ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року

м. Київ

cправа № 904/9212/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Зуєва В. А., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Письменна О. М.,

за участю представників:

Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара - Гордієнко Т. О. (адвоката),

Дніпровської міської ради - Іорданова К. І. (адвоката),

Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельний комплекс Яворницький" - Кириченка Є. В. (адвоката, в режимі відеоконференції),

Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТБУД-ПРОЕКТ" - не з`явилися,

Міністерства освіти і науки України - не з`явилися,

Дніпропетровської обласної державної адміністрації - не з`явилися,

приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Пустового Сергія Володимировича - не з`явилися,

приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса Ірини Вячеславівни - не з`явилися,

прокуратури - Красножон О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.03.2025 (колегія суддів: Мороз В. Ф. - головуючий, Кощеєв І. М., Чередко А. Є.) у справі

за позовом Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара

до: 1) Дніпровської міської ради, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельний комплекс Яворницький", 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТБУД-ПРОЕКТ",

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 1) Міністерства освіти і науки України, 2) Дніпропетровської обласної державної адміністрації,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1 та відповідача-2 - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Пустового Сергія Володимировича,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2 та відповідача-3 - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса Ірини В`ячеславівни,

за участю Дніпропетровської обласної прокуратури,

про визнання недійсними рішень та договорів, скасування державної реєстрації та зобов`язання вичинити дії,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У листопаді 2021 року Дніпровський національний університет імені Олеся Гончара (далі - Університет) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Дніпровської міської ради, в якій просив визнати недійсним рішення Дніпровської міської ради від 28.07.2021 № 462/9 "Про надання ТОВ "БК Яворницький", , дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на просп. Дмитра Яворницького, 36 (Соборний район) по фактичному розміщенню об`єкта незавершеного будівництва та для будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення".

1.2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, Університет зазначав, що спірним рішенням Дніпровської міськради Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельний комплекс Яворницький" (далі - ТОВ "БК Яворницький") надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка є частиною земельною ділянки державної форми власності. Ця земельна ділянка, за твердженням позивача, з 1934 року знаходиться в постійному користуванні позивача, на ній розташовані об`єкти нерухомого майна, що є державною власністю і закріплені за Університетом на праві господарського відання. Тому позивач зазначав, що оспорюване ним рішення Дніпровської міської ради є незаконним, оскільки прийняте за відсутності у Дніпровської міської ради необхідних повноважень щодо розпорядження землями державної форми власності, без отримання передбаченої законодавством згоди на вилучення з користування позивача частини земельної ділянки, порушує право Університету як постійного землекористувача, а тому таке рішення від 28.07.2021 № 462/9 має бути визнане недійсним у судовому порядку.

2. Короткий зміст судових рішень, ухвалених за результатами розгляду позову Університету

2.1. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2022, яке залишене без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15.12.2022 у справі № 904/9212/21, у задоволенні позову Університету відмовлено в повному обсязі; витрати зі сплати судового збору покладено на позивача.

2.2. Постановою Верховного Суду від 25.04.2023 у справі № 904/9212/21 постанову Центрального апеляційного господарського суду від 15.12.2022 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2022 у справі № 904/9212/21 скасовано, справу № 904/9212/21 передано на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

2.3. Скасовуючи судові рішення, Верховний Суд зазначив, що, встановивши обставини проведення державної реєстрації за ТОВ "БК Яворницький" права оренди земельної ділянки площею 0,3415 га, кадастровий номер :03:325:0152, місцевий господарський суд виснував про те, що обраний Університетом у цій справі спосіб захисту порушеного права є неефективним. Натомість, як зазначив Верховний Суд, роблячи такий висновок, господарський суд першої інстанції повністю усунувся від встановлення обставин того, чи існує у спірних правовідносинах у позивача право або законний інтерес, чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем, та чи підлягає таке право (інтерес) судовому захисту. Жодній підставі позову, жодному доказу, наданому Університетом в обґрунтування цих підстав, за висновком Верховного Суду, не було надано оцінки в рішенні місцевого господарського суду. Тому Суд дійшов висновку про порушення судом першої інстанції положень статей 4, 86, 236, 237 Господарського процесуального кодексу України.

Верховний Суд виснував, що господарський суд першої інстанції виходив із того, що оспорюване позивачем рішення Дніпровської міської ради від 28.07.2021 № 462/9 вичерпало свою дію внаслідок укладення договору оренди спірної земельної ділянки, проте всупереч вимогам частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, не зазначив, чи досліджувався судом цей договір. Верховний Суд також зауважив, що суди попередніх інстанцій не врахували, чи станом на день подання позову у цій справі існував зазначений договір оренди спірної земельної ділянки та чи була проведена реєстрація права оренди спірної земельної ділянки за ТОВ "БК Яворницький".

3. Короткий зміст позовної заяви (уточненої)

3.1. Університет 05.07.2023 подав до Господарського суду Дніпропетровської області позовну заяву (уточнену) від 15.06.2023 № 83-552-25, в якій зазначив, що у зв`язку зі зміною фактичних обставин та з урахуванням додатково отриманих відомостей вважає за необхідне уточнити позовні вимоги. Тому позивач просив суд ухвалити рішення по суті позовних вимог у наведеній у позовній заяві (уточненій) від 15.06.2023 редакції.

3.2. У подальшому Університет 20.07.2023 подав до місцевого господарського суду заяву про уточнення предмета позову у справі № 904/9212/21 від 20.07.2023 № 83-552-29. У цій заяві позивач зазначив, що у поданій ним позовній заяві (уточненій) від 15.06.2023 № 83-552-25 з технічних причин не вказано первісно заявлену позовну вимогу про визнання недійсним рішення Дніпровської міської ради від 28.07.2021 № 462/9, тому позивач просив суд:

- визнати недійсним рішення Дніпровської міської ради від 28.07.2021 № 462/9 "Про надання ТОВ "БК Яворницький", , дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по просп. Дмитра Яворницького, 36 (Соборний район) по фактичному розміщенню об`єкта незавершеного будівництва та для будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення";

- визнати недійсним рішення Дніпровської міської ради від 26.01.2022 № 150/15 "Про передачу земельної ділянки по просп. Дмитра Яворницького, 36 (Соборний район) в оренду ТОВ "БК "Яворницький", , по фактичному розміщенню об`єкта незавершеного будівництва та для будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення";

- скасувати державну реєстрацію прав на земельну ділянку площею 0,3415 га, кадастровий номер № :03:325:0152, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 020 в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за Дніпровською міською радою від 09.02.2022 № 46629224, вчинену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Пустовим С. В., з одночасним припиненням речових прав Дніпровської міської ради на вказаний об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - № 020);

- визнати недійсним договір оренди землі від 09.02.2022, укладений між Дніпровською міською радою і ТОВ "БК Яворницький", посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Пустовим С.В. і зареєстрований в реєстрі за № 31;

- скасувати державну реєстрацію прав на земельну ділянку площею 0,3415 га, кадастровий номер № :03:325:0152, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 020 в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за ТОВ "БК Яворницький" від 09.02.2022 № 46629687, вчинену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Пустовим С.В., з одночасним припиненням речових прав ТОВ "БК Яворницький" на вказаний об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - № 020);

- визнати недійсним договір суборенди земельної ділянки від 25.01.2023, укладений між ТОВ "БК Яворницький" та ТОВ "АРТБУД-ПРОЕКТ", посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І. В. і зареєстрований в реєстрі за № 205;

- скасувати державну реєстрацію прав на земельну ділянку площею 0,3415 га, кадастровий номер :03:325:0152, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 020, у Державному реєстрі прав на нерухоме майно за ТОВ "АРТБУД-ПРОЕКТ" від 25.01.2023 № 49064724, вчинену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І. В., з одночасним припиненням речових прав ТОВ "АРТБУД-ПРОЕКТ" на вказаний об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - № 020);

- зобов`язати ТОВ "БК Яворницький" усунути перешкоди в користуванні Університетом земельною ділянкою у м. Дніпрі на просп. Дмитра Яворницького, 36 шляхом знесення самочинно збудованої будівлі - об`єкта незавершеного будівництва за проектом квартирний (багатоповерховий) житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 та паркану.

