ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2025 р. м. ХарківСправа № 922/2956/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "МІШЕМ"
до Департамент будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради пров. Подільський, 15Б,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61003
про стягнення коштів
за участю представників:

відповідача - Кітченко М.Ю

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мішем" звернулося до Господарського суду Харківської області із позовною заявою про стягнення з Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради заборгованості за договором про закупівлю робіт №802 від 13.10.2021 в сумі 4 466 743,20 грн.

Ухвалою суду від 26.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі №922/2956/24, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначенням підготовчого засідання на 19.09.2024 о 11:00.

Учасники справи були повідомлені ухвалою від 23.09.2024, що у зв`язку з відрядженням судді Жигалкіна І.П. судове засідання призначене на 19 вересня 2024 року не відбулося. Враховуючи усунення обставин, які спричинили відтермінування розгляду справи, підготовче засідання у справі відбудеться 02.10.2024 року о(б) 12:00 год. Суд своєю ухвалою від 02.10.2024 зазначив, що клопотання (вх. № 24734 від 02.10.2024) про призначення комісійної судової будівельно-технічної та дорожньо-технічної експертизи буде вирішено у встановленому законом порядку. Продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів до "27" листопада 2024 р. та відклав підготовче засідання на 24.10.2024 о 11:30. Ухвалою від 24.10.2024 судом повідомлено учасників справи, що відповідь на відзив (вх. №25043 від 04.10.2024) прийнято та долучено до матеріалів справи, а підготовче засідання у справі відбудеться 21 листопада 2024 року о(б) 11:30 год.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.11.2024 у справі №922/2956/24, зокрема, клопотання (вх. № 24734 від 02.10.2024) про призначення комісійної судової будівельно-технічної та дорожньо-технічної експертизи - задоволено.

Призначено комісійну судову будівельно-технічну та дорожньо-технічну експертизи стосовно робіт з капітального ремонту пров. Пластичного 8, 10 (внутрішньоквартальні дороги та тротуари) у справі № 922/2956/24, проведення якої доручити експертам Національного наукового центру Інститут судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса (61177, м. Харків, вул. Золочівська, 8-А).

На вирішення експерту поставлені наступні питання:

Чи відповідають фактичні види, обсяги і вартість виконаних робіт та фактично використаних матеріалів та їх якість за договором про закупівлю робіт від 13.10.2021 № 802 за об`єктом капітального ремонту пров. Пластичного 8, 10 (внутрішньоквартальні дороги та тротуари), укладеним між Департаментом будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради та ТОВ Мішем, видам, обсягам, вартості робіт, використаних матеріалів та їх якості, передбачених проектно-кошторисною документацією, договірною ціною, нормативно-правовим актам у галузі будівництва, а також даним, зазначеним в Актах приймання виконаних робіт, складеними ТОВ Мішем, у т.ч. враховуючи гарантійний строк та строк експлуатації? Якщо не відповідають, то в чому полягає невідповідність?

Чи відповідають фізико-хімічні властивості кернів (вирубок) отриманих із верхнього шару асфальтобетонного покриття, використаного в процесі робіт по об`єкту капітального ремонту пров. Пластичного 8, 10 (внутрішньоквартальні дороги та тротуари), враховуючи гарантійний строк та строк експлуатації дороги, вимогам ДСТУ Б В.2.7- 119-2011, зазначених в Актах приймання виконаних робіт, складеними ТОВ Мішем? Якщо не відповідає, то в чому полягає невідповідність?

Вилучення зразків верхнього шару асфальтобетонного покриття (кернів) по об`єкту капітального ремонту пров. Пластичного 8, 10 (внутрішньоквартальні дороги та тротуари) провести із залученням судових експертів, спеціалістів експертних та/або лабораторних установ відповідно до вимог ДБН В.2.3-4:2015 та ДСТУ Б В.2.7-319:2016.

Яка вартість фактично виконаних ТОВ Мішем робіт та використаних матеріалів на підставі договору від 13.10.2021 № 802, відповідно до акту приймання виконаних будівельних робіт б/н та б/н?

Чи не завищена вартість виконаних ТОВ Мішем робіт та використаних матеріалів на підставі договору від 13.10.2021 № 802, відповідно до акту приймання виконаних будівельних робіт б/н та б/н?

