УХВАЛА

16 вересня 2025 року

м. Київ

cправа № 909/496/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Багай Н. О., Берднік І. С.,

секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,

за участю представників:

позивача - Гунди О. Т. (адвокат),

відповідача - Матвієнко С. М. (адвокат),

розглянув касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Гоя Михайла Івановича на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.11.2024 (суддя Стефанів Т. В.) та постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 (головуючий - Зварич О. В., судді Малех І. Б., Панова І. Ю.) у справі

за позовом фізичної особи-підприємця Гоя Михайла Івановича

до Акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії

про стягнення збитків у виді неодержаного прибутку на суму 970 704 грн, переведення прав та обов`язків орендаря по договору оренди нерухомого майна.

ВСТАНОВИВ:

24.05.2024 фізична особа-підприємець Гой Михайло Іванович (далі - ФОП Гой М. І., Підприємець, позивач) звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії (далі - АТ "Укртелеком", Товариство, орендодавець, відповідач) про:

1) стягнення з відповідача 970 704 грн збитків у виді неодержаного прибутку;

2) переведення на ФОП Гоя М. І. прав та обов`язків орендаря за договором оренди нерухомого майна від 09.11.2021 № 837 (далі - договір оренди від 09.11.2021, договір № 837), укладеним між АТ "Укртелеком" і Товариство з обмеженою відповідальністю "Ярополк" (далі - ТОВ "Ярополк"), посилаючись на положення статей 22, 525, 526, 530, 611, 629, 651, 777 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статей 188, 224, 225 Господарського кодексу України в редакції, чинній до 27.08.2025 (далі - ГК України).

Позовна заява обґрунтовується тим, що між ФОП Гоєм М. І. та АТ "Укртелеком" було укладено договір оренди нерухомого майна від 01.02.2021 № 26Е000-95/21 (далі - договір оренди від 01.02.2021, договір № 26Е000-95/21), яке розташоване в м. Надвірній Івано-Франківської області, проте Підприємця як орендаря було позбавлено права користування орендованими приміщеннями площею 192,6 м2, (далі - спірні приміщення, орендоване майно) у зв`язку з їх передачею Товариством 09.11.2021 в оренду ТОВ "Ярополк", як наслідок, такою протиправною поведінкою орендодавця позивачу було завдано збитків у виді упущеної вигоди на загальну суму 970 704 грн, що відповідає розрахунку 18 місяців неможливості повноцінного використання спірних приміщень та отримання прибутку за ціною 280 грн вартості одного квадратного метра в місяць від надання їх в суборенду іншим особам (суборендарям), які вимушені були достроково розірвати відповідні договори суборенди, укладені з ФОП Гоєм М. І.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 06.11.2024, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 28.04.2025, у задоволенні позову відмовлено повністю в зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог з огляду на недоведеність позивачем належними і допустимими доказами наявності протиправних дій орендодавця та всіх інших елементів складу цивільного правопорушення (збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини) в їх сукупності, необхідних для покладання на особу відповідальності у виді відшкодування збитків, оскільки:

1) матеріали справи не містять і позивачем не надано доказів щодо отримання згоди Товариства (орендодавця) на передачу Підприємцем орендованого майна в суборенду, як того вимагає частина 1 статті 774 ЦК України, тому така суборенда вважається неправомірною;

2) фактичної передачі спірних приміщень від АТ "Укртелеком" до ТОВ "Ярополк" на умовах договору оренди від 09.11.2021 та акта приймання-передачі майна від 19.11.2021 не відбулося, що вбачається з акта приймання-передачі майна від 19.11.2021 та встановлено постановою Західного апеляційного господарського суду від 09.09.2024 у справі № 909/107/24 (між тими самими сторонами), яка набрала законної сили, як наслідок, Підприємець не довів того, що його позбавили права користування орендованим майном.

