ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" вересня 2025 р. Справа №914/1847/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Стронська А.І.

за участю представників учасників процесу:

представник позивача Літвінов Є.В.

представник відповідача Гарбузюк Р.О.

розглянувши апеляційну скаргу АТ Оператор газорозподільної системи Львівгаз від 07.04.25 (вх. № ЗАГС 01-05/1039/25 від 07.04.25, підписана представником Гарбузюком Р.О.)

на рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2025 (повне рішення складено та підписано 18.03.2025, суддя Горецька З.В.)

у справі № 914/1847/24

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України,

до відповідача: Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз,

про: визнання незаконними дій та визнання недійсними правочинів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України ( далі ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України, позивач) до Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Львівгаз (далі АТ Оператор газорозподільної системи Львівгаз, відповідач) про визнання незаконними дій відповідача щодо нарахування позивачу штрафів та визнання недійсними правочинів - заяв про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно в порядку ч.2 ст. 231 ГПК України нарахував штрафи у зв`язку з порушенням позивачем зобов`язань за укладеними між сторонами договорами купівлі-продажу природного газу та постачання природного газу постачальником останньої надії ( за реалізацію газу неналежної якості), а відтак безпідставно заявами від 03.06.2024 №ЛГ-1229/01-24 та від 04.06.2024 №ЛГ-1228/01-24 припинив свої зобов`язання щодо сплати заборгованості за вказаними договорами шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 28.02.2025 у справі №914/1847/24 позовні вимоги задоволено повністю:

- визнано незаконними дії АТ Оператор газорозподільної мережі Львівгаз щодо нарахування штрафу ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України в сумі 148 742 365, 99 грн за договором купівлі-продажу природного газу №101/ПГ-3278-ОГРМ від 21.06.2022;

- визнано недійсним правочин, оформлений АТ Оператор газорозподільної мережі Львівгаз заявою про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 03.06.2024 №ЛГ-1229/01-24;

- визнано незаконними дії АТ Оператор газорозподільної мережі Львівгаз щодо нарахування штрафу ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України в сумі 339 053 307,76 грн за договором постачання природного газу, укладеного шляхом приєднання його сторін до Типового договору постачання природного газу постачальником останньої надії, який затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501;

- визнано недійсним правочин, оформлений АТ Оператор газорозподільної мережі Львівгаз заявою про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 04.06.2024 №ЛГ-1228/01-24;

- стягнуто з АТ Оператор газорозподільної мережі Львівгаз на користь ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України 9 689,60 грн судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що за умовами договору купівлі-продажу природного газу перехід права власності на природний газ від продавця до покупця відбувався у ВТТ - точці газотранспортної системи, яка не має визначеного фізичного розташування, однак знаходиться між точкою (точками) входу та точкою (точками) виходу з газотранспортної системи. Після переходу права власності на природний газ у ВТТ АТ Львівгаз, як покупець, несе всі ризики і бере на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

АТ Львівгаз не долучено до матеріалів справи жодних доказів того, що в момент передачі йому природного газу у ВТТ цей газ був неякісний, а надані позивачем Паспорти ФХП природного газу по Львівській області не є належними доказами та не доводять факт порушення позивачем свого обов`язку щодо передачі природного газу належної якості у ВТТ.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.

АТ Оператор газорозподільної системи Львівгаз подало апеляційну скаргу від 07.04.2025, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 18.03.2025 у справі № 914/1847/24 в частині визнання недійсним одностороннього правочину заяви №2 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 04.06.2024 №ЛГ-1228/01-24 та визнання незаконними дій АТ Львівгаз щодо нарахування штрафів за договорами купівлі-продажу природного газу №101/ПГ-3278-ОГРМ від 21.06.2022 та постачання природного газу постачальником останньої надії, прийняти у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вимоги апелянта обґрунтовані неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права та неповним дослідженням обставин справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що між сторонами у справі виникли правовідносини поставки і за умовами договору постачання газу саме позивач зобов`язаний забезпечити належну якість надання послуг та звільняється від відповідальності за неналежну якість переданого газу лише у випадку погіршення такої з вини відповідального системного оператора.