Попереджено експерта про передбачену кримінальну відповідальність за статтями 384,385 Кримінального кодексу України.

Провадження по справі №922/2956/24 зупинено.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, представник позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Мішем", адвокат Годунов В.С. через підсистему «Електронний суд» звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд ухвалу Господарського суду Харківської області від 21.11.2024 скасувати. Направити справу для продовження розгляду до першої інстанції.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 15.01.2025 апеляційну скаргу ТОВ «Мішем» на ухвалу Господарського суду Харківської області від 21.11.2024 у справі №922/2956/24 було задоволено, зазначену ухвалу скасовано, а справу 922/2956/24 направлено до Господарського суду Харківської області для подальшого розгляду.

Ухвалою суду від 27 лютого 2025 року провадження у справі № 922/2956/24 поновлено та призначено підготовче засідання на 06 березня 2025 року о 12:30.

06 березня 2025 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 20 березня 2025 року о 12:30.

Ухвалою суду від 20.03.2025 судом було повідомлено учасників справи, що судове засідання відбудеться 10 квітня 2024 року о(б) 12:00 год.

Ухвалою суду від 10.04.2025 судом було повідомлено учасників справи, що судове засідання відбудеться 24 квітня 2025 року о(б) 12:00 год.

Ухвалою суду від 24.04.2025 судом було задоволено клопотання (вх. №10137 від 24.04.2025) про відкладення та повідомлено учасників справи, що судове засідання відбудеться 01 травня 2025 року о(б) 11:15 год.

Ухвалою суду від 01.05.2025 судом було прийнято та долучено до матеріалів справи, а також зазначено, що клопотання (вх. №10147 від 24.04.2025) про призначення проведення комісійної судової будівельно-технічної та дорожньо-технічної експертизи роботи з Капітального ремонту буде розглянуто у наступному судовому засіданні. Судом також прийнято та долучено до матеріалів справи заперечення (вх. №10227 від 25.04.2025) на клопотання про експертизу. Учасників справи зазначеною ухвалою повідомлено, що судове засідання у справі відбудеться 08 травня 2025 року о(б) 10:30 год.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.05.2025 у справі №922/2956/24, зокрема, ухвалено перейти зі стадії розгляду справи по суті до стадії підготовчого провадження у справі №922/2956/24. Задоволено клопотання (вх.№10147 від 24.04.2025) про призначення комісійної судової будівельно-технічної та дорожньо-технічної експертизи.

Призначено комісійну судову будівельно-технічну та дорожньо-технічну експертизи стосовно робіт з капітального ремонту пров. Пластичного 8, 10 (внутрішньоквартальні дороги та тротуари) у справі № 922/2956/24, проведення якої доручено експертам Національного наукового центру Інститут судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса (61177, м. Харків, вул. Золочівська, 8-А).

На вирішення експертам поставлено наступні питання:

Чи відповідають фактичні види, обсяги і вартість виконаних робіт та фактично використаних матеріалів та їх якість за договором про закупівлю робіт від 13.10.2021 № 802 за об`єктом Капітального ремонту пров. Пластичного 8, 10 (внутрішньоквартальні дороги та тротуари), укладеним між Департаментом будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради та ТОВ "МІШЕМ", видам, обсягам, вартості робіт, використаних матеріалів та їх якості, передбачених проектно-кошторисною документацією, договірною ціною, нормативно-правовим актам у галузі будівництва, а також даним, зазначеним в Актах приймання виконаних робіт, складеними ТОВ "МІШЕМ", у т.ч. враховуючи гарантійний строк та строк експлуатації? Якщо не відповідають, то в чому полягає невідповідність?

Чи відповідають фізико-хімічні властивості кернів (вирубок) отриманих із верхнього шару асфальтобетонного покриття, використаного в процесі робіт по об`єкту Капітального ремонту пров. Пластичного 8, 10 (внутрішньоквартальні дороги та тротуари), враховуючи гарантійний строк та строк експлуатації дороги, вимогам ДСТУ Б В.2.7- 119-2011, зазначених в Актах приймання виконаних робіт, складеними ТОВ "МІШЕМ"? Якщо не відповідає, то в чому полягає невідповідність?