При цьому суд першої інстанції відхилив доводи позивача про вибуття спірних приміщень з його користування, починаючи з 09.11.2021, позаяк матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження фактичного повернення вказаних приміщень, зокрема актів приймання-передачі, складених між суборендарями та ФОП Гоєм М. І., а заявлена позовна вимога про переведення прав та обов`язків орендаря за договором оренди від 09.11.2021, на відміну від вимоги про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди, не є належним способом захисту переважного права орендаря, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Водночас апеляційний суд зауважив на тому, що факт укладення 26.01.2024 між АТ "Укртелеком" і ТОВ "Ярополк" нотаріально посвідченого додаткового договору про розірвання договору оренди від 09.11.2021, унеможливлює переведення прав та обов`язків орендаря за вказаним договором оренди, який є нечинним станом на момент звернення Підприємця з цим позовом.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду та постановою суду апеляційної інстанції, ФОП Гой М. І. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.07.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ФОП Гоя М. І. на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.11.2024 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 у справі № 909/496/24 та призначено розгляд цієї справи в судовому засіданні на 02.09.2025.

На обґрунтовування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), скаржник посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування положень статей 22, 623 ЦК України (в контексті доведеності позивачем таких елементів складу цивільного правопорушення, як: реальність неотриманого доходу, який він мав можливість отримати за звичайних умов господарювання; наявність причинно-наслідкового зв`язку між порушенням зобов`язань відповідачем і втра тою доходу позивачем; наявності розумних (законних) очікувань позивача розраховувати на дохід), викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 908/2261/17, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18, від 10.11.2022 у справі № 910/7511/20, внаслідок чого, на думку скаржника, суди не надали оцінки та не взяли до уваги докази по суті справи, які містяться в матеріалах справи та чітко підтверджують можливість одержання позивачем реального доходу, отримання якого зупинено незакон ними діями відповідача; причинно-наслідковий зв`язок між втратою доходу позивачем і порушенням договору оренди відповідачем, та законні очікування позивача, який, укла даючи договір оренди, очікував на дохід.

АТ "Укртелеком" у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення з мотивів, викладених в оскаржуваних рішенні та постанові.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.09.2025 розгляд касаційної скарги ФОП Гоя М. І. на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.11.2024 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 у справі № 909/496/24 відкладено на 09.09.2025.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2025 в зв`язку з перебуванням судді Дроботової Т. Б. на лікарняному визначено такий склад колегії суддів: Чумак Ю. Я. - головуючий, Багай Н. О., Берднік І. С.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.09.2025 розгляд касаційної скарги ФОП Гоя М. І. на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.11.2024 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 у справі № 909/496/24 відкладено на 16.09.2025.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі фактичні обставини:

- 01.02.2021 між АТ "Укртелеком" (орендодавець) і ФОП Гоєм М. І. (орендар) було укладено договір № 26Е000-95/21, за умовами пунктів 1.1, 2.4, якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування комерційну нерухомість, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 192,6 м2, розташовані на 2-му поверсі за адресою: м. Надвірна, вул. Мазепи, 1 (приміщення № 21 - 5,9 м2; № 22 - 7,9 м2; № 23 - 17,6 м2; № 24 - 32,2 м2; № 25 - 2,1 м2; № 26 - 16,7 м2; № 41 - 94,9 м2; № 42 - 15,3 м2 у літ. "А" згідно з технічним паспортом) для здійснення комерційної діяльності (ремонт побутової техніки, кавових апаратів, роздрібна торгівля непродовольчими товарами). Обов`язок з повернення майна покладається на орендаря, який зобов`язаний за актом приймання-передачі повернути орендодавцю майно разом з отриманими приналежностями, обладнанням, інвентарем, а також з усіма поліпшеннями, які неможливо відокремити від орендованого майна, в належному стані, з урахуванням нормального зносу, не пізніше останнього дня строку дії договору (у тому числі при достроковому припиненні договору);