Зважаючи на те, що відповідно до умов договору поставки і актів приймання-передачі газу АТ «Львівгаз» прийняло газ в точках виходу безпосередньо від постачальника (позивача), а не від Оператора ГТС, на переконання апелянта, якість газу не могла погіршитись з вини системного оператора. Відтак, наявні у матеріалах справи паспорти фізико-хімічних показників переданого газу поширюють свою дію на весь обсяг переданого газу, а суд не спростував обставин передачі позивачем неякісного газу.

Окрім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про призначення судової експертизи, пославшись на наявність у матеріалах справи достатніх доказів для розгляду справи.

З огляду на наведене, разом з апеляційною скаргою апелянтом подано клопотання про призначення судової інженерно-технічної експертизи для вирішення наступних питань:

-Чи могла якість газу погіршуватися з вини Оператора ГТС на ділянках його руху від місць відбору проб на ГРС, які визначені паспортами фізико-хімічних показників газу, до пунктів вимірювання витрат газу на цих ГРС, в яких здійснювалася передача газу у власність АТ «Львівгаз»?

-Чи поширюють свою дію показники якості газу, визначені в паспортах фізико- хімічних показників газу, на обсяги газу, передані ТОВ «ГК «Нафтогаз України» у власність АТ «Львівгаз» за договором поставки?

ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України подало відзив на апеляційну скаргу від 01.05.2025, в якому просить рішення Господарського суду Львівської області від 18.03.2025 у справі № 914/1847/24 залишити без змін з підстав його законності та обгрунтованості, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Зокрема, позивач зазначає, що відповідачем безпідставно нараховано штраф за ч.2 ст. 231 ГК України, оскільки ТОВ «ГК «Нафтогаз України»: не є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; за умовами договору купівлі-продажу газу не відповідає за будь-яке погіршення якості природного газу, що сталося з вини Оператора ГТС, а зобов`язання ТОВ «ГК «Нафтогаз України» з передачі природного газу АТ «Львівгаз» є виконаними з моменту передачі права власності на природний газ у ВТТ; не є відповідальним суб`єктом ринку за якість природного газу ані за договором постачання постачальником «останньої надії», ані за вимогами чинного законодавства.

З огляду на наведене, позивач вказує на наявність спору щодо змісту, умов та розміру зобов`язань, а відтак відсутність обов`язкової умови для зарахування зустрічних однорідних вимог безспірності вимог.

Окрім того, позивач заперечує проти задоволення клопотання апелянта про призначення судової експертизи, зазначаючи, що для з`ясування обставин цієї справи (відсутності у позивача зобов`язань щодо забезпечення якості поставленого/реалізованого природного газу) спеціальні знання не потрібні, а наявних в матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення судом рішення.

Процесуальні дії суду у справі та вирішення процесуальних питань.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2025 справу №914/1847/24 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді (судді - доповідача) Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б. та Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.04.2025 апеляційну скаргу АТ Оператор газорозподільної системи Львівгаз залишено без руху з підстав, зазначених у вказаній ухвалі.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ Оператор газорозподільної системи Львівгаз на рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2025 у справі № 914/1847/24 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.05.2025.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.05.2025 оголошено перерву в судовому засіданні до 17.06.2025.

Ухвалами Західного апеляційного господарського суду від 17.06.2025 та від 12.08.2025 розгляд справи відкладався на 12.08.2025 та на 26.08.2025 відповідно з підстав, зазначених у вказаних ухвалах.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.08.2025 оголошено перерву в судовому засіданні до 16.09.2025.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.09.2025 за клопотанням представника апелянта розгляд справи відкладено на 23.09.2025.

В судовому засіданні 23.09.2025 за участі представників сторін суд розглянув клопотання скаржника про призначення судової експертизи та відмовив у задоволенні такого з огляду на наступне.

Відповідно до приписів ч.1 ст.99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Отже, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування. Тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому, питання призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 910/18570/17, від 14.12.2021 у справі № 910/9564/20, від 24.11.2021 у справі № 914/1396/20, від 17.12.2020 у справі № 910/7426/17.

Отже, підставою для призначення судової експертизи є необхідність з`ясування обставин, що мають значення для справи, для такого з`ясування необхідні спеціальні знання, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Зважаючи на підстави та предмет позову, законодавчі положення, які регулюють спірні правовідносини, до предмету доказування у даній справі входять обставини щодо наявності/відсутності підстав для нарахування відповідачем штрафу за поставку позивачем неякісного газу ( сам факт поставки позивачем неякісного газу та те, що договірними або законодавчими положеннями саме на позивача покладається відповідальність за таку якість).

