ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2025 р. м. Київ Справа №911/2675/24

За позовом Заступника керівника Київської обласної прокуратури (01601, м. Київ, бульв. Лесі Українки, 27/2) в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації (01196, м. Київ, площа Лесі Українки, 1)

до 1) Поліської селищної ради (07053, Київська обл., Вишгородський р-н, смт Красятичі, вул. Воздвиженська, 81)

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок Полісся» (07201, Київська обл., Вишгородський р-н, смт Іванків, вул. Поліська, буд. 107А)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» (07201, Київська обл., смт.Іванків, вул.І.Проскури, 24)

про визнання недійсним рішення, договору оренди, скасування державної реєстрації

Суддя Третьякова О.О.

Секретар судового засідання Самусь В.С.

Представники:

прокурор: Лук`янчук А.В.

від позивача: не з`явився

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2: Лукашевич С.М.

від третьої особи: не з`явився

Обставини справи:

Заступник керівника Київської обласної прокуратури (далі прокурор) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації (далі позивач, КОДА) до Поліської селищної ради (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок Полісся» (далі відповідач-2, ТОВ «Світанок Полісся») про усунення перешкод власнику державі в особі Київської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером :04:006:0001 шляхом визнання рішення Романівської сільської ради від 13.07.2020 №301-55-VII недійсним; скасування рішення державного реєстратора, індексний номер 53207245 від 20.07.2020 про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за Романівською сільською радою із припиненням речових прав щодо неї; визнання недійсним договору оренди вказаної земельної ділянки, укладеного 13.07.2020 між Романівською сільською радою та відповідачем-2; скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :04:006:0001 частково накладається на землі державного лісового фонду, спірним рішенням Романівської сільської ради від 13.07.2020 №301-55-VII (правонаступником якої є Поліська селища рада відповідач-1) вказана земельна ділянка лісогосподарського призначення незаконно відведена неуповноваженим органом та без згоди землекористувача в оренду відповідачу-2 з іншим цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Прокурор також зазначає, що спірне рішення державного реєстратора від 20.07.2020 про внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за Романівською сільською радою прийнято за відсутності акту-приймання-передачі спірної земельної ділянки, а також за відсутності рішення правонабувача майна про надання згоди на передачу об`єкта нерухомого майна та за відсутності рішення відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності. Також прокурор посилається на те, що реорганізація КСП «Світанок» шляхом перетворення у СТОВ «Світанок», а в подальшому у ТОВ «Світанок Полісся» не відбулася, оскільки 15.04.2020 мала місце реєстрація нової юридичної особи - ТОВ «Світанок Полісся», а тому земельна ділянка могла бути передана в оренду ТОВ «Світанок Полісся» лише за результатами земельних торгів. З наведених підстав прокурор, посилаючись на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17, від 04.02.2020 у справі №911/3897/17, від 10.06.2020 у справі №366/3242/17, від 19.01.2022 у справі №363/2877/18 тощо, зазначає, що належним способом захисту порушеного права є пред`явлення негаторного позову до відповідачів з метою усунення перешкод, які останні створюють власнику, шляхом повернення спірної земельної ділянки державі. В обґрунтування підстав для представництва інтересів держави прокурором прокурор посилається на те, що розпорядження земельними ділянками державної власності лісогосподарського призначення покладено на Київську обласну державну адміністрацію, яка не вживає заходи цивільно-правового характеру щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.10.2024 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі №911/2675/24 за правилами за правилами загального позовного провадження, встановлено учасникам справи процесуальні строки для реалізації їхніх процесуальних прав на подання заяв по суті справи, підготовче засідання призначено на 31.10.2024. Ухвала суду від 10.10.2024 про відкриття провадження у справі доставлена учасникам справи в їхні електронні кабінети ЄСІТС.

У підготовче засідання 31.10.2024 з`явився прокурор, не з`явилися позивач та відповідачі, протокольною ухвалою підготовче засідання відкладено на 28.11.2024. Про відкладення підготовчого засідання учасників справи повідомлено ухвалою суду від 31.10.2024, яка доставлена в електронні кабінети ЄСІТС.