- пунктами 3.1, 3.5, 3.6- 3.8 договору оренди від 01.02.2021 передбачено, що за користування орендованим майном орендар зобов`язаний сплачувати орендодавцю орендну плату, що складається з: плати за користування нерухомим майном, визначеної за орендною ставкою у розмірі 48,42 гривень за 1 м2 (без урахування ПДВ та коефіцієнта загальних площ), що з урахуванням ПДВ та коефіцієнта загальних площ становить 11 190,83 грн за 192,6 м2 за місяць. Починаючи з 2022 року кожного 1 лютого кожного року дії договору орендна плата автоматично індексується (збільшується) на 10 % від орендної плати, що діяла за попередній рік оренди; плати за надання орендодавцем послуг з утримання орендованого майна, порядок розрахунку та розмір якої зазначено у додатку № 2 до договору. При визначенні такої плати підлягає застосуванню коефіцієнт використання загальних площ (якщо такий визначений договором). Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць. Зважаючи на дату передачі орендованого майна у користування та дату повернення його з користування, відповідно, перший та/або останній розрахункові періоди можуть бути меншими за календарний місяць. У такому випадку орендна плата нараховується пропорційно кількості календарних днів у відповідному розрахунковому періоді. Орендна плата сплачується орендодавцем щомісяця шляхом її перерахування у безготівковому порядку на банківський рахунок орендодавця у наступному порядку: орендна плата (за виключенням плати за надання послуг з утримання орендованого майна) сплачується не пізніше 20 числа розрахункового (поточного) місяця; плата за надання послуг з утримання орендованого майна сплачується до 20 числа місяця наступного за розрахунковим. Орендна плата сплачується на підставі рахунка-акта, що надсилається орендодавцем на е-mail орендаря або за допомогою іншого узгодженого сторонами електронного сервісу обміну документами. У разі неотримання орендарем рахунку від орендодавця орендар зобов`язаний здійснити оплату орендної плати не пізніше 20 числа місяця, у якому має бути здійснена така оплата. При цьому розмір плати за надання послуг з утримання орендованого майна визначається у розмірі, що дорівнює попередній оплаті за надання таких послуг (з подальшим корегуванням переплати/недоплати орендодавцем). Орендар відшкодовує вартість використаної електроенергії згідно з показниками окремо встановленого лічильника (якщо окремо лічильник не встановлено, то згідно до суми середнього електроспоживання, що визначається орендодавцем). Таке відшкодування не здійснюється у разі, якщо орендарем за попереднім узгодження з орендодавцем укладено окремий договір з постачальником електроенергії;

- згідно з підпунктами 5.3.1, 5.3.12, 5.3.18 пункту 5.3 договору № 26Е000-95/21 орендар зобов`язаний: використовувати орендоване майно відповідно до мети його використання, що зазначена у договорі; своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату та інші платежі, передбачені цим договором; у разі припинення дії чи дострокового розірвання цього договору повернути орендодавцеві орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на час передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати орендодавцеві збитки внаслідок погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря;

- за змістом пунктів 11.1, 11.2 договору оренди від 01.02.2021 цей договір набирає чинності після його підписання сторонами і діє до 31.12.2023 включно та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Автоматичній пролонгації договір не підлягає і може бути продовжений лише у випадку досягнення між сторонами письмової згоди про це;

- у пункті 12.2 договору № 26Е000-95/21 сторони погодили, що на їх відносини не поширюються норми Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786;

- 01.02.2021 за актом приймання-передачі майна Товариство передало, а Підприємець прийняв у користування відповідно до умов договору оренди від 01.02.2021 нерухоме майно, розташоване за адресою: Івано-Франківська обл., м. Надвірна, вул. Мазепи, 1, а саме спірні приміщення;

- у матеріалах цієї справи містяться копії трьох договорів суборенди, укладених між ФОП Гоєм М. І. (орендар) та іншими підприємцями як суборендарями, а саме: договір суборенди нерухомого майна від 01.03.2021 № 21-22-23/2021, укладений між ФОП Гоєм М. І. (орендар) та ФОП Мельником П. Д. (суборендар); договір суборенди нерухомого майна від 01.03.2021 № 24-25-26/2021, укладений між ФОП Гоєм М. І. (орендар) та ФОП Костик М. С. (суборендар); договір суборенди нерухомого майна від 01.06.2021 № 41-42/2021, укладений між ФОП Гоєм М. І. (орендар) та ФОП Іванюком Ю. Є. (суборендар), предметом яких визначено нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Надвірна, вул. Мазепи, буд. 1, - спірні приміщення (загальною площею 192,6 м2). За умовами вказаних договорів суборенди передачу орендованого майна в суборенду дозволено власником об`єкта (Товариством) згідно з усним погодженням;