Однак, судова колегія дійшла висновку, що запропоновані апелянтом на вирішення судової експертизи питання не стосуються встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування у даній справі, апелянтом не доведено дійсної потреби у призначенні судової експертизи, в зв`язку із чим у задоволенні клопотання відмовила.

У судовому засіданні 23.09.2025 проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обставини справи, встановлені судом.

21.06.2022 між ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України (далі продавець) та АТ Оператор газорозподільної мережі Львівгаз (далі покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №101/ПГ-3278-ОГРМ від 21.06.2022 (далі Договір купівлі-продажу), відповідно до п.1.3. якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю природній газ в обсягах, у строки та на умовах, що погоджені сторонами у цьому Договорі, а покупець зобов`язується прийняти і своєчасно сплатити вартість такого обсягу природного газу у розмірі, строки та у порядку, що визначені цим Договором.

Загальний обсяг (об`єм) природного газу, що передається передбачено пунктом 2.2. Договору.

Згідно з п. 3.2. та 3.3. Договору купівлі-продажу передача договірного обсягу газу здійснюється протягом кожного періоду передачі, узгодженого сторонами у Договорі. Передача та приймання природного газу здійснюється на ВТТ шляхом надання сторонами Оператору ГТС торгових сповіщень на відчуження/набуття природного газу в Інформаційній платформі Оператора ГТС, відповідно до вимог Кодексу ГТС. У Торгових сповіщеннях, зокрема, зазначається обсяг природного газу, що передається/приймається сторонами відповідно до Договору. Право власності на природний газ переходить від продавця до покупця у ВТТ.

Відповідно до п.3.10. Договору купівлі-продажу після закінчення періоду передачі, у якому була здійснена передача тазу, але не пізніше 14-го числа місяця, наступного за періодом передачі, якщо інше не передбачено Договором, продавець складає, підписує, скріплює своєю печаткою (за наявності) комерційні акти щодо Обсягу І, Обсягу II та Обсягу III та направляє на підпис покупцю.

Ціна природного газу передбачена у розділі 4 Договору купівлі-продажу.

Згідно з п. 4.3. Договору купівлі-продажу покупець здійснює розрахунок за реалізовані обсяги природного газу в розрахунковому періоді не пізніше ніж 30 (тридцять) днів після закінчення розрахункового періоду.

У зв`язку з неналежним виконанням АТ "Оператор газорозподільної системи Львівгаз зобов`язань щодо оплати вартості реалізованого протягом червня 2022 серпня 2023 року природного газу да Договором купівлі-продажу ТОВ "Газопостачальна компанія Нафтогаз України звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з АТ "Оператор газорозподільної системи Львівгаз заборгованості в сумі 54 194 109,84 грн, з яких 41 586 344,30 грн - основний борг, 7 050 825,76 грн - пеня, 4 158 634,53 грн - штраф, 620 276,99 грн - 3% річних та 778 028,26 грн - інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.09.2024 у справі №914/1260/24, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 05.11.2024 та постановою Верховного Суду від 22.01.2025, позов задоволено частково. Стягнуто з АТ "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" на користь ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" 41 586 344,30 грн основного боргу, 4 230 495,46 грн пені, 2 495 180,72 грн штрафу, 620 276,99 грн 3% річних, 778 028,26 грн інфляційних втрат та 650 329,32 грн витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Окрім того, ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 04.07.2017 № 880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження КМУ від 22.07.2020 № 917-р ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України визначено постачальником останньої надії на ринку природного газу.

За змістом пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України Про ринок природного газу постачальник останньої надії це визначений КМУ постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

Відповідно до даних інформаційної платформи Оператора ГТС споживач з ЕІС-кодом 56X01J (АТ Львівгаз) був включений в реєстр постачальника останньої надії - ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України (ЕІС-код 56Х80В) у період з 01.01.2022 по 28.02.2022.

Між ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України (далі постачальник) та АТ "Оператор газорозподільної системи Львівгаз (далі споживач) укладено договір постачання природного газу шляхом приєднання до Типового договору постачання природного газу постачальником останньої надії, який затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501 (далі Договір постачання).

Відповідно до п.1.3. Договору постачання цей Договір вважається укладеним зі споживачем з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Відповідно до п.п.2.1.,2.2. Договору постачання за цим Договором постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором. Обов`язковою умовою для постачання природного газу споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з Оператором ГРМ договору розподілу природного газу або Оператором ГТС договору транспортування природного газу (для прямих споживачів).