3.3. Позивач у позовній заяві (уточненій) від 15.06.2023 № 83-552-25 зазначав, що земельна ділянка площею 1,473 га у м. Дніпрі на просп. Дмитра Яворницького, 36 перебуває в постійному користуванні позивача - закладу вищої освіти державної форми власності і належить до земель державної власності. Тому позивач посилався на те, що спірні рішення Дніпровської міської ради від 28.07.2021 № 462/9, від 26.01.2022 № 150/15, договір оренди землі від 09.02.2022 та договір суборенди земельної ділянки від 25.01.2023 підлягають визнанню недійсними з припиненням прав, що зареєстровані на підставі вказаних документів, а державну реєстрацію цих речових прав слід скасувати, оскільки міська рада за відсутності повноважень розпорядилася речовими правами на спірну земельну ділянку. Тому Університет зазначав, що його права як постійного землекористувача спірної земельної ділянки порушені та їх слід поновити шляхом визнання недійсними спірних рішень міської ради, правочинів із припиненням прав, що зареєстровані на підставі вказаних документів. Крім того, позивач просив зобов`язати ТОВ "БК Яворницький" усунути перешкоди в користуванні спірною земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої будівлі та паркану.

4. Короткий зміст судових рішень

4.1. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2024 (суддя Красота О. І.) у справі № 904/2112/21 позовні вимоги Університету задоволено частково.

Визнано недійсним рішення Дніпровської міської ради від 26.01.2022 № 150/15 "Про передачу земельної ділянки по просп. Дмитра Яворницького, 36 (Соборний район) в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельний комплекс Яворницький" по фактичному розміщенню об`єкта незавершеного будівництва та для будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення"

Скасовано державну реєстрацію прав на земельну ділянку площею 0,3415 га, кадастровий номер :03:325:0152, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020 в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за Дніпровською міською радою від 09.02.2022 № 46629224, вчинену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Пустовим С. В., з одночасним припиненням речових прав Дніпровської міської ради на вказаний об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020.

Визнано недійсним договір оренди землі від 09.02.2022, укладений між Дніпровською міською радою і ТОВ "БК Яворницький", посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Пустовим С. В. і зареєстрований в реєстрі за № 31.

Скасовано державну реєстрацію прав на земельну ділянку площею 0,3415 га, кадастровий номер :03:325:0152, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно за ТОВ "БК Яворницький" від 09.02.2022 № 46629687, вчинену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Пустовим С.В., з одночасним припиненням речових прав ТОВ "БК Яворницький" на вказаний об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020.

Зобов`язано ТОВ "БК Яворницький" усунути перешкоди в користуванні Університетом земельною ділянкою у м. Дніпрі на просп. Дмитра Яворницького, 36 шляхом знесення самочинно збудованої будівлі - об`єкта незавершеного будівництва за проектом квартирний (багатоповерховий) житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 та паркану.

В решті позовних вимог Університету відмовлено.

4.2. Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги Університету, виходив із того, що наданими позивачем документами підтверджено, що земельна ділянка площею 1,473 га у м. Дніпрі на просп. Дмитра Яворницького, 36 є державною власністю і перебуває в постійному користуванні позивача, а кінцевим набувачем самочинно збудованого об`єкта станом на час розгляду справи є ТОВ "БК Яворницький".

Суд першої інстанції зазначив, що згідно із спірним рішенням Дніпровської міської ради від 28.07.2021 № 462/9 надано ТОВ "БК Яворницький" дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки для фактичного розміщення об`єкта незавершеного будівництва та для будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення. Натомість, як установив суд першої інстанції, Дніпропетровська міська рада та ТОВ "БК Яворницький" не спростували того, що письмової нотаріально засвідченої згоди позивача та (або) Міністерства освіти і науки України, на яке покладено контроль та управління земельною ділянкою від імені держави, до клопотання від 07.06.2021 вх. № 36/3408 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки не надано. Крім того, як установив суд першої інстанції, на підставі зазначеного рішення від 28.07.2021 № 462/9 Приватне підприємство "АЙЛАНТ" (далі - ПП "АЙЛАНТ") розробило проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3415 га (кадастровий номер :03:325:0152) на просп. Дмитра Яворницького, 36 в оренду ТОВ "БК Яворницький". Цей проект землеустрою в подальшому був затверджений рішенням Дніпровської міської ради від 26.01.2022 № 150/15 "Про передачу земельної ділянки по просп. Дмитра Яворницького, 36 (Соборний район) в оренду ТОВ "БК Яворницький", , по фактичному розміщенню об`єкта незавершеного будівництва та для будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення".

Відтак суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування рішення Дніпровської міської ради від 28.07.2021 № 462/9, оскільки, за висновком суду, це рішення є актом індивідуальної дії та вичерпало свою дію внаслідок його виконання.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що рішення Дніпровської міської ради від 28.07.2021 № 462/9 було підставою для прийняття рішення Дніпровської міської ради від 26.01.2022 № 150/15 "Про передачу земельної ділянки по просп. Дмитра Яворницького, 36 (Соборний район) в оренду ТОВ "БК Яворницький", , по фактичному розміщенню об`єкта незавершеного будівництва та для будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення". Суд першої інстанції виснував, що рішення Дніпровської міської ради від 26.01.2022 № 150/15 стало підставою для виникнення правовідносин, які мають триваючий характер, зокрема, підставою для реєстрації права комунальної власності на спірну земельну ділянку, укладення між Дніпровською міською радою та ТОВ "БК Яворницький" договору оренди земельної ділянки від 09.02.2022 строком на 10 років. Тому, як виснував суд першої інстанції, за встановлених фактичних обставин, визнання недійсним спірного рішення Дніпровської міської ради від 28.07.2021 № 462/9 є неефективним способом захисту, оскільки не призведе до поновлення порушених прав позивача як користувача земельної ділянки. Відтак суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Університету про визнання недійсним рішення Дніпровської міської ради від 28.07.2021 № 462/9.

Суд першої інстанції, посилаючись на положення статей 12, 13, 17, 116, 117, 122 Земельного кодексу України, встановив, що доказів передачі в комунальну власність спірної земельної ділянки або її частини чи розташованих на ній будівель, споруд, інших об`єктів нерухомого майна державної власності до матеріалів справи не надано. Тому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що рішення Дніпровської міської ради від 26.01.2022 № 150/15 "Про передачу земельної ділянки по просп. Дмитра Яворницького, 36 (Соборний район) в оренду ТОВ "БК Яворницький", , по фактичному розміщенню об`єкта незавершеного будівництва та для будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення" прийнято за відсутності повноважень, визначених законом. При цьому суд першої інстанції зазначив, що спірна земельна ділянка перебуває в постійному користуванні позивача, передача в оренду такої ділянки (її частини) можлива виключно після припинення відповідного права та з підстав, передбачених у статті 141 Земельного кодексу України. Водночас суд першої інстанції встановив, що при прийнятті рішення від 26.01.2022 № 150/15 Дніпровська міська рада порушила положення частини 5 статті 116 Земельного кодексу України. Відтак суд першої інстанції дійшов висновку, що спірне рішення Дніпровської міської ради від 26.01.2022 № 150/15 слід визнати недійсним.