- 09.11.2021 між АТ "Укртелеком" (орендодавець) та ТОВ "Ярополк" (орендар) укладено договір № 837, за умовами пунктів 1.1, 12.1 якого орендодавець передає, а орендар бере в строкове платне користування нерухоме майно, яке розташоване за адресою: Івано-Франківська обл., Надвірнянський р-н, м. Надвірна, вул. Мазепи Гетьмана, 1, (приміщення адміністративно-виробничого будинку ЦЕЗ (літ. "А"), згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 06.11.2019, а саме приміщення підвалу, І-ІІІ поверхів, в т. ч. приміщення І-го поверху загальною площею 255,3 м2 (№ 5 - 234,3 м2, №6 - 21 м2) та приміщення ІІ-го поверху загальною площею 192,6 м2 (№ 21 - 5,9 м2, № 22 - 7,9 м2, № 23 - 17,6 м2, № 24 - 32,2 м2, № 25 - 2,1 м2, № 26 - 16,7 м2, № 41 - 94,9 м2, № 42 - 15,3 м2). Цей договір набирає чинності після його підписання сторонами і діє до 08.11.2026 включно та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань;

- із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 283707757 вбачається, що 09.11.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васьківською В. С. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, якими зареєстровано за ТОВ "Ярополк" право користування (найму (оренди)) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами, а саме приміщеннями підвалу, І-ІІІ поверхів загальною площею 1838 м2, у т. ч. приміщеннями І-го поверху (№ 5 - 234,3 м2, №6 - 21 м2), приміщеннями ІІ-го поверху (№ 21 - 5,9 м2, № 22 - 7,9 м2, № 23 - 17,6 м2, № 24 - 32,2 м2, № 25 - 2,1 м2, № 26 - 16,7 м2, № 41 - 94,9 м2, № 42 - 15,3 м2);

- постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.03.2023 скасовано рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 17.02.2022 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.06.2022 у справі № 909/1199/21 та ухвалено нове рішення, яким відмовлено повністю в задоволенні позовних вимог АТ "Укртелеком" про зобов`язання ФОП Гоя М. І. звільнити нежитлове приміщення загальною площею 192,6 м2, розташоване за адресою: м. Надвірна, вул. Мазепи, 1 , та повернути його Товариству за актом приймання-передачі;

- 05.04.2023 ФОП Гой М. І. надіслав Івано-Франківській філії АТ "Укртелеком" повідомлення про відшкодування збитків у виді упущеної вигоди;

- 05.05.2023 Івано-Франківська філія АТ "Укртелеком" повідомила ФОП Гоя М. І. про те, що Товариство не вчиняло господарських правопорушень, а свою господарську діяльність проводило в рамках чинного законодавства та договору оренди від 01.02.2021;

- 25.09.2023 Івано-Франківська філія АТ "Укртелеком" повідомила ФОП Гоя М. І. про необхідність сплати орендної плати за період з 07.09.2021 по 31.08.2023 у розмірі 287 225,53 грн з ПДВ і про те, що строк дії договору № 26Е000-43/21 закінчується 31.12.2023, а в Товариства відсутні наміри продовження договірних відносин із позивачем щодо оренди приміщень, передбачених зазначеним договором, а тому Підприємцю необхідно не пізніше останнього дня строку дії договору звільнити спірні приміщення та повернути їх орендодавцю за актом приймання-передачі;

- рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 02.10.2023 у справі № 909/1211/21, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 21.08.2024, позов ФОП Гоя М. І. до АТ "Укртелеком", ТОВ "Ярополк" про визнання недійсним договору оренди від 09.11.2021 та скасування державної реєстрації зазначеного договору задоволено частково. Визнано недійсним укладений між АТ "Укртелеком" і ТОВ "Ярополк" договір оренди № 837 у частині передачі в оренду нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Гетьмана Мазепи, 1, м. Надвірна, Івано-Франківська область (приміщення адміністративно-виробничого будинку ЦЕЗ (літ. "А")), а саме: приміщення № 5 (234,3 м2), № 6 (21 м2) на першому поверсі загальною площею 255,3 м2; приміщення № 21 (5,9 м2), № 22 (7,9 м2), № 23 (17,6 м2), № 24 (32,2 м2), № 25 (2,1 м2), № 26 (16,7 м2), № 41 (94,9 м2), № 42 (15,3 м2) на другому поверсі загальною площею 192,6 м2. У задоволені решти позовних вимог відмовлено;