Вилучення зразків верхнього шару асфальтобетонного покриття (кернів) по об`єкту Капітального ремонту пров. Пластичного 8, 10 (внутрішньоквартальні дороги та тротуари) провести із залученням судових експертів, спеціалістів експертних та/або лабораторних установ відповідно до вимог ДБН В.2.3-4:2015 та ДСТУ Б В.2.7-319:2016.

Яка вартість фактично виконаних ТОВ "МІШЕМ" робіт та використаних матеріалів на підставі договору від 13.10.2021 № 802, відповідно до акту приймання виконаних будівельних робіт б/н та б/н?

Чи не завищена вартість виконаних ТОВ "МІШЕМ" робіт та використаних матеріалів на підставі договору від 13.10.2021 № 802, відповідно до акту приймання виконаних будівельних робіт б/н та б/н?

Попереджено експерта про передбачену кримінальну відповідальність за статтями 384,385 Кримінального кодексу України.

Провадження у справі №922/2956/24 зупинено.

В обґрунтування вказаної ухвали місцевий господарський суд, із посиланням на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 16 квітня 2025 року у справі №922/1834/24, зазначив, що експертиза, про призначення якої ставить питання відповідач, спрямована на встановлення (підтвердження або спростування) обставин щодо якості виконаних робіт, що на думку Заявника може вплинути на обов`язок останнього сплатити заявлену позивачем суму, тобто пов`язана із визначеною ч. 2 ст.98 та ч. 1 ст. 99 ГПК України необхідністю застосування спеціальних знань під час розгляду справи господарським судом.

ТОВ "Мішем" з ухвалою господарського суду Харківської області не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 08.05.2025 у справі №922/2956/24 та направити справу для продовження розгляду до першої інстанції.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.06.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мішем» було задоволено, ухвалу Господарського суду Харківської області від 08.05.2025 у справі №922/2956/24 скасовано, а справу №922/2956/24 направлено до Господарського суду Харківської області для подальшого розгляду.

Ухвалою від 08.08.2025 провадження у справі № 922/2956/24 поновлено, а підготовче засідання призначено на 28 серпня 2025 року о 11:30.

Суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 18 вересня 2025 року о 11:15, про що постановлено ухвалу від 28.08.2025.

Представник Позивача у призначене судове засідання не з`явився. 15.09.2025 року подав до суду додаткові пояснена (вх. № 21126), у якому просить суд врахувати, що постановами КГС ВС по справах 922/1836/24, 922/2954/24 по релевантним справам залишено без змін рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позову про стягнення коштів. Касаційний суд дійшов висновку, що наявних у справі доказів достатньо для ухвалення рішення про його задоволення. Таким чином, наявна усталена практика по вказаній категорії справ. Також подано заяву (вх. №21535 від 18.09.2025) про проведення засідання за відсутності представника Позивача.

Представник Відповідача у судовому засіданні, наданих поясненнях та відзиві проти позовних вимог заперечує у повному обсязі, оскільки позов є безпідставним, заявлені вимоги не відповідають дійсності, оскільки Позивачем не виконані вимоги договору щодо виконання повного обсягу робіт, що передбачено кошторисною документацією. Представник Відповідача зазначає, що умовами п. 1.1. Договору, Підрядник був зобов`язаний виконати роботи з Капітального ремонту пров. Пластичного 8, 10 (внутрішньоквартальні дороги та тротуари); ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 (за відповідним кодом ЄЗС: ДК 021:2015: 45233000-9 Будівництво, влаштування фундаменту та покриття шосе, доріг) відповідно до проєктно-кошторисної документації та тендерної документації, а Замовник прийняти ці роботи та оплатити їх. При цьому, пунктом 1.2. Договору передбачено, що кількісні характеристики виконуваних за цим договором робіт визначаються відповідно до проєктно-кошторисної документації, 1 робота. Ціна Договору встановлена у п. 3.1., де зазначено, що вона становить 5 131 119,60 грн., в тому числі ПДВ 855 181,60 грн. Представник Відповідача зазначає, що будь-яких додаткових угод до договору про закупівлю робіт № 802 від 13.10.2021 щодо зменшення обсягу виконання робіт не укладалося, тобто сторони не погоджували ніяких змін обсягів виконання робіт та їх загальної вартості, а умовами договору про закупівлю робіт № 802 від 13.10.2021 у справі № 922/2956/24 не передбачено авансові чи поетапні проміжні платежі до виконання повного обсягу робіт та належної якості. Згідно кошторису вбачається, що ним визначено кошторисну вартість будівництва при цьому не змінюється кількісні характеристики виконуваних за цим договором робіт, тобто кінцевий результат закупівлі 1 робота, як це передбачено п. 1.2.