За висновком місцевого господарського суду, у зв`язку з недійсністю рішення Дніпровської міської ради від 26.01.2022 № 150/15 підлягає скасуванню державна реєстрація прав на земельну ділянку площею 0,3415 га, кадастровий номер :03:325:0152, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020, у Державному реєстрі прав на нерухоме майно за Дніпровською міською радою від 09.02.2022 № 46629224, вчинена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Пустовим С. В., з одночасним припиненням речових прав Дніпровської міської ради на вказаний об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги Університету про визнання недійсним договору оренди землі від 09.02.2022, встановив, що цей договір укладено на виконання рішення Дніпровської міської ради від 26.01.2022 № 150/15. Суд першої інстанції встановив, що спірна земельна ділянка належить до земель державної власності. Тому суд дійшов висновку, що Дніпровська міська рада не має повноважень щодо передання її в оренду. Суд першої інстанції також урахував, що жодних доказів припинення права користування земельною ділянкою відповідно до статті 141 Земельного кодексу України до справи не подано. Відтак, посилаючись на положення статей 4, 10, 203, 215 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що договір оренди землі від 09.02.2022 укладено з порушенням положень закону, тому його слід визнати недійсним. При цьому суд першої інстанції також виснував, що державна реєстрація прав ТОВ "БК Яворницький" на земельну ділянку площею 0,3415 га, кадастровий номер :03:325:0152, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно від 09.02.2022 № 46629687, вчинена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Пустовим С. В., підлягає скасуванню з одночасним припиненням права оренди земельної ділянки ТОВ "БК Яворницький" на цей об`єкт.

Оскільки визнано недійсним договір оренди землі від 09.02.2022, то, за висновком суду, договір суборенди від 25.01.2023, укладений між ТОВ "БК Яворницький" та ТОВ "АРТБУД-ПРОЕКТ", є припиненим на підставі частини 4 статті 8 Закону України "Про оренду землі". Тому місцевий господарський суд зазначив, що підстави для визнання недійсним договору суборенди від 25.01.2023 відсутні. Відтак, за висновком суду, не підлягають задоволенню позовні вимоги Університету про скасування державної реєстрації за ТОВ "АРТБУД-ПРОЕКТ" права суборенди земельної ділянки площею 0,3415 га, кадастровий номер :03:325:0152, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020 в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, вчиненої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І. В. 25.01.2023, та позовні вимоги Університету про припинення речових прав ТОВ "АРТБУД-ПРОЕКТ" на вказаний об`єкт нерухомого майна зі скасуванням рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 66199090 від 25.01.2023.

Задовольняючи позовну вимогу Університету про усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої будівлі та паркану, суд першої інстанції зазначив, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2007 у справі № 39/341-07 встановлено факт самочинного будівництва на земельній ділянці у м. Дніпропетровську на просп. Карла Маркса, 36 (зараз - м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 36) будівлі житлового комплексу та зобов`язано ТОВ ПБФ "Домобуд" та ТОВ "Консоль ЛТД" за свій рахунок знести самочинно збудований об`єкт. Суд першої інстанції зазначив, що станом на момент звернення з позовом у справі № 904/9212/21 право власності зареєстровано за ТОВ "БК Яворницький", яке є кінцевим набувачем об`єкта самочинного будівництва. Відомостей про ухвалення судових рішень про визнання за будь-якою особою відповідно до статті 376 Цивільного кодексу України права власності на об`єкт самочинного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) не надано. Наявність заперечень позивача як землекористувача земельної ділянки проти визнання права власності на такий об`єкт, за висновком місцевого господарського суду, підтверджується рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2007 у справі № 39/341-07, а також поданою позовною заявою у справі № 904/9212/21 та іншими доказами у справі № 904/9212/21. Відтак суд першої інстанції, посилаючись на положення статей 152, 212 Земельного кодексу України, дійшов висновку про зобов`язання ТОВ "БК Яворницький" усунути перешкоди в користуванні спірною земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої будівлі - об`єкта незавершеного будівництва за проектом квартирний (багатоповерховий) житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 01 та паркану.

4.3. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.03.2025 у справі № 904/9212/21 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2024 у справі № 904/9212/21 скасоване; ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову Університету.

4.4. Суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог Університету, виходив із того, що в позовній заяві (уточненій) від 15.06.2023 № 83-552-25 та заяві про уточнення предмета позову (позовної заяви (уточненої) від 15.06.2023 у справі) від 20.07.2023 № 83-552-29 позивач зазначив, що на підставі статей 42, 45, 46, 177, 182 Господарського процесуального кодексу України в процесі підготовчого провадження у зв`язку зі зміною фактичних обставин справи та з урахуванням додатково отриманих відомостей Університет вважав за необхідне уточнити позовні вимоги у справі, тому просив суд прийняти рішення по суті позовних вимог у наведеній ним редакції. Водночас, як установив суд апеляційної інстанції, позивач усупереч вимогам частини 4 статті 46 Господарського процесуального кодексу України не вказав, які саме фактичні обставини змінилися після закінчення підготовчого засідання у справі № 904/9212/21 під час її первісного розгляду, а також не зазначив, які поважні причини заважали йому отримати всі відомості, які порушують його право, під час підготовчого засідання у справі № 904/9212/21 при її первісному розгляді. При цьому суд апеляційної інстанції встановив, що позивачу в підготовчому засіданні у справі № 904/9212/21 під час первісного розгляду позову було достеменно відомо про фактичні обставини справи, які існували на той момент.

Суд апеляційної інстанції також зазначив, що разом із подачею позовної заяви (уточненої) від 15.06.2023 № 83-552-25 та заяви про уточнення предмета позову від 20.07.2023 № 83-552-29 позивач подав нові докази, якими обґрунтовував свої нові позовні вимоги у справі № 904/9212/21. Відтак суд апеляційної інстанції виснував, що позивач, звернувшись до суду із позовною заявою (уточненою) від 15.06.2023 № 83-552-25 та заявою про уточнення предмета позову (позовної заяви (уточненої) від 15.06.2023) від 20.07.2023 № 83-552-29, надав додаткові докази для обґрунтування нових позовних вимог та фактично одночасно змінив предмет і підстави позову. Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивач подав по суті новий позов у справі № 904/9212/21, розгляд поданих позивачем позовної заяви (уточненої) від 15.06.2023 № 83-552-25 та заяви про уточнення предмета позову від 20.07.2023 № 83-552-29 у цьому судовому провадженні є неможливим. При цьому суд апеляційної інстанції виснував, що зазначені порушення норм процесуального права є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог Університету, викладених у позовній заяві (уточненій) від 15.06.2023 № 83-552-25 та заяві про уточнення предмета позову від 20.07.2023 № 83-552-29.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що, за встановлених фактичних обставин, визнання недійсним рішення Дніпровської міської ради від 28.07.2021 № 462/9 "Про надання ТОВ "БК Яворницький", , дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по просп. Дмитра Яворницького, 36 (Соборний район) по фактичному розміщенню об`єкта незавершеного будівництва та для будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення" є неефективним способом захисту, оскільки не призводить до поновлення порушених прав позивача як користувача земельної ділянки. Тому суд апеляційної інстанції також виснував, що в задоволенні цих позовних вимог Університету слід відмовити.

5. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

5.1. Не погодившись із висновком суду апеляційної інстанції, Університет звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.03.2025 у справі № 904/9212/21, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2024 у справі № 904/9212/21 залишити в силі.

