05 вересня 2025 року
cправа № 914/2625/23
Судді Чумака Ю. Я.
До ухвали об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.09.2025 про прийняття до розгляду справи № 914/2625/23
Повністю не погоджуюся із резолютивною частиною ухвали об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.09.2024 у справі № 914/2625/23 та з мотивами, викладеними в ній, керуючись частиною 3 статті 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), викладаю окрему думку, суть якої полягає в такому.
Короткий зміст позовних вимог
1.1. Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - НЕК "Укренерго", позивач, скаржник) звернулося до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Львівобленерго" (далі - ПрАТ "Львівобленерго") (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) про стягнення 150 909 220,49 грн, з яких: 149 950 701, 93 грн - основний борг, 7 372 358,60 грн - 0,1% пеня, 605 947,29 грн - 3% річних та 235 826,73 грн - інфляційні втрати.
1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем як користувачем умов договору в частині своєчасної та повної оплати позивачу як виконавцю вартості наданих згідно з договором послуг за період квітень 2023 - липень 2023 року.
Короткий зміст судових рішень
2.1. Господарський суд Львівської області рішенням від 25.06.2024, яке Західний апеляційний господарський суд постановою від 13.03.2025 залишив без змін, позов задовольнив частково: стягнув з ПрАТ "Львівобленерго" на користь позивача: 252 703,02 грн - 3% річних, 76 443,96 грн - інфляційних втрат та 3 041,93 грн судового збору; в частині позовних вимог про стягнення основного боргу закрив провадження у справі; в задоволенні решти позовних вимог відмовив; повернув позивачу з Державного бюджету України 818 083,29 грн судового збору.
2.2. Ухвалюючи рішення в частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції виходив з того, що з метою визначення суми інфляційних втрат та 3% річних потрібно виходити з обсягу фактично наданої послуги. Оскільки зобов`язання зі сплати грошових коштів у відповідача виникає саме за фактично надані послуги, а не за планові обсяги, то нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних на планові платежі є безпідставним. Здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції встановив, що обґрунтований розмір інфляційних втрат за невиконання відповідачем грошового зобов`язання становить 76 443,96 грн, а розмір 3% річних - 252 703,02 грн.
2.3. Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції зазначив, зокрема, на таке:
- наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання;
- суд апеляційної інстанції бере до уваги доводи позивача про те, що згідно з умовами договору сторони погодили розрахунки на умовах попередньої оплати, а отже, неналежне виконання зобов`язань за договором в частині своєчасного здійснення попередніх оплат матиме наслідки, передбачені чинним законодавством;
- в укладеному сторонами договорі відсутній пункт, який передбачає можливість визначення планового обсягу послуги, який стає базою для розрахунку попередніх платежів, на основі наданих користувачем повідомлень щодо планового обсягу послуги на розрахунковий період;
- як вбачається із наданого позивачем розрахунку позовних вимог, позивач здійснив нарахування інфляційних втрат та 3% річних згідно з плановими обсягами послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління;
- попри те що ПрАТ "Львівобленерго" повідомленням від 21.12.2022 №139-07-6428 довело до відома НЕК "Укренерго" про планові обсяги послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління помісячно на 2023 рік, однак в повідомленні, як і в договорі, не йдеться, що такі планові обсяги подаються для розрахунку планових (попередніх) платежів; це повідомлення подавалося позивачу виключно для його планування режимів роботи енергосистеми;
- умови укладеного сторонами договору не містять норми про те, як саме наперед встановлюється обсяг послуги, від якої визначатиметься частка трьох попередніх оплат; отже, з урахуванням того, що в договорі не встановлено обсягу послуги, який буде основою для визначення планових платежів, відповідно до пункту 2.4 договору, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що порядок попередньої оплати в договорі не врегульовано;