Відповідач посилається на те, що при порівнянні об`ємів робіт, що вказані у Локальному кошторисі на будівельні роботи № 02-001-001 до Договору № 802 від 13.10.2021 та Акті приймання виконаних будівельних робіт б/н та б/д, що міститься у додатках до позовної заяви виявлені розбіжності у виконанні робіт, що наведені у додатку до Доповідної записки від 27.08.2024.

Суд наголошує, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. Загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи та хід її розгляду.

Такі принципи господарського судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі, реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються у справі та стосуються їхніх інтересів, а також право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення (відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №909/595/21).

Так, Відповідач своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, відзиви на позов не надав, будь-яких заяв або пояснень по суті спору на адресу суду не надходило.

В силу приписів ст. 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є розумність строків розгляду справи судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 10, 11 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

З врахуванням вказаних приписів чинного законодавства та з огляду на фактичні обставини справи суд констатує, що вчинив всі необхідні та можливі заходи для належного повідомлення сторін про дату, час та місце судового засідання по даній справі, їм надана можливість скористатись своїми процесуальними правами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України, в тому числі судом дотримано під час розгляду справи обумовлені чинним законом процесуальні строки для звернення учасників справи із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував на необхідність дотримання принципу розумності тривалості провадження.

Так, у рішення "Вергельський проти України" ЄСПЛ вказав, що розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів.

Враховуючи вищевказане суд вважає, що учасники процесу були належним чином повідомлений судом про розгляд спору за їх участю. В той же час, вони не були позбавлений можливості скористатися вільним доступом до електронного реєстру судових рішень в Україні, в силу статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" та ознайомитися з ухвалами Господарського суду Харківської області та визначеними у ній датами та часом розгляду даної справи та забезпечити представництво його інтересів в судових засіданнях.

Суд приймає до уваги, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів, надано достатньо часу для підготовки до судового розгляду справи.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Таким чином, оскільки судом вчинені всі необхідні визначені процесуальним законом вимоги щодо повідомлення сторін, суд визнає, що сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи, як того вимагають приписи ст.ст.6, 120, 242 ГПК України, однак не скористався своїми правами на подання пояснень, доказів, заперечень на позов та участь у судовому засіданні.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Таким чином, вбачається, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

З`ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд установив такі обставини.

13.10.2021 між ТОВ "МІШЕМ" (Підрядник) та Департаментом будівництва та шляхового господарства (Замовник) укладено Договір про закупівлю робіт № 802, де підрядник зобов`язався виконати роботи з Капітального ремонту пров. Пластичного, 8, 10 (внутрішньоквартальних доріг та тротуарів); ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 (за відповідним кодом ЄЗС: ДК 021:2015: 45233000-9 Будівництво, влаштування фундаменту та покриття шосе, доріг) відповідно до проектно-кошторисної документації та тендерної документації, а замовник прийняти ці роботи та оплатити їх. (п. 1.1. Договору).

Сторони визначили в п. 1.2. Договору, що найменування робіт - Капітальний ремонт пров. Пластичного, 8, 10 (внутрішньоквартальних доріг та тротуарів); ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 (за відповідним кодом ЄЗС: ДК 021:2015: 45233000-9 Будівництво, влаштування фундаменту та покриття шосе, доріг).

В абзаці другому зазначеного пункту Договору сторони передбачили, що "Кількісні характеристики виконуваних за цим Договором робіт визначаються відповідно до проєктно-кошторисної документації, 1 робота."