5.2. Університет, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, зазначає про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Звертаючись із касаційною скаргою, Університет посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3, частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга з посиланням на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивована неврахуванням висновків Верховного Суду щодо застосування частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, викладених у постановах від 22.07.2021 у справі № 910/18389/20, від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, від 17.08.2021 у справі № 910/19210/15, від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, від 15.10.2020 у справі № 922/2575/19, від 24.04.2024 у справі № 657/1024/16-ц.

Касаційна скарга з посиланням на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, обґрунтована відсутністю висновку Верховного Суду щодо застосування судом апеляційної інстанції частин 3, 4 статті 46 Господарського процесуального кодексу України як підстави для відмови в позові у разі встановлення порушення судом визначеного законом порядку зміни предмета або підстави позову, уточнення позовних вимог, за умови, що така заява була прийнята до розгляду місцевим господарським судом, і за результатами її розгляду ухвалено рішення по суті спору.

5.3. ТОВ "БК Яворницький" у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу Університету залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін. При цьому ТОВ "БК Яворницький" посилається на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість постанови Центрального апеляційного господарського суду від 27.03.2025 у справі № 904/9212/21.

5.4. Дніпровська міська рада у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу Університету залишити без задоволення, а оскаржувану постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.03.2025 у справі № 904/9212/21 - без змін. Дніпровська міська рада зазначає, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права та процесуального права.

5.5. Дніпровська міська рада 22.07.2025 подала до Верховного Суду через систему "Електронний суд" доповнення до відзиву на касаційну скаргу Університету. Верховний Суд установив, що ухвалою Верховного Суду від 02.07.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Університету на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.03.2025 у справі № 904/9212/2 та встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 17.07.2025. Проте Дніпровська міська рада подала доповнення до відзиву на касаційну скаргу Університету із пропуском встановленого строку (на 5 днів). При цьому Дніпровська міська рада не просить поновити строк для подання доповнення до відзиву на касаційну скаргу Університету, а тому Верховний Суд дійшов висновку про те, що доповнення Дніпровської міської ради до відзиву на касаційну скаргу Університету слід залишити без розгляду на підставі частини 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України.

5.6. Університет 15.09.2025 надіслав до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" пояснення у справі № 904/9212/21.

6. Обставини справи, встановлені судами

6.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що відповідно до пункту 1.1 статуту Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара в редакції, затвердженій наказом Міністерства освіти і науки України від 11.07.2017 № 1004, Університет засновано як Катеринославський університет рішенням Міністерства народної освіти і мистецтв Української держави від 20.08.1918 про затвердження Статуту Катеринославського університету. Згідно з рішенням Катеринославського губернського відділу народної освіти від 24.02.1920 замість Катеринославського університету було створено Катеринославський інститут народної освіти (з 1926 року - Дніпропетровський інститут народної освіти).

6.2. Випискою з актів земельної реєстрації на земельну дільницю від 27.06.1934 засвідчено, що зазначену на плані земельну ділянку в м. Дніпропетровську на просп. Карла Маркса, 18 (зараз - м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 36 ) площею 1,473 га на підставі картки володіння від 26.08.1924 в реєстрі № 12916/5 надано в користування Інституту Народної Освіти за призначенням - для учбового закладу.

6.3. Реєстрацію земельної ділянки затверджено 10.07.1930 протоколом № 55 засідання Президії Дніпропетровської міської ради ХІІІ скликання та 04.04.1930 за № 1328 і занесено до загального реєстру земельних ділянок м. Дніпропетровська. На земельній ділянці розташовано будівлі Інституту Народної Освіти літ. "А", "Б", "В", які позначені на плані.

6.4. Суди попередніх інстанцій зазначили, що в процесі реорганізації навчальних закладів, на виконання постанови Ради народних комісарів УСРР "Про реорганізацію мережі і системи педосвіти" від 22.07.1930, Дніпропетровський педагогічний інститут Профосвіти з факультетами соціальних наук, біологічних і виробничого навчання з використанням наявної матеріальної бази розміщено в навчальному корпусі (з допоміжними будівлями і спорудами) у м. Дніпропетровську на просп. Карла Маркса, 18.

6.5. Відповідно до постанови Ради народних комісарів УСРР "Мережа й контингенти державних університетів УСРР" від 21.07.1933, прийнятої на виконання постанови Ради народних комісарів УСРР "Про організацію на Україні державних університетів" від 10.03.1933, основні та допоміжні приміщення в м. Дніпропетровську на просп. Карла Маркса, 18 передані Дніпропетровському державному університету. Зокрема, пунктом 11 розділу V "Про передання державним університетам помешкань" постанови Ради народних комісарів УСРР "Мережа й контингенти державних університетів УСРР" від 21.07.1933 передбачено не пізніше 15.08.1933 передати університетам усі учбові та спеціального призначення приміщення (як основні, так і допоміжні), що є у віданні фізико-хіміко-математичних інститутів та інститутів профосвіти в містах: Харкові, Одесі, Києві, Дніпропетровську, та приміщення науково-дослідних установ, що передаються університетам.

6.6. У пункті 90 статуту Дніпропетровського державного університету в редакції, затвердженій наказом Всесоюзного комітету у справах вищої школи при Раді народних комісарів СРСР від 22.08.1939 № У/443, визначене місцезнаходження навчального закладу - м. Дніпропетровськ, просп. Карла Маркса, 18.

6.7. Як зазначили суди, за час користування спірною земельною ділянкою найменування позивача неодноразово змінювалось.

6.8. Указом Президента України від 11.09.2000 № 1059/2000 "Про надання деяким вищим навчальним закладам статусу національних" Університету надано статус національного, змінено назву на Дніпропетровський національний університет.

6.9. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.06.2008 № 884-р "Про присвоєння Дніпропетровському національному університету імені Олеся Гончара" Університету присвоєно ім`я видатного українського письменника, ученого і громадського діяча Олеся Терентійовича Гончара та вирішено в подальшому іменувати його - Дніпропетровський національний університет імені Олеся Гончара.

6.10. Наказом Міністерства освіти і науки України від 27.02.2017 № 314 "Про перейменування Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара та його структурних підрозділів" Дніпропетровський національний університет імені Олеся Гончара перейменовано у Дніпровський національний університет імені Олеся Гончара.

6.11. На земельній ділянці площею 1,473 га у м. Дніпрі на просп. Дмитра Яворницького, 36 розташовані об`єкти нерухомого майна, які є державною власністю, знаходяться на балансі позивача і закріплені за ним на праві господарського відання згідно з наказом Міністерства освіти і науки України від 23.06.2017 № 912 "Про закріплення державного майна за Дніпропетровським національним університетом імені Олеся Гончара".

6.12. Як зазначили суди попередніх інстанцій, поданими до справи документами підтверджено факт реєстрації за державою права власності на об`єкти нерухомого майна, а саме:

- будівлю навчального корпусу № 2 літ. "А-4" Дніпропетровського державного університету (свідоцтво про право власності від 21.08.1999, видане виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради), зареєстровану 21.08.1999 Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації на праві державної власності за державою в особі Верховної Ради України та записаної в реєстрову книгу № 38юн за реєстровим № 1852-107;

- будівлі житлових будинків літ. "Б-1", "В-1" Дніпропетровського державного університету (свідоцтво про право власності від 21.08.1999, видане виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради), зареєстровані 21.08.1999 Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації на праві державної власності за державою в особі Верховної Ради України та записані в реєстрову книгу № 16жю за реєстровим № 980-136.

