УХВАЛА

м. Київ

29.09.2025Справа № 910/11935/25
Суддя Мудрий С.М., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок Вуд"

до Державної служби геології та надр України

Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква Фудз"

про визнання права, визнання незаконними дії, визнання незаконною бездіяльність, визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним протоколу, визнання недійсним договору, визнання недійсним дозволу та визнання угоди недійсною

ВСТАНОВИВ:

У вересні Товариство з обмеженою відповідальністю "Крок Вуд" (далі - ТОВ "Крок Вуд") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної служби геології та надр України (далі - Служба) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква Фудз" (далі - ТОВ "Аква Фудз"), в якому просило суд:

1) визнати право ТОВ "Крок Вуд" на видобування мінеральних вод ділянки "Свалява 1" Свалявського родовища Закарпатської області (свердловина 4);

2) визнати незаконними дії Служби щодо повернення листом 4046/01/11-20 від 10.03.2020 ТОВ "Крок Вуд" заяви з додатками щодо отримання спеціального дозволу на користування надрами з метою видобування мінеральних вод ділянки "Свалява 1" Свалявського родовища від 27.01.2020, одержаної Держгеонадрами 04.02.2020 (вх. №3233/02/11-20);

3) визнати незаконною бездіяльність Служби щодо нездійснення розгляду заяви ТОВ "Крок Вуд" від 27.01.2020, одержаної Держгеонадрами 04.02.2020 (вх. № 3233/02/11-20) з додатками про отримання спеціального дозволу на користування надрами з метою видобування мінеральних вод ділянки "Свалява 1" Свалявського родовища та неприйняття Службою в передбаченому законом порядку рішення про надання ТОВ "Крок Вуд" спеціального дозволу на користування надрами з метою видобування мінеральних вод ділянки "Свалява 1" або про відмову у наданні ТОВ "Крок Вуд" спеціального дозволу на користування надрами з метою видобування мінеральних вод ділянки "Свалява 1";

4) визнати незаконним та скасувати наказ Служби від 03.06.2021 №419 "Про затвердження переліку ділянок надр, спеціальні дозволи на користування якими планується виставити на аукціон шляхом електронних торгів" у частині, що стосується родовища "Свалява-1" (свердловина №4);

5) визнати недійсним протокол електронного аукціону №SUE001-UA-20210603- 40723 від 30.08.2021, яким переможцем аукціону визначено ТОВ "Аква Фудз" із заявленою ціною реалізації лоту 9 500 000,00 грн (без ПДВ);

6) визнати недійсним договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою видобування підземних мінеральних лікувально-столових вод родовища "Свалява-1" (свердловина №4), яке знаходиться в Мукачівському районі Закарпатської області №4/11-21 від 24.09.202, укладений між Службою та ТОВ "Аква Фудз";

7) визнати недійсним виданий Службою дозвіл на користування надрами №6585 від 05.11.2021, відповідно до якого ТОВ "Аква Фудз" надано право на видобування корисних копалин - підземних мінеральних лікувально-столових вод, придатних для розливу в пляшки та використання у лікувальній практиці, строком на 20 років, на ділянці надр родовища "Свалява-1" (свердловина №4), що знаходиться у місті Свалява Мукачівського району Закарпатської області (географічні координати: за системою координат WGS - ПнШ 48033'09,900'', СхД 22059' 40,100'', за системою координат Pulkovo42 - ПнШ 48033' 11,242'', СхД 22059'46,469'';

8) визнати недійсною угоду №6585 про умови користування надрами з метою видобування корисних копалин від 05.11.2021, укладену між Службою та ТОВ "Аква Фудз".

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням Службою приписів Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" в частині розгляду заяви ТОВ "Крок Вуд" щодо отримання спеціального дозволу на користування надрами, внаслідок чого останнє було позбавлене права на здійснення господарської діяльності з видобування мінеральних вод ділянки "Свалява 1" Свалявського родовища.

Дослідивши матеріали вказаної позовної заяви, суд вважає, що остання разом із доданими документами підлягає поверненню заявнику.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

Згідно з частиною 1 статті 173 ГПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Відповідно до частини 2 статі 173 ГПК України суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 173 ГПК України).

За частиною 6 статті 173 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

У той же час аналіз пункту 2 частини 5 статті 174 ГПК України у системному співвідношенні з приписами частини 6 статті 173 цього Кодексу свідчить про те, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог суд з метою виконання завдання господарського судочинства може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами частини 6 статті 173 ГПК України та розглянути кожну з заявлених вимог окремо.

Отже, наявність підстав для роз`єднання позовних вимог за правилами частини 6 статті 173 ГПК України та розгляду кожної з вимог окремо унеможливлює повернення судом позовної заяви незалежно від того, чи суд застосував надані йому повноваження.

Тоді як підставою для повернення позовної заяви з посиланням на пункт 2 частини 5 статті 174 ГПК України є встановлення господарським судом обставин, які свідчать про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог, наведених саме в частинах 4, 5 статті 173 ГПК України.

Тобто, коли заявлені в одному позові вимоги є однорідними або співвідносяться як основна та похідна та не підпадають під заборони, визначені у частинах 4, 5 статті 173 ГПК України, у суду відсутні підстави для повернення позовної заяви, незалежно від того, чи заявлено позивачем клопотання про об`єднання позовних вимог. У цьому разі суд має керуватися змістом самої позовної заяви, обставинами та доказами, якими обґрунтовано позов.