Ціна договору про закупівлю робіт від 13.10.2021 № 802 становить 5.131.119,60 грн, в тому числі ПДВ - 855.186,60 грн (пункт 3.1 Договору).

Відповідно до пункту 4.1 Договору розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником на підставі актів виконаних робіт (№ КБ-2в, КБ-3), підписаних уповноваженими представниками сторін.

Пунктом 4.2 цього Договору передбачено, що розрахунки здійснюються у формі післяплати протягом 90 календарних днів з моменту підписання документів, зазначених у пункті 4.1 договору, у разі якщо відповідні бюджетні кошти надійшли на рахунок Замовника.

Згідно з пунктом 4.7 Договору замовник приймає виконані роботи на підставі акта виконаних робіт (№ КБ-2в, КБ-3), підписаного уповноваженими представниками сторін, та документа про проведення випробування якості асфальтобетонного покриття. Акт виконаних робіт передається підрядником уповноваженому представнику Замовника.

Відповідно до пункту 4.8 цього Договору розрахунки за виконані роботи здійснюються Замовником в міру надходження коштів. Такі умови фінансування виключають пред`явлення штрафних санкцій щодо оплати робіт.

Пунктом 5.3 Договору передбачено, що Підрядник зобов`язаний виконувати роботи відповідно до вимог будівельних норм та правил, графіків виконання робіт та положень Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 № 668.

Відповідно до пункту 5.5 Договору Замовник або залучена замовником особа здійснює контроль та технічний нагляд за якістю, обсягами та вартістю ремонту об`єкта, відповідністю виконаних робіт будівельним нормам та правилам, а матеріалів, виробів і конструкцій державним стандартам і технічним умовам.

Згідно з пунктом 5.7 цього Договору приймання-передача в експлуатацію закінчених робіт (об`єкта ремонту) буде виконуватися згідно з вимогами Загальних умов, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 № 668, постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 та інших нормативних актів, що регламентують приймання закінчених об`єктів в експлуатацію.

Підпунктами 6.1.1, 6.1.2, 6.1.3.1 Договору встановлено, що Замовник зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі сплачувати за виконані роботи; приймати виконані роботи згідно з актом виконаних робіт (№ КБ-2в, КБ-3); своєчасно та в повному обсязі сплачувати за виконані роботи тільки після підписання Замовником актів виконаних робіт (№ КБ-2в, КБ-3).

Пунктом 6.2 цього договору передбачено, що Замовник має право, зокрема: - зменшувати обсяги виконання робіт та загальну вартість цього договору залежно від реального фінансування видатків. У такому разі сторони вносять відповідні зміни до цього договору (підпункт 6.2.3); - повернути Підряднику акти виконаних робіт (№ КБ-2в, КБ-3) без здійснення оплати в разі неналежного оформлення документів (відсутність печатки, підписів тощо) (підпункт 6.2.4).

Згідно з пунктом 6.3 цього Договору Підрядник зобов`язаний забезпечити виконання робіт у строки, встановлені цим договором.

Відповідно до пункту 6.4 Договору Підрядник має право, зокрема: - на дострокове виконання робіт за письмовим погодженням замовника (підпункт 6.4.2); - своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за виконані роботи тільки після підписання Замовником актів виконаних робіт (№ КБ-2в, КБ-3) (підпункт 6.4.4.1).

Пунктом 10.1 Договору передбачено, що договір про закупівлю укладається та набирає чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2022, а в частині розрахунків до повного виконання зобов`язань за цим договором.

Пунктом 11.2 Договору встановлено, що зміни договору здійснюються згідно з чинним законодавством України з обов`язковим складанням письмової додаткової угоди.

Як вбачається з матеріалів справи, додатковими угодами до Договору про закупівлю робіт від 13.10.2021 № 802 строки виконання робіт та інші умови договору неодноразово змінювалися.

Додатковою угодою № 1 від 15.12.2021 до договору про закупівлю робіт №802 від 13.10.2021 внесені зміни, зокрема, розділ IV «Порядок здійснення оплати» викладено у новій редакції: «Фінансування робіт здійснюється у 2021 році згідно «Програми розвитку і реформування житлово-комунального господарства м. Харкова на 2011-2025 рр.», затвердженою рішенням 49 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.10.2010 року № 328/10 (зі змінами) і складає 0,00 грн., в т.ч. ПДВ 0,00 грн. за рахунок коштів бюджету Харківської міської територіальної громади».