6.13. Перелік і технічні характеристики будівель (споруд) на земельній ділянці наведено в технічному паспорті, складеному Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації станом на 05.05.1988.

6.14. У зв`язку зі змінами адреси об`єктів нерухомого майна та земельної ділянки на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 16.12.1993 № 1213 (території навчального корпусу № 2 присвоєно адресу - просп. Карла Маркса, 36) та розпорядження Дніпропетровського міського голови від 19.02.2016 № 71-р "Про перейменування топонімів м. Дніпропетровська" (просп. Карла Маркса перейменовано на просп. Дмитра Яворницького), станом на час розгляду справи основні та допоміжні будівлі та земельна ділянка мають адресу: м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 36.

Вказані об`єкти та земельна ділянка площею 1,473 га у м. Дніпрі на просп. Дмитра Яворницького, 36 обліковуються у складі належного державі майна в Автоматизованій системі Міністерства освіти і науки України "Юридичні особи", форма № 2б (д).

6.15. Як зазначив суд першої інстанції, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2007 у справі № 39/341-07 за позовом Дніпропетровського національного університету до Товариства з обмеженою відповідальністю Проектно-будівельної фірми "Домобуд" (далі - ТОВ ПБФ "Домобуд") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Консоль ЛТД" (далі - ТОВ "Консоль ЛТД") встановлено факт самочинного будівництва на земельній ділянці у м. Дніпропетровську на просп. Карла Маркса, 36 (зараз - м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 36) будівлі житлового комплексу.

Цим судовим рішенням встановлено, що земельна ділянка орієнтовною площею 3,700 м2 (за результатами вимірювання стрічкою) за адресою: м. Дніпропетровськ, просп. Карла Маркса, 36, огороджена металевим парканом із профільованого листа та використовується ТОВ ПБФ "Домобуд" і ТОВ "Консоль ЛТД" для розміщення будівельного майданчика для будівництва житлового комплексу. Документи на право користування наведеною земельною ділянкою в ТОВ ПБФ "Домобуд" і ТОВ "Консоль ЛТД" відсутні, що суперечить вимогам статті 125 Земельного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2007 у справі № 39/341-07 зобов`язано ТОВ ПБФ "Домобуд" та ТОВ "Консоль ЛТД" усунути перешкоди в користуванні Дніпропетровським національним університетом земельною ділянкою за адресою: м. Дніпропетровськ, просп. Карла Маркса, 36; заборонено ТОВ ПБФ "Домобуд" і ТОВ "Консоль ЛТД" вчиняти будь-які перешкоди в користуванні Дніпропетровським національним університетом земельною ділянкою за адресою: м. Дніпропетровськ, просп. Карла Маркса, 36; зобов`язано ТОВ ПБФ "Домобуд" і ТОВ "Консоль ЛТД" за свій рахунок знести самочинно збудовані об`єкти на земельній ділянці в м. Дніпропетровську на просп. Карла Маркса, 36.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.01.2009 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2007 у справі № 39/341-07 залишено без змін.

6.16. Господарські суди також установили, що в справі № Б3/160-10 про банкрутство ТОВ ПБФ "Домобуд" під час ліквідаційної процедури об`єкт самочинного будівництва, збудований на земельній ділянці в м. Дніпропетровську на просп. Карла Маркса, 36, було продано Товариству з обмеженою відповідальністю "Реалпласт" (далі - ТОВ "Реалпласт") за договором купівлі-продажу від 20.09.2013.

6.17. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових право на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 24.06.2021 № 262921393, 24.09.2013 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 2623998 про реєстрацію за ТОВ "Реалпласт" права власності на вказаний об`єкт самочинного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) за свідоцтвом № 4734 від 24.09.2013 на підставі рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенської І. Р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер № 6179970 від 24.09.2013.

6.18. Господарські суди також установили, що у справі № 904/8151/13 про банкрутство ТОВ "Реалпласт" під час ліквідаційної процедури об`єкт самочинного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01), збудований на земельній ділянці в м. Дніпропетровську на просп. Карла Маркса, 36, продано Товариству з обмеженою відповідальністю "Онєга плюс" (далі - ТОВ "Онєга плюс") за договором купівлі-продажу від 03.06.2014, свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 03.06.2014 № 1357, запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 5890275 про реєстрацію права власності на підставі рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушенської І. Р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №13532084 від 03.06.2014.

6.19. ТОВ "Онєга плюс" уклало договори купівлі-продажу часток в об`єкті самочинного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01):

1) за договором від 27.01.2017 № 110, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенською І. Р., продано ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) 1/5 об`єкта (запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 27.01.2017 № 18750665), ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) - 1/5 об`єкта (запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 27.01.2017 № 18750666), ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 ) - 1/10 об`єкта, (запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 27.01.2017 № 18750664);

2) за договором від 27.01.2017 № 115, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенською І. Р., продано ОСОБА_1 1/5 об`єкта (запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 27.01.2017 № 18750538), ОСОБА_2 - 1/5 об`єкта (запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 27.01.2017 № 18750539), ОСОБА_3 - 1/10 об`єкта, (запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 27.01.2017 № 18750537).

6.20. 19.03.2021 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 41082875 про реєстрацію права власності ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 ) на 2/5 об`єкта самочинного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) у порядку спадкування після ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.03.2021 № 1551, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю. В., рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 57193246 від 19.03.2021.

6.21. 06.04.2021 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 41346244 про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 2/5 об`єкта самочинного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) на підставі укладеного зі ОСОБА_1 договору купівлі-продажу від 06.04.2021 № 787, рішення приватного нотаріуса приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 57478603 від 06.04.2021.

6.22. 13.04.2021 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 41551390 про реєстрацію права власності ТОВ "БК Яворницький" на 3/5 об`єкта самочинного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) на підставі акта від 13.04.2021 приймання-передачі майна в статутний капітал від ОСОБА_3 , рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 57703343 від 17.04.2021.

6.23. 21.04.2021 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 41685863 про реєстрацію права власності ТОВ "БК Яворницький" на 2/5 об`єкта самочинного будівництва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) на підставі акта від 21.04.2021 приймання-передачі майна в статутний капітал від ОСОБА_4 , рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 57850478 від 26.04.2021.

6.24. Як зазначили суди попередніх інстанцій, рішенням Дніпровської міської ради від 28.07.2021 № 462/9 "Про надання ТОВ "БК Яворницький", , дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по просп. Дмитра Яворницького, 36 (Соборний район) по фактичному розміщенню об`єкта незавершеного будівництва та для будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення" на підставі клопотання ТОВ "БК Яворницький" від 07.06.2021 вх. № 36/3408 та графічного матеріалу, ТОВ "БК Яворницький" надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у м. Дніпрі на просп. Дмитра Яворницького, 36 для фактичного розміщення об`єкта незавершеного будівництва та для будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення.

Цим рішенням від 28.07.2021 № 462/9 ТОВ "БК Яворницький" зобов`язано замовити у суб`єктів господарювання, що є розробниками документації із землеустрою, згідно з вимогами, передбаченими чинним законодавством, розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та подати цей проект до міської ради для прийняття рішення (пункт 2 рішення від 28.07.2021 № 462/9).