- 26.10.2023 позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування збитків, завданих протиправними діями АТ "Укртелеком";

- 03.11.2023 Івано-Франківська філія АТ "Укртелеком" повторно повідомила ФОП Гоя М. І. про відсутність намірів продовження договірних відносин з позивачем щодо оренди приміщень, передбачених договором оренди від 01.02.2021 і зазначила Підприємцю про необхідність не пізніше останнього дня строку дії цього договору повернути приміщення за актом приймання-передачі;

- 19.12.2023 Підприємець надіслав на адресу Івано-Франківській філії АТ "Укртелеком" повідомлення про необхідність укладення договорів оренди в порядку статті 777 ЦК України або виплату розміру завданого збитку;

- 26.01.2024 між АТ "Укртелеком" і ТОВ "Ярополк" було укладено додатковий договір про розірвання договору оренди від 09.11.2021, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васьківською В. С. за реєстровим номером № 80;

- рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 04.06.2024 у справі № 909/107/24, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 09.09.2024 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.12.2024, позов АТ "Укртелеком" задоволено. Зобов`язано ФОП Гоя М. І. повернути АТ "Укртелеком" нежитлові приміщення загальною площею 192,6 м2, розташовані на 2-му поверсі за адресою: м. Надвірна, Івано-Франківська область, вул. Мазепи, 1 , та підписати акт приймання-передачі майна. Стягнуто з відповідача на користь позивача 383 490,20 грн заборгованості з орендної плати і вартості використаної та не відшкодованої електроенергії за період із жовтня 2021 року по грудень 2023 року.

Згідно з частинами 1-2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора/позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а могли б бути ним реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Тобто вимоги про відшкодування збитків у виді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.

Крім того, позивач (кредитор) має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, а тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу не є достатньою підставою для його стягнення, оскільки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані за звичайних обставин (мають реальний, передбачуваний та очікуваний характер).

Крім того, позивач (кредитор) повинен довести: факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню.

Статтею 623 ЦК України, яка регулює відносини відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, що виникає з договору, передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Таким чином, для застосування такої міри відповідальності як збитки потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Судами першої та апеляційної інстанцій достеменно встановлено та скаржником не спростовано відсутність передбачених законом підстав для покладання на відповідача цивільно-правової відповідальності у виді відшкодування збитків (упущеної вигоди) у зв`язку з недоведеністю позивачем належними і допустимими доказами всіх елементів складу цивільного правопорушення (збитків, протиправної поведінки боржника, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини) в їх сукупності, оскільки відсутність протиправної поведінки орендодавця зумовлена обставинами нездійснення фактичної передачі саме спірних приміщень від АТ "Укртелеком" до ТОВ "Ярополк" на умовах договору оренди від 09.11.2021, що вбачається зі змісту акта приймання-передачі майна від 19.11.2021 та встановлено чинною постановою Західного апеляційного господарського суду від 09.09.2024 у справі № 909/107/24 (між тими самими сторонами), що свідчить про преюдиціальність відповідного факту, як наслідок, Підприємець не довів того, що його позбавили права користування орендованим майном.

Крім того, недоведеність порушення права Підприємця на отримання прибутку за трьома договорами суборенди, укладеними з ФОП Мельником П. Д., ФОП Костик М. С. і ФОП Іванюком Ю. Є., суди попередніх інстанцій цілком правомірно мотивували відсутністю в матеріалах справи як доказів щодо отримання обов`язкової згоди Товариства (орендодавця) на передачу Підприємцем орендованого майна в суборенду, в зв`язку з чим така суборенда є неправомірною; наявності протиправних дій орендодавця, так і доказів на підтвердження фактичного повернення спірних приміщень позивачу за актами приймання-передачі, складеними між суборендарями та ФОП Гоєм М. І., чим також спростовується твердження скаржника про неможливість його користування орендованим майном у спірний період (з жовтня 2021 року по грудень 2023 року), за який з Підприємця на користь Товариства було стягнуто заборгованість з орендної плати судовими рішеннями в справі № 909/107/24, які набули статусу остаточного.