Відносини сторін, що є предметом цього Договору, але не врегульовані ним, регулюються згідно із Цивільним кодексом України, Законом України «Про ринок природного газу», Правилами постачання, Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2493 (далі - Кодекс газотранспортної системи), Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі - Кодекс газорозподільних систем) ( п.2.3. Договору постачання).

Постачання природного газу Споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів Постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи ( п.3.1. Договору постачання).

Відповідно до п.п.4.1.-4.4. Договору постачання постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті. Об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу. Постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим Договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено). Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього Договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

У зв`язку з невиконанням АТ "Оператор газорозподільної системи Львівгаз зобов`язань щодо оплати вартості поставленого природного газу ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення АТ "Оператор газорозподільної системи Львівгаз заборгованості у сумі 2 583 302 768,81 грн, з яких: 1 695 266 538,79 грн - основний борг; 100 237 822,64 грн - 3 % річних; 311 412 588,94 грн - пеня; 476 385 818,44 грн - інфляційні втрати. Справа перебуває в провадженні Господарського суду Львівської області.

04.06.2024 на адресу ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України від АТ "Оператор газорозподільної системи Львівгаз надійшли заяви про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 03.06.2024 №ЛГ-1229/01-24 (далі Заява № 1) та від 04.06.2024 №ЛГ-1228/01-24 (далі Заява № 2).

Так, в Заяві № 1 АТ "Оператор газорозподільної системи Львівгаз повідомило, що станом на 03.06.2024 існують грошові зобов`язання ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України перед АТ Львівгаз за Договором купівлі-продажу в сумі 148 742 365,99 грн зі сплати штрафу за порушення умов п. 2.4. Договору купівлі-продажу, які виникли на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України у зв`язку з поставками газу, який не відповідає вимогам щодо якості, встановлених у Кодексі ГТС і державному стандарті. Порушення підтверджується паспортами фізико-хімічних показників всього переданого газу за весь період передачі. Штраф нараховано у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісного газу виходячи з загальної вартості переданого неякісного газу в сумі 743 711 829,26 грн.

Відтак, АТ "Оператор газорозподільної системи Львівгаз повідомило про припинення своїх зобов`язань перед ТОВ Газопостачальтна компанія Нафтогаз України на зальну суму 148 742 365,99 грн, а саме: за Договором купівлі-продажу на суму 43 682 374,50 грн та за Договором постачання на суму 105 059 991,49 грн.

В Заяві № 2 АТ "Оператор газорозподільної системи Львівгаз повідомило, що станом на 04.06.2024 існують грошові зобов`язання ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України перед АТ Львівгаз за Договором постачання в сумі 339 053 307,76 грн зі сплати штрафу, які виникли на підставі ч. 3 ст. 216 і ч. 2 ст. 231 ГК України у зв`язку з поставками газу, який не відповідає вимогам щодо якості, встановлених у Кодексі ГТС і державному стандарті. Порушення підтверджується паспортами фізико-хімічних показників всього переданого газу за весь період передачі. Штраф нараховано у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісного газу виходячи з загальної вартості переданого неякісного газу в сумі 1 695 266 538,79 грн.

Відтак, АТ "Оператор газорозподільної системи Львівгаз повідомило про припинення своїх зобов`язань перед ТОВ Газопостачальтна компанія Нафтогаз України за Договором постачання на зальну суму 339 053 307,76 грн.

Не погодившись з вказаними заявами та наявністю підстав для нарахування штрафу, ТОВ Газопостачальтна компанія Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом про визнання незаконними дій відповідача щодо нарахування позивачу штрафів та визнання недійсними правочинів - заяв про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Відповідачем на підтвердження поставки газу неналежної якості надано суду паспорти фізико хімічних показників природного газу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. При цьому, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи приписи вищевказаної норми, а також доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів переглядає рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2025 у даній справі лише в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконними дій відповідача щодо нарахування штрафів та визнання недійсним заяви №2 від 04.06.2024 про зарахування зустрічних однорідних вимог . В решті рішення суду першої інстанції не оскаржується жодною зі сторін.

У статті 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5), тощо.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Отже, наведеними правовими положеннями визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 ЦК України).