6.25. Рішенням Дніпровської міської ради від 26.01.2022 № 150/15 "Про передачу земельної ділянки по просп. Дмитра Яворницького, 36 (Соборний район) в оренду ТОВ "БК Яворницький", , по фактичному розміщенню об`єкта незавершеного будівництва та для будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення" за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, враховуючи клопотання ТОВ "БК Яворницький" від 08.11.2021 вх. № 36/6878 та рішення Дніпровської міської ради від 28.07.2021 № 462/9 "Про надання ТОВ "БК Яворницький", , дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по просп. Дмитра Яворницького, 36 (Соборний район) по фактичному розміщенню об`єкта незавершеного будівництва та для будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення", вирішено:

1) зареєструвати право комунальної власності на земельну ділянку площею 0,3415 га (кадастровий номер :03:325:0152) на просп. Дмитра Яворницького, 36 за Дніпровською міською територіальною громадою в особі Дніпровської міської ради;

2) затвердити проект землеустрою, розроблений ПП "АЙЛАНТ", щодо відведення земельної ділянки та умови передачі земельної ділянки, визначені під час його погодження, передати ТОВ "БК Яворницький" земельну ділянку площею 0,3415 га (кадастровий номер :03:325:0152), на просп. Дмитра Яворницького, 36 в оренду строком на десять років для фактичного розміщення об`єкта незавершеного будівництва та для будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення, код виду цільового призначення земель (КВЦПЗ) 02.10 (для будівництва й обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури);

3) віднести земельну ділянку за основним цільовим призначенням до категорії "Землі житлової та громадської забудови";

4) зобов`язати ТОВ "БК Яворницький":

4.1) у тримісячний строк з моменту прийняття цього рішення укласти з міською радою в установленому порядку договір оренди землі;

4.2) здійснити нотаріальне посвідчення договору (пункт 4.1 цього рішення) та провести державну реєстрацію прав за цим договором відповідно до вимог чинного законодавства.

6.26. На підставі рішення Дніпровської міської ради від 26.01.2022 № 150/15 "Про передачу земельної ділянки по просп. Дмитра Яворницького, 36 (Соборний район) в оренду ТОВ "БК Яворницький", , по фактичному розміщенню об`єкта незавершеного будівництва та для будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення" приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Пустовий С. В. зареєстрував право комунальної власності на земельну ділянку площею 0,3415 га з кадастровим номером :03:325:0152, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020, запис про право власності / довірчої власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 46629687, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер від 10.02.2022 № 63373095.

6.27. 09.02.2022 на виконання спірного рішення Дніпровської міської ради від 26.01.2022 № 150/15 між Дніпровською міською радою та ТОВ "БК Яворницький" укладено договір оренди землі від 09.02.2022, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Пустовим С. В. і зареєстровано в нотаріальному реєстрі за № 31. Строк оренди - 10 років, дата закінчення дії договору - 09.02.2032. На підставі цього договору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Пустовий С. В. зареєстрував право оренди ТОВ "БК Яворницький" земельної ділянки (інше речове право) площею 0,3415 га, кадастровий номер :03:325:0152, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 02020, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер № 63373095 від 10.02.2022.

6.28. 25.01.2023 між ТОВ "БК Яворницький" та ТОВ "АРТБУД-ПРОЕКТ" укладено договір суборенди земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І. В. і зареєстровано в нотаріальному реєстрі за № 205. За цим договором земельну ділянку площею 0,3415 га, кадастровий номер :03:325:0152, передано в суборенду ТОВ "АРТБУД-ПРОЕКТ", дата закінчення дії договору - 09.02.2032. На підставі договору суборенди земельної ділянки від 25.01.2023 зареєстровано право суборенди ТОВ "АРТБУД-ПРОЕКТ" земельної ділянки площею 0,3415 га, кадастровий номер :03:325:0152, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 66199090 від 25.01.2023.

6.29. Спір у цій справі виник у зв`язку з наявністю чи відсутністю правових підстав для визнання недійсними рішень Дніпровської міської ради, договорів оренди землі та суборенди земельної ділянки, скасування державної реєстрації речових прав на спірну земельну ділянку та зобов`язання ТОВ "БК Яворницький" вичинити дії.

7. Розгляд касаційної скарги і позиція Верховного Суду

7.1. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2025 проведено автоматизований розподіл судової справи № 904/9212/21, визначено колегію суддів: Багай Н. О. - головуючий, Дроботова Т. Б., Чумак Ю. Я.

Ухвалою Верховного Суду від 02.07.2025 (у складі колегії суддів: Багай Н. О. - головуюча, Дроботова Т. Б., Чумак Ю. Я.) у справі № 904/9212/21 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Університету на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.03.2025 у справі № 904/9212/21.

Ухвалами Верховного Суду від 22.07.2025 та від 26.08.2025 у справі № 904/9212/21 оголошувалися перерви з розгляду касаційної скарги Університету на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.03.2025 у справі № 904/9212/21.

Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 15.09.2025 № 32.2-01/2292 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 904/9212/21 у зв`язку з перебуванням судді Дроботової Т. Б. на лікарняному.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2025 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи № 904/9212/21, визначено колегію суддів: Багай Н. О. - головуючий, Зуєв В. А., Чумак Ю. Я.

7.2. З урахуванням оголошення перерв у розгляді касаційної скарги Університету, а також у зв`язку з необхідністю призначення проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 904/9212/21, ця справа розглядається у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання усіх процесуальних дій і розгляду касаційної скарги.

7.3. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

7.4. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, прокурора, дослідивши наведені в касаційній скарзі та відзивах доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

7.5. Предметом позову в цій справі за первісною позовною заявою були матеріально-правові вимоги Університету про визнання недійсним рішення Дніпровської міської ради від 28.07.2021 № 462/9.

Університет, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що спірним рішенням Дніпровської міської ради ТОВ "БК Яворницький" надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Позивач зазначав, що спірна земельна ділянка є частиною земельної ділянки державної форми власності, що перебуває в постійному користуванні позивача. На цій земельній ділянці розташовані об`єкти нерухомого майна, що є державною власністю і закріплені за Університетом на праві господарського відання. Позивач стверджував, що оспорюване ним рішення Дніпровської міської ради є незаконним, прийняте за відсутності в органу місцевого самоврядування необхідних повноважень щодо розпорядження землями державної форми власності, без отримання передбаченої законодавством згоди на вилучення з користування позивача частини земельної ділянки. Відтак позивач зазначав, що спірне рішення порушує право Університету як постійного землекористувача, тому його слід визнати недійсним.

7.6. Після передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції Університет уточнив позовні вимоги, подавши позовну заяву (уточнену) від 15.06.2023 № 83-552-25 та заяву про уточнення предмета позову від 20.07.2023 № 83-552-29. Тому предметом позову стали позовні вимоги Університету про визнання недійсними рішень Дніпровської міської ради від 28.07.2021 № 462/9 та від 26.01.2022 № 150/15, договору оренди землі від 09.02.2022 та суборенди земельної ділянки від 25.01.2023, скасування державної реєстрації речових прав на спірну земельну ділянку та зобов`язання ТОВ "БК Яворницький" усунути перешкоди в користуванні Університетом спірною земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої будівлі та паркану.

Обґрунтовуючи зазначені позовні вимоги, позивач зазначав, що спірна земельна ділянка перебуває в постійному користуванні позивача - закладу вищої освіти державної форми власності і належить до земель державної власності; згоди на вилучення з користування позивача спірної земельної ділянки не було. Позивач зазначав, що спірні рішення Дніпровської міської ради від 28.07.2021 № 462/9, від 26.01.2022 № 150/15 та вчинені на їх підставі правочини слід визнати недійсними з припиненням речових прав, які зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач стверджував, що спірні рішення прийняті органом місцевого самоврядування за відсутності необхідних повноважень щодо розпорядження землями державної форми власності, без отримання передбаченої законодавством згоди на вилучення з користування позивача спірної земельної ділянки. Крім того, позивач просив зобов`язати ТОВ "БК Яворницький" усунути позивачу перешкоди в користуванні спірною земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої будівлі - об`єкта незавершеного будівництва та паркану.