Додатковою угодою № 2 від 18.02.2022 до договору про закупівлю робіт №802 від 13.10.2021 внесені зміни, зокрема, розділ IV «Порядок здійснення оплати» викладено у новій редакції: «Фінансування робіт здійснюється у 2022 році згідно «Програми розвитку і реформування житлово-комунального господарства м. Харкова на 2011-2025 рр.», затвердженою рішенням 49 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 27.10.2010 року № 328/10 (зі змінами) і складає 5 131 119,60 грн., в т.ч. ПДВ 855 186,60 грн. за рахунок коштів бюджету Харківської міської територіальної громади».

Додатковою угодою № 3 від 21.10.2022 до договору про закупівлю робіт №802 від 13.10.2021 внесені зміни зокрема, у розділ V. Виконання робіт, п. 5.1 викладено у новій редакції «5.1. Строк виконання робіт: до 31 грудня 2023 р. Початок робіт: жовтень 2021 року. Завершення робіт: грудень 2023 року, згідно графіка виконання робіт.» та у розділ Х. Строк дії Договору, п. 10.1.1 викладено у новій редакції: «10.1. Договір про закупівлю укладається та набирає чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2023 року, а в частині розрахунків до повного виконання зобов`язань за цим Договором.»

Додатком № 2 до додаткової угоди № 3 від 21.10.2022 до Договору «Календарний графік виконання робіт» передбачено виконання робіт протягом 2023 року на загальну кошторисну вартість 5 131 119,60 грн.

Позивач посилався на те, що на виконання умов Договору про закупівлю робіт від 13.10.2021 № 802 роботи з капітального ремонту на про. Пластичного, 8, 10 (внутрішньоквартальних доріг та тротуарів) на суму 4.466.743,20 грн виконані. 28.12.2023 акт виконаних робіт разом з іншими актами вручено безпосередньо замовнику, а також додатково 29.12.2023 направлено йому засобами поштового зв`язку. Відповідач будь-яких заперечень на вказаний акт не надавав.

На думку позивача, 90-денний строк оплати за договором почав свій перебіг на наступний день після отримання актів виконаних робіт, тобто з 29.12.2023 (оскільки жодних заперечень щодо актів відповідач не висловлював та ще до їх вручення роботи прийняті представником технічного нагляду, тому відповідач не потребував додаткового часу на опрацювання документів). Відтак, за твердженням Позивача, строк оплати за договором настав 28.03.2024.

08.04.2024 Позивач направив запит щодо підтвердження факту виконання робіт та обґрунтування причин непідписання актів. 25.04.2024 аналогічний запит позивач направив повторно.

Натомість, обидва запити Відповідач проігнорував, а кошти в сумі 4.466.743,20грн не сплатив, що і стало підставою для звернення ТОВ «Мішем» до господарського суду із зазначеним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 838 ЦК України, підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 838 ЦК України, генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов`язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов`язку.

Також, частиною 1 ст. 853 ЦК України визначено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Згідно з ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Статтею 857 Цивільного кодексу України передбачено, що робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру.

Відповідно до частин 1, 2 статті 882 Цивільного кодексу України, замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття. Замовник організовує та здійснює прийняття робіт за свій рахунок, якщо інше не встановлено договором. У прийнятті робіт мають брати участь представники органів державної влади та органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених законом або іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України встановлено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до пункту 4.1 Договору розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником на підставі актів виконаних робіт (№ КБ-2в, КБ-3), підписаних уповноваженими представниками сторін. Пунктом 4.2 цього Договору передбачено, що розрахунки здійснюються у формі післяплати протягом 90 календарних днів з моменту підписання документів, зазначених у пункті 4.1 Договору, у разі якщо відповідні бюджетні кошти надійшли на рахунок Замовника.