28.11.2024 до Господарського суду Київської області від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач-2 проти позовних вимог заперечив. Відповідач-2 зазначив, що відповідно до державного акта на право постійного користування землею ІІ-КВ №001203 від 22.05.2000 колективному сільськогосподарському підприємству «Світанок» було надано право постійного користування 561,6 га землі в межах Орджонікідзевської (Романівської) сільської ради Поліського району. КСП «Світанок» було припинено у спосіб його перетворення у СТОВ «Світанок», а з 01.01.2019 спірна земельна ділянка перейшла до комунальної власності територіальної громади у силу Закону від 10.07.2018 №2498-VIII. Відповідач-2 при цьому посилався на те, що прокурором не доведено, яким чином спірна земельна ділянка була передана у державну власність, та не доведений факт неправомірності проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за територіальною громадою Радинської сільської ради та розпорядження нею на користь ТОВ «Світанок Полісся» у спосіб укладання договору оренди щодо земельної ділянки, яка належить до земель комунальної власності, що свідчить про відсутність у Київської обласної державної адміністрації права розпоряджатись вказаною земельною ділянкою згідно вимог ст. 122 Земельного кодексу України. Відповідач-2 вважає безпідставними доводи прокурора стосовно відсутності правонаступництва між КСП «Світанок» та ТОВ «Світанок Полісся» (відповідачем-2), оскільки ТОВ «Світанок Полісся» було створене рішенням загальних зборів як правонаступник СТОВ «Світанок» у зв`язку з припиненням його діяльності шляхом ліквідації на підставі постанови Київського окружного адміністративного суду від 31.07.2013, а СТОВ «Світанок» було правонаступником КСП «Світанок». Відповідач-2 також зазначає, що звернення прокурора до суду з даним позовом з вимогами про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є неналежним способом захисту.

У підготовче засідання 28.11.2024 з`явився відповідач-2, інші учасники справи не з`явилися, від прокурора надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, протокольною ухвалою підготовче засідання відкладено на 16.01.2025. Про відкладення підготовчого засідання учасників справи повідомлено ухвалою суду від 28.11.2024, яка доставлена учасникам справи в їхні електронні кабінети ЄСІТС.

16.12.2024 до Господарського суду Київської області від прокурора надійшла відповідь на відзив відповідача-2 на позов. У відповіді на відзив прокурор повторив свою правову позицію у спорі про те, що спірна земельна ділянка частково накладається на землі державного лісового фонду та спірним рішенням Романівської сільської ради від 13.07.2020 №301-55-VII незаконно відведена неуповноваженим органом та без згоди землекористувача в оренду відповідачу-2 з іншим цільовим призначенням, а договір оренди укладений всупереч вимог законодавства.

27.12.2024 до Господарського суду Київської області від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач-1 проти позову заперечив. Разом із відзивом відповідач-1 подав до суду клопотання від 27.12.2024 про продовження пропущеного процесуального строку для подання відзиву.

16.01.2025 до Господарського суду Київської області від відповідача-2 надійшло заперечення на відповідь прокурора на відзив. У своєму запереченні відповідач-2 повторив свою правову позицію у справі про те, що спірна земельна ділянка є земельною ділянкою комунальної власності, право власності на яку зареєстровано за Романівською сільською радою. Разом із цим запереченням відповідач-2 подав до суду заяву від 16.01.2025 про продовження пропущеного процесуального строку для подання цього заперечення на відповідь на відзив.

Також 16.01.2025 до Господарського суду Київської області від відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, призначеного на 16.01.2025.

Крім того, 16.01.2025 до Господарського суду Київської області від прокурора надійшли додаткові письмові пояснення, які іменовані прокурором як «відповідь на відзив» та в яких прокурор зазначив, зокрема, те, що в позовній заяві та у відповіді на відзив прокурором була допущена технічна описка, а саме замість «Радинська сільська рада» необхідно читати вірно «Романівська сільська рада».

У підготовче засідання 16.01.2025 з`явились прокурор та позивач, відповідачі не з`явились, протокольною ухвалою підготовче засідання відкладено на 30.01.2025. Про відкладення підготовчого засідання учасників справи повідомлено ухвалою суду від 16.01.2024, яка доставлена учасникам справи в їхні електронні кабінети ЄСІТС.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.01.2025 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача-1 від 27.12.2024 про продовження процесуального строку на подання відзиву та відмовлено у задоволенні заяви відповідача-2 від 16.01.2025 про продовження процесуального строку на подання заперечення на відповідь на відзив. Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаного клопотання відповідача-1 від 27.12.2024 та вказаної заяви відповідача-2 від 16.01.2025 про продовження процесуальних строків, оскільки відповідне клопотання та заява були подані до суду вже після спливу самих процесуальних строків, що виключає можливість їх продовження, але не виключає можливості їх поновлення судом.

27.01.2025 до Господарського суду Київської області від відповідача-2 надійшли письмові пояснення, які за своєю суттю є запереченням на відповідь прокурора на відзив у справі, а також клопотання від 27.01.2025 про поновлення відповідачу-2 процесуального строку на подання заперечень на відповідь на відзив.