Подібні висновки містять постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №902/434/19 та від 02.12.2020 у справі №908/420/20 та підтримані об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.08.2023 у справі №910/21280/21.

Згідно зі ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (ст. 124 Конституції України).

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів.

Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наводила критерії розмежування судової юрисдикції. Такими критеріями є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ (постанови від 12.01.2021 у справі №127/21764/17, від 23.03.2021 у справі 367/4695/20).

Крім того, законом може бути прямо визначено вид судочинства, у якому розглядається певна категорія справ: ст. 19 КАС України, ст. 20 ГПК України, ст. 19 ЦПУ України.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Звідси можна дійти висновку, що загальні (цивільні) суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий ї на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до правової позиції, викладеній у п. 28-30 постанови Великої Палати Верховного Суду №823/2042/16 від 04.09.2018 публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №914/2006/17.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Відповідно до правової позиції, викладеній у п. 16-19 постанови Великої Палати Верховного Суду 826/10249/18 від 17.06.2020 під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції, тобто хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта, у яких одна особа може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є виконання ним публічно-владних управлінських функцій саме в тих правовідносинах, у яких виник спір (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №914/2006/17 (провадження 12-58гс18, пункти 5.7, 5.8), від 4 вересня 2018 року у справі №823/2042/16 (провадження 11-377апп18, пункти 28-30), від 2 квітня 2019 року у справі №137/1842/16-а (провадження № 11-1506апп18)).

Таким чином, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів (постанова Великої Палати Верховного Суду 804/4362/18 від 03.02.2021).

Статтею 1 та частиною першою статті 2 ГПК України визначено юрисдикцію та повноваження господарських судів, установлено порядок здійснення судочинства у господарських судах, а також регламентовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 ГПК України).

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

Ураховуючи ознаки підвідомчості спору господарському суду, узагальнені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №911/1834/18, від 23.10.2019 у справі №922/3537/17, та застосовуючи динамічне тлумачення наведених вище норм у контексті цієї справи, Велика Палата Верховного Суду у постанові 29.02.2024 у справі №580/4531/23 акцентувала на тому, що за загальним правилом спір є приватноправовим і підвідомчим господарському суду, зокрема, за сукупності таких умов: а) участь у спорі суб`єкта господарювання; б) наявність між сторонами, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГПК України, іншими актами цивільного і господарського законодавства, та/або спору про право (щодо інтересу, правочину, зобов`язання), що виникає з відповідних відносин; в) відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Такий загальний підхід не унеможливлює винятків, що ґрунтуються на законі, пріоритеті права на судовий захист порушених прав чи інтересів осіб та аналізі природи правовідносин у спорі.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.01.2019 у справі №819/829/17, яка також підтримана постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.10.2021 у справі №922/3322/20, зазначено, що орган виконавчої влади або місцевого самоврядування у відносинах щодо організації та порядку проведення торгів (тендеру) є суб`єктом владних повноважень, а спори щодо оскарження рішень чи бездіяльності цих органів до виникнення договірних правовідносин між організатором та переможцем цього тендеру належать до юрисдикції адміністративних судів. Проте після укладення договору між організатором конкурсу та його переможцем спір щодо правомірності рішення тендерного комітету підлягає розгляду в порядку цивільного (господарського) судочинства, оскільки фактично зачіпає майнові інтереси переможця торгів.

Також суд відзначає, що протягом 2019-2021 років справи, в яких заявлялись позовні вимоги про визнання протиправними та скасування спеціальних дозволів на користування надрами або визнання їх недійсними, переважно розглядались Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду. Зокрема, за результати розгляду були прийняті постанови Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №826/6673/17, 27.02.2020 у справі №240/2400/17, від 24.03.2020 у справі №806/1001/17, від 14.05.2020 у справі №806/1002/17, від 30.11.2020 у справі №806/1003/17, від 04.02.2021 у справі №826/14653/17, від 20.05.2021 у справі №806/999/17.

Однак у наведених справах предметом позову не було визнання недійсними аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами; договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами, що є предметом позову у даній справі.

Із позовних матеріалів вбачається, що 30.08.2021 протоколом електронного аукціону №SUE001-UA-723 переможцем аукціону визначено ТОВ "Аква Фудз" із заявленою ціною реалізації лоту 9 500 000,00 грн (без ПДВ), за результатами якого 24.09.2021 між Службою та ТОВ "Аква Фудз" було укладено договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами на аукціоні з метою видобування підземних мінеральних лікувально-столових вод родовища "Свалява-1" (свердловина №4), яке знаходиться в Мукачівському районі Закарпатської області №4/11-21.

З огляду на вищевикладене та враховуючи зміст позовних вимог, суд дійшов до висновку про те, що ТОВ "Крок Вуд" порушено правила об`єднання позовних вимог, оскільки позовні вимоги 1-4 належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а позовні вимоги 5-8 - за правилами господарського судочинства. При цьому, вказані позовні вимоги не можуть бути роз`єднані, виділивши їх у самостійне провадження.

Таким чином, позовна заява ТОВ "Крок Вуд" разом із доданими до неї документами підлягає поверненню заявнику.

Керуючись статтями 173, 174, 232-235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок Вуд" до Державної служби геології та надр України та Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква Фудз" разом із доданими документами повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 254-257 ГПК України.

СуддяСергій МУДРИЙ