Підпунктами 6.1.1, 6.1.2, 6.1.3.1 Договору встановлено, що Замовник зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі сплачувати за виконані роботи; приймати виконані роботи згідно з актом виконаних робіт (№ КБ-2в, КБ-3); своєчасно та в повному обсязі сплачувати за виконані роботи тільки після підписання Замовником актів виконаних робіт (№ КБ-2в, КБ-3).

Відповідач неодноразово стверджує, що обов`язок зі сплати виконаних робіт у Замовника виникає лише після виконання Підрядником всього переліку робіт, передбачених проектно-кошторисною документацією, за умови їх прийняття Замовником або відсутності обґрунтованих заперечень щодо їх прийняття.

Однак, суд вважає за доцільне врахувати позиції апеляційної та касаційної інстанції, щодо залишення без змін рішення судів попередніх інстанцій постановами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, про задоволення позову стосовно стягнення коштів з Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради за ідентичними договорами у справах №922/1836/24 від 03.09.2025 та 922/2954/24 від 10.09.2025, а тому, зазначені твердження не узгоджуються з умовами договору, враховуючи вищезазначену позицію Верховного Суду. А саме, відповідно пунктів 4.1., 4.2., 6.1.2. Договору, оплата робіт за цим Договором здійснюється по факту їх виконання підрядником, яке оформлене відповідним актом приймання-передачі протягом 90 (дев`яноста) календарних днів з моменту підписання такого акту. При цьому, жодною умовою Договору не передбачено застереження, що така оплата здійснюється лише після виконання підрядником всього комплексу робіт, передбачених договором.

Отже, у разі відмови Замовника підписати акт приймання-передачі виконаних робіт підставою для нездійснення оплати виконаних за цим актом робіт може бути лише наявність недоліків (недоробок та дефектів) таких робіт при їх прийнятті, про що складається акт відповідно до пункту 4.9. Договору або ж акт приймання-передачі виконаних робіт може бути визнано недійсним в порядку 4 статті 882 ЦК України, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акту визнані судом обґрунтованими.

У постановах Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №911/1981/20, від 20.04.2021 у справі №905/411/17, від 17.03.2021 у справі №910/11592/19 зроблено правовий висновок про те, що передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акту і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 18.08.2021 у справі №910/18384/20 про стягнення плати за виконані підрядні роботи за аналізом норм статей 837, 882 Цивільного кодексу України дійшов висновку, що нормами чинного законодавства передбачено обов`язок замовника здійснити оплату фактично виконаних підрядником робіт.

Верховний Суд у вказаній постанові у справі №910/18384/20 також дійшов висновку: якщо позивач як підрядник фактично виконав відповідні роботи і надіслав замовнику акти приймання - виконання будівельних робіт, які останній отримав під час розгляду справи про стягнення з нього коштів за виконані за цими актами роботи (до винесення рішення у справі) і під час розгляду справи не надав доказів їх оплати чи мотивованої відмови від їх підписання, а строк здійснення оплати за ними настав, то заявлена позивачем вимога про стягнення коштів за виконані роботи за вказаними актами повинна розглядатись судами, на підставі чого суди повинні ухвалити рішення про стягнення чи відмову у стягненні коштів за виконані роботи, в залежності від наявних у справі доказів щодо фактичного виконання робіт підрядником, зазначених ним у відповідних актах.

Також Верховний Суд у постановах від 24.10.2018 у справі № 910/2184/18, від 16.09.2019 у справі №921/254/18, від 15.10.2019 у справі № 921/262/18 дійшов висновку про те, що статтю 882 Цивільного кодексу України треба розглядати у системному зв`язку з іншими положеннями Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини підряду, зокрема з положеннями частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України, яка визначає, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник у порушення вимог статей 853, 882 Цивільного кодексу України безпідставно ухиляється від прийняття робіт, не заявляючи про виявлені недоліки чи інші порушення, які унеможливили їх прийняття, то нездійснення ним оплати таких робіт є відповідно порушенням умов договору і вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.

Згідно зі ст. 13 ЦК України, визначивши межі здійснення цивільних прав, закон встановлює, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов`язків. Таким чином, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.

Звертаючись до категорії стандарту доказування, суд відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (див. постанови Верховного Суду від 09.08.2022 у справі № 902/1038/21, від 25.06.2020 у справі N 924/233/18, від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). При цьому, важливим стає те, не скільки доказів буде надано за кількістю, а їх змістовна вага, тобто домінування не у кількісному, а у якісному вимірі.