30.01.2025 до Господарського суду Київської області від прокурора надійшла заява про залучення до участі у справі №911/2675/24 Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

У підготовче засідання 30.01.2025 з`явились прокурор, позивач та відповідач-2, не з`явився відповідач-1. В підготовчому засіданні судом поновлено процесуальний строк на подання відповідачем-2 заперечень на відповідь на відзив. Протокольною ухвалою підготовче засідання відкладено на 20.02.2025.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.02.2025 залучено за заявою прокурора до участі у справі №911/2675/24 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» (надалі третя особа). Запропоновано третій особі надати суду письмові пояснення по суті справи №911/2675/24. Ухвала суду від 06.02.2025 про залучення третьої особи доставлена третій особі та іншим учасникам справи в їхні електронні кабінети ЄСІТС.

Підготовче засідання 20.02.2025 у справі не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Третьякової О.О. на лікарняному, ухвалою суду від 03.03.2025 підготовче засідання було призначено на 20.03.2025.

20.03.2025 та повторно 18.06.2025 до Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача.

В підготовче засідання 20.03.2025 учасники справи не з`явились, ухвалою суду від 20.03.2025 підготовче засідання відкладено на 17.04.2025. Ухвала суду від 20.03.2025 доставлена учасникам справи в їхні електронні кабінети ЄСІТС.

У підготовче засідання 17.04.2025 з`явилися позивач, прокурор та відповідач-2. Відповідач-1 та третя особа в підготовче засідання не з`явились, про поважні причини неявки суд не повідомляли. За наслідками з`ясування в підготовчому засіданні позицій учасників справи про можливість призначення справи до судового розгляду по суті суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу для судового розгляду по суті на 01.05.2025. Про призначення справи до судового розгляду по суті учасникам справи направлено ухвалу суду від 17.04.2025 в їхні електронні кабінети ЄСІТС.

В судове засідання 01.05.2025 та 05.05.2025 з`явилися позивач, прокурор та відповідач-2, які надали пояснення по суті справи. Відповідач-1 та третя особа в судове засідання не з`явились, про поважні причини неявки суд не повідомляли. В судовому засіданні протокольними ухвалами оголошувалась перерва відповідно на 05.05.2025 та 05.06.2025. Про оголошення перерв в судовому засіданні учасникам справи були направлені ухвали суду від 01.05.2025 та від 05.05.2025 відповідно.

В судове засідання 05.06.2025 з`явилися позивач та відповідач-2, інші учасники справи не з`явились, протокольною ухвалою судове засідання відкладалось на 19.06.2025. Про відкладення судового засідання учасникам справи в їхні електронні кабінети ЄСІТС направлена ухвала суду від 05.06.2025.

В судове засідання 19.06.2025 з`явилися прокурор та відповідач-2, які надали пояснення по суті справи. Позивач, відповідач-1 та третя особа в судове засідання не з`явились. Судом при цьому враховано, що 20.03.2025 та повторно 18.06.2025 позивач подавав суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Водночас відповідач-1 та третя особа в судові засідання у цій справі не з`являлись, про поважні причини неявки суд не повідомляли, клопотань про відкладення розгляду справи також не заявляли. Тому неявка позивача, відповідача-1 та третьої особи відповідно до частини 1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає розгляду справи по суті.

Щодо повідомлення відповідача-1 та третьої особи про розгляд справи суд також зазначає, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 10.07.1984 у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави-учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 ст.6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.

За приписами частини 1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Відповідно до частини 1 ст.2 та частини 1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідач-1 та третя особа були повідомлені про наявність справи №911/2675/24, оскільки отримували усі ухвали суду у цій справі в їхні електронні кабінети ЄСІТС. Крім того, відповідач-1 та третя особа не були позбавлені права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалами суду у даній справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Враховуючи викладене, дійшов висновку про можливість розгляду справу за відсутності позивача, відповідача-1 та третьої особи, яких суд неодноразово повідомляв про розгляд справи та які були обізнані про розгляд зазначеної справи судом.

За результатами з`ясування обставин справи, перевірки їх доказами та проведення судових дебатів у відкритому судовому засіданні 19.06.2025 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення у цій справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, проаналізувавши позовні вимоги та заперечення проти них, усні та письмові пояснення учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, оцінивши наявні докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд

встановив:

Колективному сільськогосподарському підприємству «Світанок» було надано право постійного користування 1265,6 га землі для товарного сільськогосподарського виробництва в межах Радинської сільської ради Поліського району Київської області, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 001203 від 22.05.2000.

Також, Колективному сільськогосподарському підприємству «Світанок» було надано право постійного користування 561,6 га землі для товарного сільськогосподарського виробництва в межах Орджонікідзевської (Романівської) сільської ради Поліського району Київської області, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 001201 від 22.05.2000.

Рішенням Романівської сільської ради Поліського району від 13.07.2020 №301-55-VII «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка перебуває у ТОВ «Світанок Полісся» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка перебуває в ТОВ «Світанок Полісся» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Романівської сільської ради, а також передано в оренду земельну ділянку площею 9,2866 га (кадастровий номер :04:006:0001) терміном на 49 років.