- в умовах договору також не врегульовано строку оплати вартості фактично наданої послуги; цієї обставини сторони не заперечували;
- обсяг та вартість наданої послуги за умовами договору визначаються двосторонніми актами про надання послуги за кожен розрахунковий період (календарний місяць) (пункти 2.5, 2.6, 3,1,16 та 3.2.4 договору), які оформляються в наступному розрахунковому періоді;
- за змістом частини другої статті 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), вимога може бути пред`явлена боржнику лише в тому разі, коли він ознайомився з її змістом, а сума, яка у ній вказана до сплати, є узгодженою; надісланий на адресу акт надання послуги не є вимогою в розумінні частини другої статті 530 ЦК України, оскільки не містить в собі, власне, вимоги про оплату; акт надання послуги за своєю правовою природою є двостороннім документом, що, крім того, виключає його кваліфікацію як вимогу в розумінні частини другої статті 530 ЦК України, яка за своєю правовою природою є одностороннім документом;
- надіслані рахунки на оплату послуги не можуть вважатися вимогою, оскільки не є первинними документами, а є документами, що містять тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати грошові кошти як оплату за надані послуги, тобто носять інформаційний характер; рахунки на оплату були виставлені до моменту підписання актів надання послуги та, відповідно, узгодження відповідачем вказаних сум, тому дата направлення акта надання послуги, який ще не підписаний з другої сторони, не може бути датою вимоги про оплату ще неузгодженої сторонами кількості та вартості послуги;
Підстави передачі справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - об`єднана палата)
3.1. Верховний Суд ухвалою від 13.05.2025 відкрив касаційне провадження у справі № 914/2625/23 за касаційною скаргою НЕК "Укренерго", призначив її до розгляду у відкритому судовому засіданні.
3.2. Відповідно до ухвали Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.08.2025, справу №914/2625/23 за касаційною скаргою НЕК "Укренерго" на рішення Господарського суду Львівської області від 25.06.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 передано на розгляд об`єднаної палати для відступу від висновків, які містяться у постанові Верховного Суду від 15.07.2025 у справі № 914/3621/23, щодо застосування пунктів 6.1, 6.4 глави 6 розділу ХІ Кодексу системи передач, пункту 2.4 Типового договору, частини другої статті 625 ЦК України, зазначивши, що сторони в договорі не можуть відступити (змінити) від імперативного припису про форму розрахунків у вигляді попередньої оплати, яка нараховується на плановий обсяг послуг, а тлумачення судом умов договору має відбуватися із урахуванням норм типового договору.
3.3. Передаючи цю справу на розгляд об`єднаної палати, колегія суддів в ухвалі від 13.08.2025 зазначила про таке.
Щодо застосування положень типового договору та можливості нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму попередньої оплати
3.4. У цій справі НЕК "Укренерго" здійснило нарахування інфляційних втрат та 3% річних згідно з плановими обсягами послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.
3.5. Суди першої та апеляційної інстанції вважали, що для визначення суми інфляційних втрат та 3% річних потрібно виходити із обсягу фактично наданої послуги, оскільки зобов`язання зі сплати грошових коштів у відповідача виникає саме за фактично надані послуги, з огляду на що нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних на планові платежі є безпідставним.
3.6. НЕК "Укренерго" у касаційній скарзі зазначає, що Верховний Суд неодноразово робив висновки щодо застосування статей 611, 625 ЦК і положень типового договору (постанови 10.12.2024 у справі №914/1653/23, від 23.11.2023 у справі №925/654/22, від 24.11.2022 у справі №927/713/21, від 09.11.2022 у справі №904/5899/21, від 19.08.2022 у справі №912/1941/21. Скаржник вважає, що за нормами типового договору в усіх редакціях передбачено обов`язок відповідача здійснювати оплату планової вартості послуги.
3.7. На думку колегії суддів, яка передала цю справу на розгляд об`єднаної палати, умова договору, яка передбачає поетапну попередню оплату планового обсягу послуг є імперативною. До того ж сторонам надається право визначити дати та відсотки такої попередньої оплати.
