнтом прийнято послуги (професійну правничу допомогу) на загальну суму 37 000 грн, а саме:

- консультації Бюро щодо підстав та аргументації позовної заяви до ТОВ "Агро Спар Машинері" в інтересах Клієнта - 9 000 грн;

- збір, правовий аналіз та підготовка до подання документів у якості доказів до позовної заяви до ТОВ "Агро Спар Машинері" в інтересах Клієнта - 14 000 грн;

- підготовка, оформлення та подання в інтересах Клієнта до Господарського суду Тернопільської області позовної заяви про стягнення заборгованості до ТОВ "Агро Спар Машинері" (невисокої складності) - 8 000 грн;

- представництво інтересів Клієнта під час судового розгляду справи, підтримка позову, подання необхідних пояснень клопотань та заяв в інтересах Клієнта під час судового розгляду у Господарському суді Тернопільської області (із розрахунку 2 судові засідання за 3 000 грн кожне) - 6 000 грн.

Наведені вище докази суд вважає достатніми для підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Згідно зі статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

За змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Водночас, визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У пункті 5.44 постанови від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

За положенням частини другої статті 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Пункт 1 частини третьої цієї статті визначає верховенство права однією із основних засад (принципів) господарського судочинства.

Зміст вказаного принципу неодноразово і досить детально аналізував Конституційний Суд України. Так, зокрема, в абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 Рішення від 02.11.2004 № 15-рп/2004 ним акцентувалася увага на тому, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Так, частина третя статті 126 ГПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

У постанові № 922/1163/18 від 06.03.2019 Верховним Судом висловлені позиції щодо отримання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а саме: "за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами".

Таким чином, системний аналіз норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");

2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

6) відсутність у договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У спірних правовідносинах розмір витрат на правничу допомогу відповідач та адвокат визначили в Додатковій угоді №1 від 04.06.2025 та в Акті наданих послуг від 18.09.2025.

Дослідивши зазначені письмові докази суд констатує, що адвокатом підтверджено виконання робіт по наданню послуг, проте позивачем не доведено їх реальність - дійсність понесення у межах розгляду даної справи як і їх необхідність, а також їх вартість.

Зокрема, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2022 року №911/2737/17 висловлено правову позицію, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

В свою чергу, у Акті позивач та Бюро зазначили, що сума винагороди в розмірі 37 000 грн включає в себе: надання Клієнту консультації; збір, правовий аналіз та підготовка до подання документів; підготовка, оформлення та подання позовної заяви; супроводження розгляду справи в Господарському суді Тернопільської області.

Однак, суд критично оцінює обґрунтування адвокатських витрат, в частині надання консультацій, збору та аналізу первинних документів, оскільки все це, на переконання суду, є складовою процесу підготовки, оформлення та подання позовної заяви. При цьому, суд враховує, що в матеріалах справи відсутня конкретизація наданих усних консультацій, а з огляду на предмет та підстави позову, однотипність та стандартність справи, суд ставить під сумнів їх необхідність та реальність.

Наведений висновок суду обґрунтовується тим, що розмір заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи, є завищеним щодо іншої сторони спору порівняно з ринковими цінами на аналогічні послуги.

Отже, при здійсненні розподілу витрат судом враховано якість наданих послуг та надано правову оцінку обґрунтованості заявлених витрат з врахуванням критеріїв: пов`язаності витрат з розглядом справи; обґрунтованості та пропорційним їх розміру до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Визначаючи суму відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи також фінансовий стан обох сторін.

При цьому суд не заперечує право адвоката та його клієнта на таку оцінку вартості та необхідності наданих послуг, але оцінює дані обставини з точки зору можливості покладення таких витрат на іншу сторону по справі (відповідача).

Відтак, за результатами дослідження поданих позивачем доказів, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору та обсягу наданих послуг адвокатом Дітковським А., суд приходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача та присудження до стягнення з ТОВ "Агро Спар Машинері" на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14 000 грн, з яких (8000 грн - підготовка, оформлення та подання позовної заяви; 6000 грн - представництво під час судового розгляду справи, підтримка позову, подання необхідних пояснень клопотань та заяв). Зазначений розмір, на переконання суду, є співмірним із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, і в той же час не є надмірним тягарем для відповідача.

Керуючись ст. ст. 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "МОБІМІЛЛ" №б/н (вх.№6716) від 22.09.2025 про ухвалення додаткового рішення у справі №921/378/25 задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Спар Машинері" (вул. Митрополита Шептицького, буд. 20, прим. 301, м. Тернопіль, 46008, ідент. код 41413542) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МОБІМІЛЛ" (просп. С.Бандери, буд. 16Б, м. Київ, 04073, ідент. код 40545355) - 14 000 (чотирнадцять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В решті заяви відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне додаткове рішення складено 02.10.2025.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному б-порталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя О.В. Руденко