13.07.2020 між Романівською сільською радою Поліського району (правонаступником якої є Поліська селищна рада відповідач-1) в якості орендодавця та Товариством з обмеженою відповідальністю «Світанок Полісся» (відповідач-2) в якості орендаря було укладено договір оренди землі, надалі договір оренди.

Відповідно до пункту 1 цього договору оренди орендодавець надає згідно з рішенням Романівської сільської ради від 13.07.2020 №301-55-VII, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,2866 га з кадастровим номером :04:006:0001, розташовану на території Романівської сільської ради Поліського району Київської області.

Згідно з пунктом 8 договору оренди цей договір укладено на 49 років.

Між Романівською сільською радою Поліського району та Товариством з обмеженою відповідальністю «Світанок Полісся» було підписано акт приймання-передачі земельної ділянки, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у своє користування на 49 років вказану земельну ділянку з кадастровим номером :04:006:0001, загальною площею 9,2866 га, яка знаходиться на території Романівської сільської ради Поліського району Київської області.

20.07.2020 державним реєстратором Виконавчого комітету Березанської міської ради Бриковим Олександром Сергійовичем на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 №5245-VI зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку з кадастровим номером :04:006:0001 площею 9,2866 га за Романівською сільською радою (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером: 53207245 від 20.07.2020). Вказана обставина підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (інформаційна довідка від 15.08.2024 №39107822 копія міститься в матеріалах справи №911/2675/24).

Також, 20.07.2020 державним реєстратором Виконавчого комітету Березанської міської ради Бриковим Олександром Сергійовичем на підставі договору оренди землі б/н від 13.07.2020, укладеного між Романівською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Світанок Полісся», зареєстровано право оренди на вказану земельну ділянку з кадастровим номером :04:006:0001 площею 9,2866 га строком на 49 років за Товариством з обмеженою відповідальністю «Світанок Полісся». Вказана обставина також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (інформаційна довідка від 15.08.2024 №39107822).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №715-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області» визначено адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Київської області. Згідно з додатком до вказаного розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №715-р територія Романівської територіальної громади увійшла до складу території Поліської територіальної громади з адміністративним центром у смт Крясятичі.

17.02.2021 здійснено державну реєстрацію припинення юридичної особи Романівської сільської ради () в результаті її реорганізації шляхом приєднання до Поліської селищної ради, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Із наведеного випливає, що Поліська селищна рада (відповідач-1) на підставі підпункту 4 пункту 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є правонаступником розформованої Романівської селищної ради.

Як випливає із рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2021 у справі №911/839/21, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2022, у межах справи № 911/839/21 розглядались позовні вимоги Керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області до Поліської селищної ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок Полісся» про визнання недійсним рішень та договорів оренди землі, зокрема і щодо спірної земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0001.

У вказаних судових актах в межах справи № 911/839/21 встановлено, що КСП «Світанок» припинило своє існування та право постійного користування на земельні ділянки 01.01.2002 і відповідно до Статуту ТОВ «Світанок Полісся» (), затвердженого протоколом №1 від 08.04.2020 установчих зборів засновників, ТОВ «Світанок Полісся» є правонаступником Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок» ().

Листом від 22.05.2024 №03-607, адресованим Київській обласній прокуратурі, Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання (ВО «Укрдержліспроект») надало витяг з картографічної бази даних лісовпорядкування з нанесеними межами кварталів Радинського, Стещанського та Зеленополянського лісництв ДП «Поліський лісгосп» відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2014 року, а також кварталів ДП СЛП «Київоблагроліс» Північний агролісгосп Поліського лісництва відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2019 року та межами їх таксаційних виділів і межами земельних ділянок, що нанесені згідно з наданими каталогами координат. Також, у вказаному листі ВО «Укрдержліспроект» повідомляло, що інформація про межі лісокористувачів за матеріалами лісовпорядкування з 1990 року в ВО «Укрдержліспроект» відсутня.

До вказаного листа від 22.05.2024 №03-607 доданий, зокрема витяг з картографічної бази даних ДП СЛП «Київоблагроліс» Північний агролісгосп Поліського лісництва частини кварталу №12 з нанесеними земельними ділянками за наданими координатами, зокрема земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0001.

Листом від 30.05.2024 №210, адресованим Київській обласній прокуратурі, Державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» (третя особа, ДП СЛП «Київоблагроліс») повідомило про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:006:0001 частково накладається на квартал №12 Поліського агролісництва підприємства. Також, у вказаному листі ДП СЛП «Київоблагроліс» повідомляло, що передача вказаному підприємству в постійне користування земельних ділянок лісогосподарського призначення на території Вишгородського району Київської області підтверджується наказом Київського обласного та м.Києву Управління лісового та мисливського господарства від 08.09.2022 №48.

