УХВАЛА

24 вересня 2025 року

м. Київ

cправа № 908/6167/15 (908/277/24)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковський О.В. - головуючий, Жуков С.В., Погребняк В.Я.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.06.2025 (колегія суддів у складі : Парусніков Ю.Б. - головуючий, Верхогляд Т.А., Іванов О.Г.)

у справі № 908/6167/15 (908/277/24)

за позовом ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Константа»,

третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 ,

про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва,

третя особа з самостійними вимогами щодо предмета спору - ОСОБА_3

про зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю «Константа» передати майнові права ОСОБА_4 на об`єкт незавершеного будівництва до комунальної власності територіальної громади міста Запоріжжя,

в межах справи № 908/6167/15

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Константа»

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Запорізької області перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Константа» про визнання майнових прав позивача на частку об`єкту незавершеного будівництва, замовником якого є відповідач у справі.

ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Запорізької області з клопотанням про залишення без розгляду позову ОСОБА_2 у справі № 908/6167/15 (908/277/24) через неявку позивача у судові засідання.

Господарський суд Запорізької області ухвалою від 20.12.2024 позов ОСОБА_2 у справі № 908/6167/15 (908/277/24) залишив без розгляду.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 26.06.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 20.12.2024 у справі № 908/6167/15 (908/277/24) задоволено, ухвалу Господарського суду Запорізької області від 20.12.2024 у справі № 908/6167/15 (908/277/24) скасовано, справу № 908/6167/15 (908/277/24) передано до Господарського суду Запорізької області для продовження розгляду.

До Верховного Суду від ОСОБА_3 та ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.06.2025 у справі №908/6167/15 (908/277/24), разом із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження.

08.09.2025 до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_5 щодо зобов`язання скаржників сплатити судовий збір за подання касаційної скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що вона підлягає залишенню без руху з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 288 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 288 ГПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення, строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 4 ст. 293 цього Кодексу.

Положеннями ст.ст. 13, 74 ГПК України також передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 292 ГПК України касаційна скарга залишається без руху, зокрема, у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Касаційна скарга ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подана 01.09.2025, із порушенням встановленого строку на касаційне оскарження, оскільки повний текст оскаржуваної постанови від 26.06.2025 виготовлено та підписано 11.07.2025, а тому двадцятиденний строк для подання касаційної скарги сплив 31.07.2025.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 просять поновити пропущений строк на касаційне оскарження, проте не наводять жодних причин пропуску процесуального строку на касаційне оскарження постанови Центрального апеляційного господарського суду від 26.06.2025 та не надають жодних доказів в обґрунтування причин пропуску такого строку.

Отже, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у клопотанні ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження не наведено обґрунтування поважності причин пропуску такого строку.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 290 ГПК України до скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України "Про судовий збір".

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2025 встановлений у розмірі 3028,00 грн.

Відповідно до п.п.8 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду становить один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається зі змісту касаційної скарги, її подано двома скаржниками, тобто з касаційною скаргою звернулися два окремих, самостійних учасника справи.

Таким чином за подання касаційної скарги на оскаржуване судове рішення у справі кожен із скаржників мав би сплатити окремим платіжним документом судовий збір у сумі 3028 грн.

Разом з тим, до касаційної скарги не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, але зазначено, що скаржники звільнені від сплати судового збору, відповідно до приписів ст. 5 Закону України "Про судовий збір", ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів". Скаржники вказують, що відносини, які склались між заявниками касаційної скарги і відповідачем, відповідають ознакам споживчого договору, а тому споживачі звільнені від сплати судового збору не лише за подання позовної заяви, а і за подання апеляційних та касаційних скарг на процесуальні рішення суду у справах про захист їх прав.

Стосовно вказаних обґрунтувань скаржників щодо звільнення від сплати судового збору, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України "Про судовий збір" платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

За загальним правилом судовий збір за подання апеляційних та касаційних скарг сплачується будь-якою особою, яка подає відповідну скаргу. Тобто за загальним правилом особи, які подають апеляційну та касаційну скарги (як позивачі, так і відповідачі), мають рівні обов`язки щодо сплати судового збору за подання таких скарг.