Зокрема колегія суддів наголошує на тому, що в пункті 4.11 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.12.2024 у справі № 909/107/24 зазначено, що судовими рішеннями у справі № 909/1211/21 не підтверджено факту неможливості використання ФОП Гоєм М. І. спірних приміщень, тоді як будь-яких інших доказів неможливості такого використання (звернення до орендодавця, до правоохоронних органів тощо) відповідачем не надано. Сам по собі факт укладення договору оренди з іншою особою (ТОВ "Ярополк") не доводить неможливість використання спірного майна Підприємцем.

Суд касаційної інстанції також зауважує, що в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.03.2023 у справі № 909/1199/21 (між тими самими сторонами), якою було відмовлено повністю в задоволенні позовних вимог АТ "Укртелеком" про зобов`язання ФОП Гоя М. І. звільнити спірні приміщення та повернути його Товариству за актом приймання-передачі, не міститься жодного висновку про протиправність дій орендодавця щодо одностороннього дострокового розірвання договору оренди від 01.02.2021, чим спростовується передчасне твердження скаржника про зворотне.

При цьому скаржник, посилаючись на зазначену постанову Верховного Суду як на носія преюдиціальних фактів, безпідставно не враховує усталеної правової позиції про те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи (частина 1 статті 300 ГПК України). Отже, суд касаційної інстанції не має повноважень підтверджувати правильне встановлення судами нижчих інстанцій обставин у справі. Тому посилання на постанову суду касаційної інстанції як на таку, чиї висновки мають преюдиціальне значення, є помилковим (схожий висновок викладено в пункті 7.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 916/2066/15, від 17.04.2018 у справі № 916/3170/14 та від 26.06.2018 у справі № 910/22867/15, від 17.06.2020 у справі № 911/1292/18).

Водночас зміст поданої касаційної скарги оскаржуваних рішення та постанови переконливо свідчить, що скаржник жодним чином не спростовує законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень у частині відмови в задоволенні позовної вимоги про переведення на ФОП Гоя М. І. прав та обов`язків орендаря за договором оренди від 09.11.2021, позаяк касаційна скарга взагалі не містить будь-яких доводів і аргументів з цього приводу.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі № 909/496/24 з огляду на таке.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Таким чином, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

При цьому право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено в пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

При цьому на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (такий правовий висновок наведено в пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).

Колегія суддів відхиляє твердження скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування положень статей 22, 623 ЦК України, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 908/2261/17, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18, від 10.11.2022 у справі № 910/7511/20, з огляду на нижченаведене.

Так, на відміну від цієї справи, під час розгляду якої суди попередніх інстанцій правомірно виснували про недоведеність завдання позивачу (орендарю) збитків у виді упущеної вигоди з вини орендодавця, договір оренди між якими був чинним упродовж спірного періоду, за який Підприємець просить стягнути збитки, ухвалюючи постанову від 30.03.2021 у справі № 908/2261/17 (предмет позову орендаря - відшкодування збитків у виді неодержаного доходу від реалізації газу метану на орендованій ним газонаповнювальній компресорній станції через безпідставне припинення постачання природного газу відповідачем (Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз")), якою було залишено без змін постанову суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, погоджуючись із висновком апеляційного суду, виходив із протилежних фактичних обставин - припинення дії договорів оренди та постачання природного газу ще до початку періоду (з 01.02.2015 до 20.06.2015), за який орендар просив стягнути збитки у виді упущеної вигоди.

Натомість скаржник належним чином не обґрунтував того, як викладений в постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 908/2261/17 висновок може вплинути чи спростувати висновок суду першої інстанції про відмову в стягненні збитків у виді упущеної вигоди в цій справі (№ 909/496/24).