До вказаного листа додано, зокрема, копію наказу Київського обласного по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 08.09.2022 №48 «Про затвердження матеріалів лісовпорядкування ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс».

В обґрунтування поданого ним у цій справі №911/2675/24 негаторного позову прокурор посилається на незаконне зайняття відповідачами земельної ділянки державного лісового фонду, з огляду на що прокурор просить суд усунити перешкоди власнику державі в особі Київської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею шляхом визнання недійсним рішення Романівської сільської ради Поліського району від 13.07.2020 №301-55-VII, скасування рішення державного реєстратора індексний номер 53207245 від 20.07.2020 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за Романівською сільською радою та визнання недійсним договору оренди земельною ділянки, який укладено 13.07.2020 між Романівською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Світанок Полісся».

Київська обласна державна адміністрація (позивач) під час розгляду цієї справи №911/2675/24 підтримала позовні прокурора.

Відповідачі (Поліська сільська рада та ТОВ «Світанок Полісся») проти позовних вимог у цій справі заперечували, посилаючись на недоведеність позовних вимог та неналежний спосіб захисту права.

Третя особа (ДП СЛП «Київоблагроліс») правом на подання пояснень суду у справі не скористалась.

Аналізуючи доводи прокурора та надані ним докази щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави за цим позовом, суд враховує, що згідно з частинами 3 та 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно із частиною четвертою статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу другого частини п`ятої статті 53 Господарського процесуального кодексу України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Отже, встановлена законом умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову, спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до наданих прокурором у цій справі доказів Київська обласна прокуратура зверталась із листами від 07.06.2024 №15-1-457 вих-24 та від 22.06.2024 №15/1-687 вих-24 до Київської обласної державної адміністрації, в якому прокуратура повідомляла про наявність підстав для визнання незаконними, зокрема рішення Романівської сільської ради Поліського району від 13.07.2020 №301-55-VII та укладеного на його підставі договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0001, а також на необхідність скасування реєстрації вказаної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та реєстрації права комунальної власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Прокуратура при цьому також просила Київську обласну державну адміністрацію надати інформацію про те, чи вживались нею заходи, спрямовані на захист інтересів держави з метою повернення у державну власність вказаної земельної ділянки, або повідомити про неможливість звернення до суду з вказаного питання.

У відповідь на лист прокурора від 07.06.2024 №15-1-457 вих-24 Департамент містобудування та архітектури Київської обласної державної адміністрації за дорученням Київської обласної державної адміністрації (Київської обласної військової адміністрації) листом від 14.06.2024 р. № 553/31.01/31.02.01/2024 повідомив, що юридичне управління апарату Київської обласної державної адміністрації не вживало заходів цивільно-правового характеру та не зверталося до суду з позовом про повернення земельних ділянок лісогосподарського призначення.

Отже, суд констатує, що прокурор належним чином обґрунтував підстави для представництва ним інтересів держави в особі Київської обласної державної адміністрації (позивача) і подав даний позов з дотриманням вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Вирішуючи спір, в т.ч. надаючи оцінку позовним вимогам та запереченням про них, а також наданим учасниками справи доказам, суд зазначає, що до предмету доказування у даній справі входить, зокрема встановлення факту того, чи відносилась спірна земельна ділянка з кадастровим номером :04:006:0001 на момент прийняття Романівською сільською радою Поліського району рішення від 13.07.2020 №301-55-VII до земель лісогосподарського призначення державної власності, розпоряджатися якими могла тільки Київська обласна державна адміністрація (позивач) та користувачем якими є Державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс».

Так, відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України саме на відповідну сторону спору покладається тягар доведення обставин, на які ця сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень у спорі.

Водночас, статтею ст.13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно із ст.14 Конституції України, яка кореспондується з положеннями ст.1 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.373 Цивільного кодексу України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Також згідно із ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Із наведених положень статті 328 Цивільного кодексу України випливає презумпція правомірності набуття права власності на майно.

Відповідно до частини 2 ст. 3 Земельного кодексу України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, а саме станом на момент прийняття спірного у цій справі рішення Романівської сільської ради від 13.07.2020 №301-55-VII та укладення договору оренди від 13.07.2020), надалі Земельний кодекс України, земельні відносини, що виникають при використанні лісів регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення та землі лісогосподарського призначення.

Згідно із ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 55 Земельного кодексу України встановлено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Також відповідно до частини 2 ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті:

а) зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів;

в) окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках;

г) полезахисними лісовими смугами на землях сільськогосподарського призначення.

Згідно з частиною 1 ст. 56 Земельного кодексу України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств (частина 2 ст. 56 Земельного кодексу України.