Водночас Закон України "Про судовий збір" встановлює пільги у сплаті судового збору, що визначені ст.ст. 5, 8 цього, які передбачають відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору лише у справах за їх позовами за умови, що ці позови стосуються порушення їх прав як споживачів (див. висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладені в постанові від 14.02.2024 у справі № 727/11573/22 (провадження № 61-14802 св 23) з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18)).

Стосовно скаржника - ОСОБА_1 , то вона у цій справі не є позивачем, а залучена до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, що виключає можливість застосування положень ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" (подібного висновку дійшов Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 14.10.2024 у справі № 908/6167/15 (908/3312/23).

ОСОБА_3 є третьою особою з самостійними вимогами щодо предмета спору, правовий статус якого врегульовано приписами ст. 49 ГПК України, відповідно до ч. 3 вказаної статті треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача.

Відповідно до пункту 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

За приписами частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Однак, дія зазначеної норми не поширюється на скаржників, адже у Законі України «Про захист прав споживачів» термін «споживач» визначається як «фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника» (пункт 22 статті 1 цього Закону).

Таким чином, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги відповідно до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено згідно зі ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», що є підтвердженням того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У зв`язку з цим, застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до цих правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У вказаному законі прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації споживачеві один про одного та щодо умов договору: про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, винагороди товариства, порядок розподілу товару, тощо. А у разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

Системний аналіз положень Закону України «Про захист прав споживачів» доводить, що для того, щоб особа була звільнена від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто, предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Предметом позову третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_3 у справі № 908/6167/15 (908/277/24), є зобов`язання ТОВ «Константа» передати майнові права ОСОБА_4 на об`єкт незавершеного будівництва до комунальної власності територіальної громади міста Запоріжжя.

З огляду на викладене, ОСОБА_3. взагалі не обґрунтовує вказані вимоги з посиланням на норми Закону України «Про захист прав споживачів», не зазначає про те, яке саме право споживача порушено відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», відтак, на скаржника не поширюється дія частини 3 статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідно до якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Крім того, ні частиною 2 статті 3, ні статтею 5 Закону України "Про судовий збір" не передбачено пільг щодо сплати судового збору за подання позову у справі про визнання та передачу майнових прав на нерухомий об`єкт.

Крім того, згідно зі ст. 291 ГПК України особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копії цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

Проте, до касаційної скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не додано належних доказів надсилання копії касаційної скарги іншим учасникам провадження у справі № 908/6167/15 (908/277/24).

Неповідомлення учасника судового процесу у справі про звернення з касаційною скаргою порушує процесуальні права цього учасника, принципи рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності сторін, передбачені ч. 3 ст. 2 ГПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 290 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ОСОБА_3 та ОСОБА_1 підлягає залишенню без руху на підставі ч. 2 та ч.3 ст. 292 ГПК України із наданням скаржникам строку для усунення зазначених недоліків шляхом наведення підстав для поновлення строку на касаційне оскарження та подання суду належних доказів поважності причини пропуску строку на касаційне оскарження. Також, скаржникам належить надати належні докази сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн окремо кожному та докази направлення копії касаційної скарги іншим учасникам провадження у справі №908/6167/15 (908/277/24).

Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 292 ГПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 293 цього Кодексу.

Суд звертає увагу скаржників на те, що заяву про усунення недоліків касаційної скарги слід подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у встановлений цією ухвалою строк, а також надати суду докази надіслання копії заяви про усунення недоліків касаційної скарги іншим учасникам справи.

Керуючись статтями 119, 174, 234, 235, 287, 288, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.06.2025 у справі №908/6167/15 (908/277/24) залишити без руху.

2. Встановити скаржникам строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

3. Наслідки невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали встановлені статтею 292 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Васьковський

Судді С. Жуков

В. Погребняк