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

При цьому невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Особливість зарахування зустрічних однорідних вимог полягає в тому, що такий правочин може припинити відразу два зустрічних зобов`язання за умови наявності певних обставин, визначених законом.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають бути зустрічними: кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим; однорідними - зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду; строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо).

Умовою, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умов виконання, розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з наведених умов виключає можливість зарахування у добровільному порядку.

Отже, для зарахування зустрічних однорідних вимог необхідно встановити наявність таких умов, як зустрічність вимог, однорідність вимог, строк виконання яких настав, та відсутність спору між сторонами щодо характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №910/21652/17, від 11.09.2018 у справі 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від 15.08.2019 у справі №910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 у справі №910/21645/17, від 01.10.2019 у справі №910/12968/17, від 05.11.2019 у справі №914/2326/18, умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, судом застосовується з урахуванням саме відсутності спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема статтею 203 ГК, статтею 601 ЦК, однак прямо випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог.

У постанові від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду уточнив раніше викладені висновки щодо безспірності вимог, які зараховуються, та зазначив, що безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором. За дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 цього Кодексу, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним. Заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог.

Водночас Верховний Суд у постановах від 21.06.2018 у справі № 917/1862/16, від 13.07.2018 у справі № 914/3013/16, від 13.11.2019 у справі №910/16135/18 зазначав, що штрафні санкції та інші нарахування на суму основного боргу можуть бути предметом зарахування зустрічних однорідних вимог в разі підтвердження їх нарахування документально, тобто підтвердження їх реальності, зокрема, зарахування є можливим у разі відсутності між сторонами спору щодо наявності підстав і розміру цих нарахувань, а також у разі наявності судового рішення, що набрало законної сили, про стягнення штрафних санкцій та/або передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань, оскільки в такому випадку в судовому рішенні будуть чітко встановлені розміри боргових зобов`язань, їх розмір матиме ясний та безспірний характер, а з моменту набрання таким судовим рішенням законної сили відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 та частини першої статті 1291 Конституції України такі судові рішення підлягатимуть обов`язковому виконанню.

Як зазначалось вище, Заявою № 2 АТ "Оператор газорозподільної системи Львівгаз повідомило про припинення своїх зобов`язань перед ТОВ Газопостачальтна компанія Нафтогаз України за Договором постачання на зальну суму 339 053 307,76 грн з огляду на те, що станом на 04.06.2024 існують грошові зобов`язання ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України перед АТ Львівгаз за Договором постачання в сумі 339 053 307,76 грн зі сплати штрафу, які виникли на підставі ч. 3 ст. 216 і ч. 2 ст. 231 ГК України у зв`язку з поставками газу, який не відповідає вимогам щодо якості, встановлених у Кодексі ГТС і державному стандарті. Порушення підтверджується паспортами фізико-хімічних показників всього переданого газу за весь період передачі. Штраф нараховано у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісного газу виходячи з загальної вартості переданого неякісного газу в сумі 1 695 266 538,79 грн.

Водночас, ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України оспорює правомірність нарахування відповідачем штрафу на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України.

Розглянувши доводи сторін щодо правомірності нарахування штрафу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України ( чинного на момент виникнення спірних правовідносин та ухвалення оскаржуваного рішення суду) штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.2 ст. 22 ГПК України суб`єктами господарювання державного сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи Статуту ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України, останнє входить до Групи Нафтогаз. Інтереси Товариства співпадають з інтересами АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України як корпоративного центру Групи Нафтогаз, що діє в інтересах всієї Групи Нафтогаз. Звітність Товариства включається до консолідованої звітності Групи Нафтогаз ( п.1.2. Статуту).

За змістом п.6.1. Статуту ТОВ Газопостачальна компанія Нафтогаз України його єдиним учасником, який володіє часткою статутного капіталу в розмірі 100% , є Дочірня компанія Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України.

Як вбачається з Статуту АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", останнє утворено на виконання Указу Президента України від 25 лютого 1998 р. № 151 "Про реформування нафтогазового комплексу України" ( п.1. Статуту).