7.7. Суд першої інстанції взяв до уваги позовну заяву (уточнену) від 15.06.2023 № 83-552-25 та заяву про уточнення предмета позову від 20.07.2023 № 83-552-29 і дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог та частково їх задовольнив.

7.8. Суд апеляційної інстанції скасував рішення місцевого господарського суду та відмовив у задоволенні позовних вимог Університету. Апеляційний господарський суд зазначив про порушення судом першої інстанції частини 4 статті 46 Господарського процесуального кодексу України. Відтак апеляційний господарський суд дійшов висновку, що зазначені порушення норм процесуального права є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог Університету згідно з позовною заявою (уточненою) від 15.06.2023 № 83-552-25 та заявою про уточнення предмета позову від 20.07.2023 № 83-552-29.

7.9. Не погодившись із висновками суду апеляційної інстанції, Університет звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Університет, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, зазначає про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Звертаючись із касаційною скаргою, Університет посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

7.10. Пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

7.11. Касаційна скарга з посиланням на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивована неврахуванням висновків Верховного Суду щодо застосування частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, викладених у постановах від 22.07.2021 у справі № 910/18389/20, від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, від 17.08.2021 у справі № 910/19210/15, від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, від 15.10.2020 у справі № 922/2575/19, від 24.04.2024 у справі № 657/1024/16-ц.

7.12. Розглянувши наведені скаржником доводи, Верховний Суд установив, що в постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 910/18389/20, на яку посилається скаржник, сформульовано такий висновок:

"Отже, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 46 Господарського процесуального кодексу викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19".

7.13. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, на яку посилається скаржник, викладено такий висновок:

"7.42. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

7.43. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини".

7.14. Колегія суддів установила, що в постанові Верховного Суду від 17.08.2021 у справі № 910/19210/15, на яку посилається скаржник, також викладено висновок щодо застосування частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України:

"Відповідно до частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Слід зазначити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

…Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема, у статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів".

7.15. Як зазначає скаржник, при розгляді справи в суді апеляційній інстанції не застосовано правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 657/1024/16-ц, про те, що помилкове об`єднання судом у цій справі вимог, які не пов`язані підставою виникнення та не співвідносяться між собою як основна та похідна вимоги, в підготовчому засіданні та розгляд їх по суті з ухваленням рішення судом не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, виключний перелік яких визначений у частині 1 статті 411 Цивільного процесуального кодексу України.

7.16. Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

7.17. Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

7.18. Згідно з положеннями статті 162 Господарського процесуального кодексу України в позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

7.19. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, що складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

7.20. Предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу.

7.21. Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміють певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

7.22. Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такими обставинами є юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава.

7.23. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

7.24. Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14.01.2025 у справі № 916/5763/23, від 23.04.2024 у справі № 910/12744/22, від 26.11.2024 у справі № 910/15342/23.

7.25. Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. При цьому однорідними можуть вважатися позовні заяви, які пов`язані однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів. Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.08.2023 у справі № 910/21280/21.

7.26. Відповідно до частин 3, 4 статті 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею.

Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною 3 цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

7.27. За змістом наведених норм позивач наділений правом змінити предмет або підставу позову при новому розгляді справи тільки у тому разі, якщо суд установить, що це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку зі зміною фактичних обставин справи, а предмет чи підстава позову при первісному розгляді були недостатніми для такого належного захисту (подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 902/743/18, від 03.11.2020 у справі № 906/46/17).

7.28. Колегія суддів зазначає, що у справі, яка розглядається, первісний позов Університету було подано в листопаді 2021 року. Метою цього позову є поновлення прав на земельну ділянку позивача як постійного землекористувача. На думку позивача, оспорюване ним рішення Дніпровської міської ради є незаконним, адже прийняте за відсутності у Дніпровської міської ради необхідних повноважень щодо розпорядження землями державної форми власності, без отримання передбаченої законодавством згоди на вилучення із користування позивача частини земельної ділянки, порушує право Університету як постійного землекористувача, а тому має бути визнане недійсним у судовому порядку.

Згідно із встановленими судами обставинами справи спірне рішення Дніпровської міської ради № 150/15 "Про передачу земельної ділянки по просп. Дмитра Яворницького, 36 (Соборний район) в оренду ТОВ "БК Яворницький", , по фактичному розміщенню об`єкта незавершеного будівництва та для будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями громадського призначення" прийняте 26.01.2022, державну реєстрацію прав на спірну земельну ділянку за Дніпровською міською радою проведено 09.02.2022, спірний договір оренди землі укладено 09.02.2022, а договір суборенди земельної ділянки - 25.01.2023, державну реєстрацію речових прав за цими договорами здійснено також після подання позову Університету в цій справі.

7.29. Водночас апеляційний господарський суд не звернув увагу на момент звернення позивача з первісним позовом. Проте суд констатував, що позивач, звернувшись до суду з позовною заявою (уточненою) від 15.06.2023 № 83-552-25 та заявою про уточнення предмета позову від 20.07.2023 № 83-552-29, надав додаткові докази для обґрунтування нових позовних вимог і фактично одночасно змінив предмет та підстави позову. Відтак апеляційний суд дійшов висновку про подання позивачем по суті нового позову. Тому суд зазначив, що це виключає можливість розгляду поданих позивачем позовної заяви (уточненої) від 15.06.2023 № 83-552-25 та заяви про уточнення предмета позову від 20.07.2023 № 83-552-29 у цьому судовому провадженні. Водночас суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Університету згідно з позовною заявою (уточненою) від 15.06.2023 № 83-552-25 та заявою про уточнення предмета позову від 20.07.2023 № 83-552-29, тобто відмовив у задоволенні позовних вимог Університету про визнання недійсними рішень Дніпровської міської ради від 28.07.2021 № 462/9 та від 26.01.2022 № 150/15, договору оренди землі від 09.02.2022 та суборенди земельної ділянки від 25.01.2023, скасування державної реєстрації речових прав на спірну земельну ділянку та зобов`язання ТОВ "БК Яворницький" усунути перешкоди в користуванні Університетом спірною земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої будівлі та паркану.

Отже, всупереч висновкам Верховного Суду, на які посилається скаржник, суд апеляційної інстанції дійшов взаємовиключних висновків: суд зазначив, що не розглядає заявлені Університетом позовні вимоги згідно з позовною заявою (уточненою) від 15.06.2023 № 83-552-25 та заявою про уточнення предмета позову від 20.07.2023 № 83-552-29, зокрема, про визнання недійсним рішення Дніпровської міської ради від 26.01.2022 № 150/15, договору оренди землі від 09.02.2022 та суборенди земельної ділянки від 25.01.2023, скасування державної реєстрації речових прав на спірну земельну ділянку та зобов`язання ТОВ "БК Яворницький" усунути перешкоди в користуванні Університетом спірною земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованої будівлі та паркану; водночас суд апеляційної інстанції ухвалив постанову про відмову в задоволенні зазначених вимог.

7.30. При цьому суд усунувся від аналізу предмета та підстав позовної заяви (уточненої) від 15.06.2023 № 83-552-25, від надання оцінки доводам Університету щодо зміни фактичних обставин справи, а також щодо моменту, коли такі фактичні зміни настали. Суд апеляційної інстанції також залишив поза увагою та не надав оцінки доводам позивача, викладеним у позовній заяві (уточненій) від 15.06.2023 № 83-552-25, про те, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин, та не проаналізував підстави позовних вимог Університету.