Частиною 1 ст. 57 Земельного кодексу України встановлено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

За змістом статей 125 та 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 17 Лісового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі прийняття рішення про надання лісів у постійне користування обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами. (частина 3 ст. 17 Лісового кодексу України).

Натомість матеріали справи №911/2675/24 не містять рішення уповноважених органів про передачу в постійне користування Державному підприємству «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» (третя особа у справі) спірної земельної ділянки.

Також, матеріали цієї справи не містять доказів отримання Державним підприємством «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» державного акта або іншого документа на право постійного користування спірною земельною ділянкою.

Факт віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення державної власності, на думку прокурора, підтверджується відповідними планово-картографічні матеріалами лісовпорядкування, які у відповідності до положень п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України підтверджують їх перебування в користуванні державного спеціалізованого лісогосподарського підприємства.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України (в редакції на момент звернення прокурором до суду та подання до суду в якості доказів планово-картографічних матеріалів) визначено, що до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Таким чином, умовами, за яких право постійного користування земельною ділянкою може підтверджуватися планово-картографічними матеріалами, є доведеність факту передання земельної ділянки на користь відповідного державного (комунального) підприємства до набрання чинності Лісовим кодексом України або Земельним Кодексом України в залежності від дати виникнення права постійного користування, яку, однак, прокурором у цій справі не вказано.

Отже, оскільки Земельний кодекс України набрав чинності 01.01.2002, то посилатися на планово-картографічні матеріали, як на докази перебування спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення на праві постійного користування у Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» можливо у випадку встановлення факту, що земельна ділянка була передана відповідному державному підприємству до 01.01.2002.

Листом від 22.05.2024 №03-607, адресованим Київській обласній прокуратурі, Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання (ВО «Укрдержліспроект») надало витяг з картографічної бази даних лісовпорядкування з нанесеними межами кварталів Радинського, Стещанського та Зеленополянського лісництв ДП «Поліський лісгосп» відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2014 року, а також кварталів ДП СЛП «Київоблагроліс» Північний агролісгосп Поліського лісництва відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2019 року та межами їх таксаційних виділів і межами земельних ділянок, що нанесені згідно з наданими каталогами координат. Також, у вказаному листі ВО «Укрдержліспроект» повідомляло, що інформація про межі лісокористувачів за матеріалами лісовпорядкування з 1990 року в ВО «Укрдержліспроект» відсутня.

До вказаного листа від 22.05.2024 №03-607 доданий, зокрема витяг з картографічної бази даних ДП СЛП «Київоблагроліс» Північний агролісгосп Поліського лісництва частини кварталу №12 з нанесеними земельними ділянками за наданими координатами, зокрема земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0001.

Проте, вказаний лист від 22.05.2024 №03-607 та витяг, на які посилається прокурору спорі, не підтверджує факт перебування спірної земельної ділянки у постійному користуванні Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» або іншого лісогосподарського підприємства до 01.01.2002, оскільки складений відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2019 року.

Листом від 30.05.2024 №210, адресованим Київській обласній прокуратурі, Державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» (третя особа, ДП СЛП «Київоблагроліс») повідомило про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:006:0001 частково накладається на квартал №12 Поліського агролісництва підприємства. Також, у вказаному листі ДП СЛП «Київоблагроліс» повідомляло, що передача вказаному підприємству в постійне користування земельних ділянок лісогосподарського призначення на території Вишгородського району Київської області підтверджується наказом Київського обласного та м.Києву Управління лісового та мисливського господарства від 08.09.2022 №48. До вказаного листа додано, зокрема, копію наказу Київського обласного по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 08.09.2022 №48 «Про затвердження матеріалів лісовпорядкування ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс».

Проте, вказані документи, на які посилається прокурор у цьому спорі, також не підтверджують факт перебування спірної земельної ділянки у постійному користуванні Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» або іншого лісогосподарського підприємства до 01.01.2002, оскільки складені відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2019 року.

Крім того, суд зауважує, що у межах наданих прокурором доказів матеріали лісовпорядкування ДП «СЛП «Київоблагроліс» затверджено 08.09.2022 відповідно до наявного в матеріалах справи наказу Київського обласного та по м. Києву Управління лісового та мисливського господарства №48 від 08.09.2022, тобто пізніше, ніж було проведено державну реєстрацію щодо спірної земельної ділянки права комунальної власності за Романівською сільською радою та права оренди за ТОВ «Світанок Полісся».

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що прокурором та позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт віднесення спірної земельної ділянки, станом на дату передання її у комунальну власність та в оренду, до земель лісогосподарського призначення.

Недоведеність факту віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, свідчить і про недоведення віднесення спірної земельної ділянки до державної власності, порушення інтересів держави в особі КОДА (позивача у справі), що є достатнім для відмови у задоволенні позову.