Суд ще раз звертає увагу, що всім учасникам справи було надано достатньо часу для здійснення свого процесуального обов`язку шляхом подання пояснень чи заперечень з посиланням на певні докази.

Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Суд безпосередньо застосовує Конституцію України, якщо зі змісту норм Конституції не випливає необхідності додаткової регламентації її положень законом або якщо закон, який був чинним до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй.

Якщо зі змісту конституційної норми випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом, суд при розгляді справи повинен застосувати тільки той закон, який ґрунтується на Конституції і не суперечить їй.

Зокрема, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" (далі - ЄСПЛ) та пункті 23 рішення ЄСПЛ "Гурепка проти України № 2" наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Суд вважає за можливе у виниклих правовідносинах за суттю спору застосувати принцип справедливості визначений на законодавчому рівні у межах ч. 1 ст. 2 ГПК України.

На єдність права і справедливості неодноразово вказував і Конституційний Суд України. Зокрема, у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 зазначено: "із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі". "Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права" (Рішення КСУ від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Окрім того, принцип справедливості поглинається напевно найбільшим за своєю "питомою вагою" принципом верховенства права, який також чітко зафіксований у новітніх кодексах. Лише додержання вимог справедливості під час здійснення судочинства дозволяє характеризувати його як правосуддя. Цю думку можна, зокрема, простежити і в рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003: "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах".

Суд наполягає на застосуванні принципу справедливості (ст. 2 ГПК України) замість закону (praeter legem) і всупереч закону (adversus legem). Адже трапляються випадки, коли несправедливі нормативно-правові акти з`являються внаслідок "помилок" законодавця. Інша ситуація може мати місце тоді, коли застосування нормативно-правового акту в конкретній ситуації у сукупності з іншими істотними обставинами справи стає настільки несумісним зі справедливістю, що унеможливлює його застосування в розумінні здорового глузду.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на Постанову Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року по справі №521/17654/15-ц. Верховний Суд яскраво демонструє, що принцип справедливості кореспондує з принципом добросовісності.

Також, суд звертає увагу на Постанову Великої Палати Верховного Суду по справі №607/4316/17-ц від 25.03.2019. У вказаній Постанові суд застосував недискримінаційний підхід та принцип неупередженості (Рішення Конституційного Суду України в рішенні від 2 листопада 2004 р. № 15-рп/2004у), який також підлягає застосуванню судом у справі, що розглядається.

Свого часу, Верховний Суд застосував західну доктрину "Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав)", у вирішенні договірного спору, який тлумаченні умов договору (Постанови ВС по справам № №753/11000/14-ц, № 910/16011/17).

Обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склались.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" та частини четвертої статті 11 ГПК України чинної редакції суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасіу проти Греції" національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнецов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України"), з якої випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, зокрема, відповідно до п. 58 Рішення ЄСПЛ по справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10 лютого 2010 року визначено, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року), більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (параграф 32 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі "Роуз Торія проти Іспанії", параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії", параграф 32).

Зазначені тези знаходять своє підтвердження і у Постанові Верховного суду від 28 березня 2017 року по справі №800/527/16.

У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна із сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматись принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який, серед іншого, передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року).

Суд, також нагадує, що концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном".

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З підстав викладеного та наявною загрозою, у зв`язку зі збройною агресією збоку рф, на підставі чого введено в Україні воєнний стан, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, великий обсяг роботи покладений на суди, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого ст. 238 ГПК України, а тому повний текст рішення Господарського суду Харківської області від 18 вересня 2025 року у справі №922/2956/24 складено за межами ст. 238 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 130, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247 - 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради (61003, місто Харків, Конституції Майдан, будинок, 7; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МІШЕМ" (08130, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, село Петропавлівська Борщагівка, вулиця Львівська , будинок 3, офіс 46; ) заборгованість за договором про закупівлю робіт №802 від 13.10.2021 в сумі 4 466 743,20 грн.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Повне рішення складено "01" жовтня 2025 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду з урахуванням положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою.

Суддя І.П. Жигалкін