7.31. Крім того, необґрунтованими є висновки суду апеляційної інстанції про те, що таке процесуальне порушення є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог Університету згідно з позовною заявою (уточненою) від 15.06.2023 № 83-552-25 та заявою про уточнення предмета позову від 20.07.2023 № 83-552-29, адже відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 657/1024/16-ц, у разі подання позивачем заяви в підготовчому засіданні, спрямованої на одночасну зміну предмета та підстав позову, суд повинен відмовити у прийнятті такої заяви та повернути її заявникові; водночас позивач не позбавлений права звернутися до суду з новим позовом у встановленому законом порядку.

Водночас помилкове об`єднання судом позовних вимог, які не пов`язані підставою виникнення та не співвідносяться між собою як основна та похідна вимоги, у підготовчому засіданні та розгляд їх по суті з ухваленням рішення судом, не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 657/1024/16-ц, на яку посилається скаржник.

7.32. Крім того, в межах доводів касаційної скарги, а також з урахуванням установлених судами попередніх інстанцій обставин справи Суд звертає увагу на те, що, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на незаконні, на його думку, дії ради, які порушують його право землекористування. Водночас поза увагою апеляційного суду залишилося те, що рада, достеменно знаючи про наявність судового спору, цілеспрямовано до його вирішення в суді вчиняла дії, спрямовані на реалізацію рішення, яке стало підставою позову.

Отже, зміна предмета позову під час нового розгляду справи на стадії підготовчого судового засідання знаходиться у безпосередньому зв`язку з діями як відповідача-1, так і інших відповідачів, які, з урахуванням обставин справи та наявних судових рішень щодо правового режиму майна як самочинного та усталеної правової позиції Верховного Суду щодо неможливості набуття права власності на таке майно, підлягають оцінці з точки зору їх добросовісності.

7.33. Слід зауважити, що положеннями статті 237 Господарського процесуального кодексу України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Зокрема, відповідно до частини 3 статті 237 Господарського процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення у справі, суд за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження, може визнати недійсним повністю чи у певній частині пов`язаний із предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із незалежних від нього причин.

Отже, вимога про визнання недійсним повністю чи у певній частині пов`язаного з предметом спору правочину, який суперечить закону, є за своєю природою вимогою, що з незалежних від позивача причин не могла бути включена до позовної заяви. Розгляд вимог, заявлених відповідно до частини 3 статті 237 Господарського процесуального кодексу України, має на меті призвести до повного захисту прав позивача, який не буде змушений ініціювати новий судовий процес з метою одержати судове рішення. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 01.04.2021 у справі № 914/825/19.

7.34. Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим визнається лише те рішення, яке ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Проте оскаржувана постанова наведеним вимогам не відповідає, оскільки ухвалена без урахування висновків щодо застосування частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, викладених у постановах від 22.07.2021 у справі № 910/18389/20, від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, від 17.08.2021 у справі № 910/19210/15, від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, від 15.10.2020 у справі № 922/2575/19, від 24.04.2024 у справі № 657/1024/16-ц. Тому доводи скаржника з підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 цієї статті 287 Господарського процесуального кодексу України, частково підтвердилися.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

7.35. Касаційна скарга з посиланням на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, обґрунтована відсутністю правового висновку Верховного Суду щодо застосування судом апеляційної інстанції частин 3, 4 статті 46 Господарського процесуального кодексу України як підстави для відмови в позові у разі встановлення порушення судом визначеного законом порядку зміни предмета або підстави позову, уточнення позовних вимог, за умови, що така заява була прийнята до розгляду місцевим господарським судом і за результатами її розгляду ухвалено рішення по суті спору.

Університет у касаційній скарзі також зазначає, що відмова в позові у справі, яка розглядається, обґрунтована процесуальним порушенням порядку (процедури) звернення до суду. Водночас така відмова по суті позовних вимог фактично позбавляє особу права на судовий захист, оскільки повторному зверненню з позовом з дотриманням належного порядку перешкоджатиме наявність раніше прийнятого рішення про відмову в позові (пункт 2 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України). При цьому скаржник зазначає, що за такої ситуації фактично обставини спору не досліджувалися, а суд апеляційної інстанції обмежився лише перевіркою дотримання процедури подання позовної заяви (первісної або уточненої).

7.36. Колегія суддів зазначає, що при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 та постановах Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 916/1828/22, від 30.05.2023 у справі № 918/707/22, від 23.05.2023 у справі № 910/10442/21, від 12.11.2020 у справі № 904/3807/19.

Водночас у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 916/1828/22, від 30.05.2023 у справі № 918/707/22, від 18.05.2023 у справі № 927/1177/21, від 04.04.2023 у справі № 902/311/22.

7.37. Розглянувши доводи скаржника, колегія суддів зазначає, що відповідно до частин 1, 2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

7.38. В суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (частина 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, в суді апеляційної інстанції розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, а суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

7.39. Повноваження суду апеляційної інстанції визначені у статті 275 Господарського процесуального кодексу України.

7.40. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення відповідно до частин 1, 2 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

При цьому порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

7.41. Водночас відповідно до частини 3 статті 277 Господарського процесуального кодексу України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

7.42. Отже, не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань, якщо відповідне порушення норм процесуального права не призвело до ухвалення незаконного рішення. Проте для висновку про законність чи незаконність рішення суду першої інстанції апеляційному суду необхідно, враховуючи загальні вимоги процесуального права, закріплені в статтях 76- 79, 82, 83, 236, 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, установити під час вирішення спору обставини, що мають значення для справи, та надати їм юридичну оцінку, зокрема, з`ясувати чи призвела зміна предмета позову до неправильного вирішення справи, чи пов`язані заявлені Університетом позовні вимоги підставою виникнення та чи співвідносяться між собою як основні та похідні вимоги, при цьому надати правову оцінку всім доказам, поданим сторонами цього спору.

Без виконання цих процесуальних дій неможливо дійти висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а відтак виснувати про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог, задоволення чи відмову в задоволенні апеляційної скарги.

7.43. У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції обмежився констатацією порушення судом першої інстанції норм процесуального права, проте законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги не перевірив.

7.44. За таких обставин Верховний Суд вважає, що наведені скаржником підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, частково підтвердилися під час касаційного провадження.

7.45. Загальними вимогами процесуального законодавства, передбаченими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236- 238 Господарського процесуального кодексу України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

7.46. З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неврахування апеляційним господарським судом під час ухвалення оскаржуваної постанови висновків Верховного Суду є обґрунтованими, а тому під час нового апеляційного розгляду справи апеляційному господарському суду необхідно розглянути цю справу з урахуванням правових висновків, на які посилається скаржник, та які взяті до уваги Верховним Судом під час касаційного перегляду оскаржуваної постанови, та дослідити докази, про які зазначають учасники справи, і ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

7.47. З урахуванням наведеного касаційну скаргу Університету належить задовольнити частково, оскаржувану постанову апеляційного господарського суду - скасувати, а справу - передати на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.

8. Висновки Верховного Суду

8.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

8.2. Пунктом 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України установлено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

8.3. Згідно з частиною 4 статті 310 Господарського процесуального кодексу України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

8.4. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувану постанову апеляційного господарського суду у цій справі слід скасувати, справу № 904/9212/21 передати на новий апеляційний розгляд до Центрального апеляційного господарського суду для ухвалення обґрунтованого і законного судового рішення з урахуванням викладеного в цій постанові.

9. Судові витрати

Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара задовольнити частково.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.03.2025 у справі № 904/9212/21 скасувати, справу № 904/9212/21 передати на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді В. А. Зуєв

Ю. Я. Чумак