Доводи прокурора про те, що реорганізація КСП «Світанок» шляхом перетворення у СТОВ «Світанок», а в подальшому у ТОВ «Світанок Полісся» не відбулася, оскільки 15.04.2020 мала місце реєстрація нової юридичної особи - ТОВ «Світанок Полісся», а тому земельна ділянка могла бути передана в оренду ТОВ «Світанок Полісся» лише за результатами земельних торгів відповідно до вимог ч.2 ст.124 Земельного кодексу України, є необґрунтованими, зважаючи на таке.

У рішенні Господарського суду Київської області від 14.12.2021 у справі №911/839/21, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2022 (вказані рішення суду наявні в публічному доступі), встановлена обставина того, що КСП «Світанок» припинило своє існування та право постійного користування на земельні ділянки 01.01.2002 і відповідно до Статуту ТОВ «Світанок Полісся» (), затвердженого протоколом №1 від 08.04.2020 установчих зборів засновників, ТОВ «Світанок Полісся» є правонаступником Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок» ().

Вказана встановлена при розгляді справи №911/839/21 обставина правонаступництва стосовно ТОВ «Світанок Полісся» прокурором в ході розгляду справи належними доказами не спростована.

Крім того, суд зазначає, що прокурором у позові у цій справі №911/2675/24 обрано неправильний спосіб захисту порушеного, на думку прокурора, права державної власності на землі лісогосподарського призначення, що є самостійно підставою для відмови в задоволенні позову.

Так, за змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 Цивільного кодексу України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні за змістом висновки викладено у постановах від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц).

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Так, способом захисту порушеного права прокурор у цій справі обрав негаторний позов. Сутність такого захисту, на думку прокурора, має полягати у необхідності усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом визнання рішення Романівської сільської ради Поліського району від 13.07.2020 №301-55-VII недійсним; скасування рішення державного реєстратора від 20.07.2020 про державну реєстрацію права власності за Романівською сільською радою на земельну ділянку; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, який укладено 13.07.2020 між Романівською сільською радою та ТОВ «Світанок Полісся»; скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Водночас, як встановлено судом, 20.07.2020 на підставі рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Березанської міської ради Брикова Олександра Сергійовича від 20.07.2020 з індексним номером 53207245 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію за Романівською сільською радою права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:006:0001 площею 9,2866 га, а також про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Світанок Полісся» права оренди вказаної земельної ділянки строком на 49 років.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц Верховний Суд відступив від своїх попередніх висновків та зазначив, що оскільки законодавство прямо передбачає можливість перебування земель лісового фонду у володінні приватних суб`єктів, оскільки вони можуть мати такі ділянки на праві власності, то на відміну від земель водного фонду, захист прав власника на які має здійснюватися у спосіб подання негаторного позову, захист прав власника на землі лісогосподарського призначення має здійснюватися у спосіб подання віндикаційного позову в порядку, передбаченому ст. 387 Цивільного кодексу України, за умови, що за відповідачем зареєстроване право власності на земельну ділянку в Державному реєстрі прав, що є підтвердженням здійснення відповідачем володіння такою земельною ділянкою.

Також, у пункті 72 постанови від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.

Згідно із ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тобто негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Цей спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

У пункті 70 постанови від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до принципу реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном його фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на таке майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. У таких випадках підлягає застосуванню стаття 391 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов).

Водночас відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Тобто предметом віндикаційного позову є вимога неволодіючого власника до особи, яка незаконно фактично володіє майном, про його повернення (витребування) з чужого незаконного володіння.

Відповідно до обставин цієї справи №911/2675/24 право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за Романівською сільською радою (правонаступником якої є Поліська селищна рада) зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на майно, що з огляду на викладене вище дає підстави для висновку, що відповідач-1 є володільцем спірної земельної ділянки.

У пункті 146 постанови від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Таким чином, належним відповідачем за позовом про витребування від особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

Таким чином, прокурор, здійснюючи захист інтересів держави в особі Київської обласної державної адміністрації, будучи обізнаним про те, що право власності на спірну земельну ділянку зареєстроване за Романівською сільською радою (правонаступником якої є відповідач-1) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та стверджуючи про приналежність цієї земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення державної власності, мав в такому разі звернутися до суду не з негаторним позовом, а із віндикаційним позовом за правилами ст.ст. 387 та 388 Цивільного кодексу України, тобто обраний прокурором у цій справі спосіб захисту порушеного права не є належним до правовідносин, які склались між учасниками спору.

В контексті зазначених висновків суд відхиляє посилання прокурора в позові на низку постанов Верховного Суду, відповідно до яких протиправне зайняття земельної ділянки державного лісового фонду або державну реєстрацію права власності на неї необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом.

