УХВАЛА

м. Київ

30.09.2025Справа № 910/11756/25

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ков`ягівське";

про забезпечення позову.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ков`ягівське";

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут";

про стягнення 855 295,09 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники: не викликалися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ков`ягівське" (далі також - позивач, заявник) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" (далі також - відповідач) безпідставно утримані кошти на суму 855 295,09 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Ков`ягівське" на виконання умов договору № 41АР200-85387-22 від 15.06.2022 було здійснено попередню оплату за послуги з постачання природного газу, однак Товариством з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут", після припинення діяльності з постачання природного газу, не було повернуто на користь позивача попередню оплату на суму 855 295,09 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2025 відкрито провадження у справі № 910/11756/25, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

26.09.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Ков`ягівське" подало до господарського суду заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить накласти арешт у межах позовних вимог у розмірі 855 295,09 грн на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Твій ГазЗбут" () та знаходяться на його банківських рахунках у всіх банківських установах України.

Обґрунтовуючи свою заяву про забезпечення позову заявник вказує, що після звернення з позовом до суду, позивач під час перевірки відповідача через сервіс YouControl (українська аналітична онлайн-система в мережі Інтернет, яка збирає та аналізує відкриті дані з понад 220 офіційних джерел), отримав актуальну інформацію про нього, зокрема - фінансові показники, судові рішення, податкові борги, зв`язки з іншими компаніями та особами тощо, відповідно до яких:

- відповідач має негативний власний капітал (- 191 млн грн);

- за підсумками першого півріччя 2025 року відповідач отримав збиток понад 3 млн грн;

- кредиторська заборгованість відповідача перевищує 1 млрд грн;

- відповідач має низький фінансовий скоринг (FinScore C/2,2), що свідчить про високий ризик неплатоспроможності для його контрагентів.

Як стверджує заявник, зазначена інформація про фінансовий стан відповідача, також підтверджується ним самим у своєму у листі від 27.08.2025 де він прямо вказує на "ускладнення господарської діяльності, скорочення клієнтів та накопичення боргів". Ця офіційна відповідь від відповідача на лист щодо повернення коштів містить лише загальні фрази про складні умови ведення бізнесу та неконкретну обіцянку виконати зобов`язання "найближчим часом". Відповідь не містить ні пропозицій щодо графіку погашення, ні гарантій, що свідчить про намір ухилятися від виконання зобов`язань.

Заявник зазначає, що листом від 25.09.2025 №200-Лв-11498-0925 відповідач визнав наявність переплати та відсутність можливості її повернути у зв`язку з фінансовою неспроможністю, що підтверджує, на думку позивача, обґрунтованість заявлених вимог та наявність ризику невиконання рішення суду.

Крім того, як стверджує заявник, іншими факторами, які впливають на фінансовий статус відповідача є:

- санкційний статус бенефіціарного власника: Кінцевим бенефіціарним власником Відповідача є ОСОБА_1 , щодо якого діють персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) з боку України, Великобританії та США (Рішення РНБО України від 24 червня 2024 року Про застосування, скасування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), яке Введено в дію Указом Президента України від 24 червня 2024 року № 376/2024). Це призводить до блокування активів та робить фінансові операції з такими компаніями вкрай ризикованими, що створює пряму загрозу виведення активів;

- значна кількість судових спорів та виконавчих проваджень, оскільки відповідач є учасником понад однієї тисячі судових спорів та має щодо себе декілька відкритих виконавчих проваджень, що є прямим доказом системного невиконання ним судових рішень та зобов`язань перед іншими контрагентами.

Таким чином, заявник вказує, що у сукупності вищевикладені обставини створюють очевидну та реальну загрози того, що відповідач, з метою ухилення від майбутнього виконання рішення суду, може приховати або вивести зі своєї власності грошові кошти та інше майно.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У пункті 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" зазначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тож, при вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Тобто особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідності вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому суд вказує, що під забезпеченням позову у даному випадку слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. При цьому забезпечення позову має бути спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Проте, подана заява про вжиття заходів забезпечення позову не містить будь яких доказів того, що невжиття, визначених ним заходів, забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Суд вказує, що з листа Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут", на який посилається заявник, як на підставу для забезпечення позову, вбачається, що відповідач зобов`язується вживати всіх можливих заходів для врегулювання ситуації та повернення надміру сплачених коштів.

Також заявником не надано суду доказів того, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" вчиняються дії, які б свідчили про неможливість чи істотне ускладнення в майбутньому виконання рішення про стягнення заборгованості.

В свою чергу заявником вказується про значну кількість судових спорів та виконавчих проваджень, оскільки відповідач є учасником понад однієї тисячі судових спорів та має щодо себе декілька відкритих виконавчих проваджень, що є прямим доказом системного невиконання ним судових рішень та зобов`язань перед іншими контрагентами.

Однак заявник не наводить рішень судів, якими б стягувалися з відповідача грошові кошти.

При цьому суд вказує, що в наданих заявником документах є графа, судова практика та виконавчі провадження (згадування у документах), тобто, в тих справах, які наведені в даній графі, відповідач може бути не тільки як відповідач, а може бути позивачем чи третьою особою, що в свою чергу також не може свідчити про реальну загрозу не виконання рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у майбутньому.

Крім того, у зазначеній судом графі відсутні будь-які відомості про виконавчі провадження в яких відповідач був би боржником та не виконував відповідні рішення судів про стягнення з нього грошових коштів.

Більш того, з наведеної інформації вбачається, що в графі "дата відкриття виконавчого провадження щодо юридичної особи" міститься запис: "інформація відсутня у реєстрах".

Крім цього, заявником не надано суду доказів того, що грошові кошти у розмірі 855 295,00 грн знаходяться у Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" на відповідних рахунках, які відкриті у фінансових установах.

Більше того, заявником, у своїй заяві, не вказано ані номерів рахунків, ані фінансових установ, в яких такі рахунки відкриті, що також унеможливлює накладення арешту на вказані грошові кошти судом.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки такі обмеження господарюючого суб`єкта можуть призвести до незворотних наслідків.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Проте, за висновками суду, обставини, покладені заявником в обґрунтування поданої заяви не вказують на наявність дійсних та достатніх підстав для забезпечення позову.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

За таких підстав, суд зазначає, що матеріали заяви не містять будь-яких доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також не містять даних про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів забезпечення позову.

А відтак, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Ков`ягівське" про забезпечення позову, не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності термінового забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут".

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Ков`ягівське" про забезпечення позову.

Відповідно до частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 232 - 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Ков`ягівське" про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Мандриченко