У цьому Статуті ( п.4) під Групою Нафтогаз розуміють АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та: юридичних осіб, інформацію щодо фінансового стану, результатів діяльності та руху грошових коштів яких Компанія згідно із законодавством та міжнародними стандартами фінансової звітності повинна включати до консолідованої річної фінансової звітності (за поточний рік); юридичних осіб, єдиним засновником (акціонером, учасником) яких є Компанія; юридичних осіб, контрольний пакет акцій яких належить Компанії (частка Компанії у статутному капіталі яких становить 50 або більше відсотків), якщо інформацію щодо фінансового стану, результатів діяльності та руху грошових коштів таких юридичних осіб Компанія згідно із законодавством і міжнародними стандартами фінансової звітності не повинна включати до консолідованої річної фінансової звітності (за поточний рік).

За змістом п. 15 Статуту АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" його засновником та єдиним акціонером є держава.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.03.2005 № 64-р «Про проведення перевірки фінансово-господарської діяльності підприємств державного сектору економіки» затверджено Перелік підприємств державного сектору економіки, до якого включено АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та ДК Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України.

З огляду на наведене, колегія суддів відхиляє покликання позивача на те, що до правовідносин між сторонами у даній справі не можуть застосовуватись положення ч.2 ст. 231 ГК України.

Водночас, колегія суддів зазначає наступне.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу визначає Закон України Про ринок природного газу №329-VІІІ від 09.04.2015 (далі - Закон).

Відповідно до п. 33 ч. 1 ст. 1 Закону ринок природного газу - це сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG.

За змістом ч. 1 ст. 4, п. 32 ч.1 ст. 1 Закону державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП).

На виконання своїх повноважень НКРЕКП постановами № 2493, №2494 та №2496 від 30.09.2015 затвердила:

- Кодекс газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС), який є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України (пункт 2 глави 1 розділу I);

- Кодекс газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС), котрий визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем (пункт 2 глави 1 розділу І);

- Правила постачання природного газу ( далі Правила), які регулюють відносини, що виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи (далі - Оператори ГРМ/ГТС).

Правовідносини між сторонами даного спору виникли на підставі Договору купівлі-продажу природного газу та Договору постачання природного газу постачальником останньої надії.

Відповідно до п.2.3. Договору постачання відносини сторін, що є предметом цього Договору, але не врегульовані ним, регулюються згідно із Цивільним кодексом України, Законом України «Про ринок природного газу», Правилами постачання, Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2493, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494.

Відповідно до п.6.2. Договору постачання постачальник зобов`язується, зокрема: забезпечити безперервне постачання природного газу в порядку та на умовах, передбачених цим Договором; забезпечувати належну якість надання послуг з постачання природного газу відповідно до вимог чинного законодавства та цього Договору.

Постачальник не відповідає за будь-які перебої у транспортуванні або розподілі природного газу, які стосуються функціонування, обслуговування та/або розвитку газотранспортної та/або газорозподільної системи, а також за будь-яке погіршення якості природного газу, що сталося з вини відповідального системного оператора (п.8.4. Договору постачання).

Відповідно до п. 3.3. Договору купівлі-продажу передача та приймання природного газу здійснюється на ВТТ шляхом надання сторонами Оператору ГTC торгових сповіщень на відчуження/набуття природного газу в Інформаційній платформі Оператора ГТС, відповідно до вимог Кодексу ГТС. У торгових сповіщеннях, зокрема, зазначається обсяг природного газу, що передається/приймається сторонами відповідно до Договору купівлі-продажу. Право власності на природний газ переходить від продавця до покупця у ВТТ.

Згідно з п. 3.4. Договору купівлі-продажу після переходу права власності на природний газ, покупець несе всі ризики і бере на себе всю відповідальність, пов`язану із правом власності на природний газ.

Згідно з п. 6.5. Договору купівлі-продажу продавець не відповідає за будь які перебої у транспортуванні або зберіганні газу, які стосуються функціонування та/або розвитку ГТС, а також за будь-яке погіршення якості природного газу, що сталося з вини Оператора ГТС.

Відповідно до п.1 розділу ІІ Правил підставою для постачання природного газу споживачу є, зокрема, наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газотранспортної системи, договору транспортування природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГТС, та присвоєння споживачу Оператором ГТС персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу.

Відповідно до пункту 11 глави 7 розділу III Кодексу ГТС передача природного газу, поданого до газотранспортної системи між замовниками послуг транспортування, здійснюється у віртуальній торговій точці шляхом подання Оператору ГТС торгових сповіщень відповідно до вимог глави 2 розділу XIV цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС віртуальна торгова точка (віртуальна точка, на якій відбувається передача природного газу) - це точка в газотранспортній системі з невизначеним фізичним розташуванням, у якій замовники послуг транспортування можуть здійснювати передачу природного газу, поданого до газотранспортної системи, на щоденній основі згідно з вимогами цього Кодексу.