В обґрунтування обраного способу захисту прокурор також посилається на те, що оскільки спірна земельна ділянка частково накладається на землі державного лісового фонду, а інша частина належить іншій особі, то повернення усієї земельної ділянки у власність держави порушуватиме право цієї особи на іншу частину земельної ділянки, а часткове повернення неможливе у зв`язку із її сформованістю як єдиного об`єкта цивільних прав, з огляду на що зобов`язати відповідачів повернути незаконно сформовану земельну ділянку на користь держави буде неправомірним.

Вказані доводи прокурора є помилковими, оскільки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 446/478/19 Верховний Суд сформував висновки про те, що навіть у разі часткового накладання спірної земельної ділянки особи, за якою зареєстровано право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, належним способом захисту порушеного права слід вважати саме віндикаційний позов.

Особа, що звертається із таким позовом має довести, яка саме земельна ділянка, в яких межах накладається. Захистити право без ідентифікації земельної ділянки неможливо. Тобто позивач має ідентифікувати, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Інакше, особа, за якою в Державному реєстрі речових прав зареєстроване право власності, буде позбавлена права власності не тільки на ту частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку позивача, а й на ту частину земельної ділянки, яка не є спірною, і правомірність надання у власність якої не ставиться під сумнів. Таке втручання не може визнаватися законним.

У цій справі, прокурор, посилаючись на часткове накладання спірної земельної ділянки на землі лісогосподарського призначення, що перебувають у державній власності та у користуванні ДП «СЛП «Київоблагроліс» зазначених вимог не дотримався, межі ймовірного накладання не визначив, а тому вимоги про усунення перешкод у користуванні, зокрема, шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0001 у Державному земельному кадастрі в цілому не відповідають ознакам законності та не можуть бути задоволені як з мотивів обрання неналежного способу захисту порушеного права (подання негаторного позову замість віндикаційного), так і з мотивів недоведеності позовних вимог (щодо меж часткового накладання).

Відповідно до статті 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Велика Палата Верховного Суду: 1) у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права; 2) діє як суд апеляційної інстанції у справах, розглянутих Верховним Судом як судом першої інстанції; 3) аналізує судову статистику та вивчає судову практику, здійснює узагальнення судової практики; 4) здійснює інші повноваження, визначені законом.

Таким чином, саме Велика Палата Верховного Суду є спеціально створеним колегіальним органом Верховного Суду, метою діяльності якого є забезпечення однакового застосування судами норм права.

Оскільки висновки Великої Палати Верховного Суду в подібних правовідносинах мають перевагу над висновками касаційних судів у складі Верховного Суду, викладених з відповідного питання, тому суд не приймає до уваги посилання прокурора в позові на висновки, що викладено у постановах Верховного Суду, перелік яких зазначено в позові, та вважає, що релевантними для розглядуваної справи є саме висновки, що викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі № 446/478/19.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав також є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76).

Отже, під час розгляду справи прокурором не доведено факт віднесення спірної земельної ділянки до категорії земель лісогосподарського призначення, та, крім того, прокурором в позовній заяві обрано неналежний спосіб захисту права.

Інші доводи та аргументи сторін судом враховано, проте вони не впливають на висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог прокурора у цій справі.

Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18).

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії"). Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)". Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За таких обставин, інші доводи та заперечення учасників судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору впливу не мають та не спростовують висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог прокурора у цій справі.

У зв`язку з відмовою в позові витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України залишаються на прокуратурі.

Керуючись ст. 2, 7, 8, 11, 13, 14, 18, 20, 73-80, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Відмовити у задоволенні позовних вимог Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Поліської селищної ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок Полісся» про:

- усунення перешкод власнику державі в особі Київської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 9,2866 га з кадастровим номером :04:006:0001 шляхом визнання рішення Романівської сільської ради Поліського району від 13.07.2020 №301-55-VII недійсним;

- усунення перешкод власнику державі в особі Київської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування рішення державного реєстратора індексний номер 53207245 від 20.07.2020 про державну реєстрацію права власності за Романівською сільською радою на земельну ділянку з кадастровим номером :04:006:0001 із припиненням речових прав щодо неї;

- усунення перешкод власнику державі в особі Київської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером :04:006:0001 шляхом визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, який укладено 13.07.2020 між Романівською сільською радою (07041, Київська обл., Поліський р-н, с.Романівка, вул. Миру, 13, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Світанок Полісся» (07201, Київська обл., Вишгородський р-н, смт Іванків, вул. Поліська, буд. 107А, );

- усунення перешкод власнику державі в особі Київської обласної державної адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:0001 у Державному земельному кадастрі.

2. Судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 12112,00 грн залишити на Київській обласній прокуратурі.

Рішення Господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку, які передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.09.2025.

Суддя О.О. Третьякова