У свою чергу, ухвалюючи постанову від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18 (предмет позову - відшкодування матеріальної позадоговірної шкоди у виді упущеної вигоди, витрат на проведення економічної експертизи, інфляційних втрат і 3 % річних у зв`язку зі знищенням майна позивача внаслідок вибуху боєприпасів на військових складах), якою було скасовано судові рішення судів попередніх інстанції в частині стягнення 10 183 500 грн упущеної вигоди та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, Верховний Суд, виходячи із тих встановлених судами обставин, що позовна вимога про стягнення збитків у виді упущеної вигоди обґрунтована припущеннями позивача про можливість отримання ним доходу за наслідком виконання своїх зобов`язань за договорами постачання продукції, які були розірвані за його ініціативою з підстав неможливості їх виконання з урахуванням знищення його майна, у підсумку виснував про непідтвердження позивачем можливості реального отримання доходів у такій сумі за звичайних обставин з огляду на невжиття ним як кредитором заходів для їх одержання, що згідно з частиною 4 статті 623 ЦК України є необхідним при заявленні до стягнення упущеної вигоди

Натомість під час розгляду цієї справи суди виходили з обставин чинності договору оренди від 01.02.2021 у спірний період, за який Підприємець просить стягнути збитки.

Водночас, погоджуючись з позицією судів попередніх інстанцій про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення з відповідача (Акціонерного товариства "Укргазвидобування") збитків у виді упущеної вигоди (недотриманого доходу) від послуг з охорони стаціонарних об`єктів та автопатруля в сумі 6 157 593 грн, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в пункті 63 від 10.11.2022 у справі № 910/7511/20 (предмет позову учасника процедури закупівлі робіт та послуг - стягнення реальних збитків та упущеної вигоди в розмірі 6 449 446 грн) виснував про те, що наведені дії відповідача щодо оголошення проведення закупівель, допуск та прийняття пропозиції позивача з найнижчою ціною як переможця закупівель, а згодом відхилення пропозиції такого учасника, суперечать його попередній поведінці, є недобросовісними та свідчать про наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача і збитками та наявністю вини відповідача у таких діях, оскільки це призвело до неукладення з позивачем відповідного договору, який розміщений на електронному майданчику "Рrozorro" та підлягав укладенню з ТОВ "Бастіон-Сервіс", як з переможцем допорогової закупівлі 19П-007_79710000-4 - Охоронні послуги (послуги з охорони за об`єктами АТ "Укргазидобування", 7 лотів) та неотриманні відповідачем оплати від послуг охорони стаціонарних об`єктів та автопатруля, які би мали надаватися на підставі цього договору позивачем та оплачуватися відповідачем, тобто на які очікував позивач за наслідком перемоги у аукціоні, якби умови аукціону не були порушені неправомірною поведінкою боржника.

Таким чином, на відміну від цієї справи, в якій спір виник у межах правовідносин за чинними в той період договором оренди, в межах справи № 910/7511/20 вирішувався спір, що виник із правовідносин, пов`язаних із завданням позивачу збитків у виді упущеної вигоди внаслідок ухилення замовника від укладення з позивачем договору закупівлі охоронних послуг.

Отже, в цій справі (№ 909/496/24) та в справах №№ 908/2261/17, 910/14341/18, 910/7511/20, на постанови Верховного Суду в яких посилається позивач у поданій касаційній скарзі, суди виходили з різних фактичних обставин, встановлених у кожній справі окремо на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, та яким була надана оцінка згідно з вимогами процесуального закону.

Наведене вище переконливо свідчить про різні фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин і зумовлене цим їх неоднакове правове регулювання у справі № 909/496/24 та в справах №№ 908/2261/17, 910/14341/18, 910/7511/20.

У контексті наведеного відсутні підстави для висновку про подібність правовідносин у справі, що розглядається, та в справах, на постанови Верховного Суду в яких посилається скаржник на обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження ухвалених судових рішень.

Зважаючи на те, що наведена підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, наразі не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, а будь-які інші підстави касаційного оскарження позивачем не зазначаються та не обґрунтовуються в поданій касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП Гоя М. І. на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.11.2024 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 у справі № 909/496/24 на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця Гоя Михайла Івановича на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.11.2024 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 у справі № 909/496/24 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Н. О. Багай

І. С. Берднік