Згідно з главою 2 розділу XIV Кодексу ГТС передача природного газу, поданого в газотранспортну систему, між двома портфоліо балансування замовників послуг транспортування здійснюється шляхом надання оператору газотранспортної системи торгових сповіщень на відчуження чи набуття природного газу, що були надані оператору газотранспортної системи по відношенню до однієї газової доби.

Водночас, згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону №329-VІІІ газотранспортна система - технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об`єктами і спорудами, пов`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу.

Отже, передача позивачем природного газу відповідачу відбувалася в точці газотранспортної системи, яка не має визначеного фізичного розташування, однак котра знаходиться між точкою (точками) входу та точкою (точками) виходу з газотранспортної системи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що АТ "Оператор газорозподільної системи Львівгаз не долучено до матеріалів справи належних та допустимих доказів передачі позивачем у ВТТ неякісного газу.

Надані відповідачем паспорти фізико-хімічних показників природного газу не доводять факт порушення позивачем свого обов`язку щодо передачі природного газу належної якості у ВТТ. Вказані паспорти містять дані замірів фізико-хімічних показників та компонентного складу природного газу, однак не містять висновку про його невідповідність вимогам щодо якості. Матеріали справи не містять жодних доказів звернення відповідача до позивача з приводу поставки природного газу неналежної якості.

Окрім того, чинним законодавством України не передбачено можливості визначення якості природного газу в момент його передачі покупцю на ВТТ, оскільки згідно пункту 1 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГТС визначення фізико-хімічних показників та інших характеристик (ФХП) природного газу проводиться у точках входу і точках виходу з ГТС.

Так, визначення ФХП природного газу у точках виходу газотранспортної системи проводиться оператором газотранспортної системи на умовах, визначених цим Кодексом та погоджених з операторами суміжних систем або прямими споживачами, з використанням автоматичних потокових приладів (автоматичних хроматографів та вологомірів) та/або вимірювальних хіміко-аналітичних лабораторій (пункт 3 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГТС).

Натомість визначення ФХП природного газу у точках входу газотранспортної системи проводиться на комерційних ВОГ (ПВВГ) операторів суміжних систем (у тому числі суміжних газовидобувних підприємств) або інших суб`єктів, безпосередньо підключених до газотранспортної системи з використанням автоматичних потокових приладів (автоматичних хроматографів та вологомірів) та/або вимірювальних хіміко-аналітичних лабораторій (пункт 3 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГТС).

Як зазначає сам апелянт у апеляційній скарзі, проби для визначення якості газу відбиралися Оператором ГТС на газорозподільних станціях, які належать Оператору ГТС. Місця відбору проб на ГРС знаходяться безпосередньо перед пунктами приймання-передачі газу, які є точками виходу з ГТС.

Однак, відповідно до п.1 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГТС відповідальним за якість газу є: у точках входу (крім точок входу на міждержавному з`єднанні) - оператори суміжних систем, суміжні газовидобувні підприємства, які подають природний газ до газотранспортної системи в точці входу; у точках входу на міждержавному з`єднанні відповідальним є замовник послуг транспортування; у точках виходу - оператор газотранспортної системи.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на все викладене вище в сукупності, колегія суддів вважає, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено факту передачі йому позивачем у ВТТ неякісного газу, покладення на позивача відповідальності за якість газу, а відтак наявності підстав для нарахування позивачу штрафу відповідно до ч.2 ст. 231 ГПК України у зв`язку з порушенням зобов`язань поставкою неякісного газу.

З огляду на викладене вище та положення ст. 269 ГПК України, перевіривши рішення суду першої інстанції у даній справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову позову.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на викладене вище.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Обов`язок судів обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, остаточне від 10.05.2011).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 07.04.2025 у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення немає.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ :

1. Апеляційну скаргу АТ Оператор газорозподільної системи Львівгаз від 07.04.25 (вх. № ЗАГС 01-05/1039/25 від 07.04.25) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 28.02.2025 у справі №914/1847/24 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.ст.287-288 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Повний текст постанови складено 06.10.2025.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.