3.8. Так, у пункті 2.4 договору вказано, що розрахунок за надану послугу здійснюється на умовах часткової попередньої оплати вартості послуги за поточний розрахунковий період згідно із нижчезазначеною системою платежів і розрахунків: до 10 числа розрахункового місяця 35% вартості послуги; до 20 числа розрахункового місяця 35% вартості послуги; до останнього банківського дня календарного місяця 30% вартості послуги. Втім, в укладеному сторонами договорі, на відміну від типового договору, прямо не передбачено, що "Плановий обсяг Послуги на розрахунковий період визначається на основі наданих Користувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий період".
3.9. Отже, колегія суддів вважає, що договір повинен бути розроблений та відповідати типовому договору. Законодавець забороняє відступати від змісту типового договору, а сторони не можуть змінювати положення такого договору або не застосовувати певних його умов. Сторони наділені правом тільки конкретизувати його умови. Підписавши договір, НЕК "Укренерго" та ПрАТ "Львівобленерго" усвідомлювали, що ПрАТ "Львівобленерго" приєдналося до умов типового договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Це свідчить, що сторони погодили всі істотні умови такого договору, зокрема, щодо здійснення попередньої оплати за поточний розрахунковий період та, що плановий обсяг послуги на розрахунковий період визначається на основі наданих користувачем і погоджених ОСП повідомлень щодо планового обсягу передачі електроенергії на розрахунковий період.
3.10. У пункті 10.1 договору визначено, що планові обсяги передачі електроенергії користувач зобов`язаний подавати виконавцю до 10-ї доби місяця, що передує розрахунковому місяцю; виконавець протягом 3 днів їх погоджує і повертає користувачу. Тобто використання планових обсягів, їх погодження з оператором системи передачі (НЕК "Укренерго") є обов`язком користувача (ПрАТ "Львівобленерго") за договором. Оскільки за нормами типового договору передбачено обов`язок користувача (ПрАТ "Львівобленерго") здійснювати поетапну попередню оплату планових обсягів послуг, то колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій під час розгляду справи мали тлумачити договір саме відповідно до положень типового договору.
3.11. Також колегія суддів зазначила, що об`єднана палата у постанові від 19.08.2022 у справі №912/1941/21 вказала таке:
"167. У зв`язку з цим плановий обсяг послуги підлягає оплаті на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а фактичний обсяг встановлюється по закінченню такого розрахункового місяця протягом 3 банківських днів з моменту отримання акта приймання-передачі послуги. У разі якщо оплачений плановий обсяг виявився вище фактичного, то вказана різниця або повертається користувачу, або враховується як оплата в наступні розрахункові періоди.
168. Звідси при розрахунку за послуги з передачі електричної енергії користувач та ОСП зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць".
3.12. Однак у цій справі та у справі №914/3621/23 (від якої пропонує відступити колегія суддів) суди першої та апеляційної інстанцій вважали, що для визначення суми інфляційних втрат та 3% річних потрібно виходити із обсягу фактично наданої послуги, оскільки зобов`язання зі сплати грошових коштів у відповідача виникає саме за фактично надані послуги, з огляду на що, нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних на планові платежі визнали безпідставним.
3.13. Так, Верховний Суд у постанові від 15.07.2025 у справі №914/3621/23 (від якої пропонує відступити колегія суддів) щодо доводів НЕК "Укренерго" про можливість нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суми планових платежів вказав таке:
"37. Водночас у справі, яка розглядається (№914/3621/23), дослідивши усі обставини справи та надавши оцінку зібраним у справі доказам, суди попередніх інстанцій виходили з інших умов договору, укладеного між сторонами у цій справі, а саме зі змісту пункту 2.4, яким визначено що розрахунок за надану послугу здійснюється трьома частинами в процентному відношенні від вартості послуги, а зі змісту пункту 2.3 вбачається, що вартість послуги за розрахунковий період визначається як добуток обсягу наданої послуги на значення тарифу, що діє у визначений розрахунковий період.
38. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що подібність правовідносин необхідно визначати відповідно до їх елементів. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст (взаємні права й обов`язки суб`єктів). Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", таку подібність необхідно оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
39. З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, зокрема, умови договору, укладеного між позивачем та відповідачем, суди попередніх інстанцій правильно здійснили перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат з врахуванням вартості наданої послуги, бо саме такі умови були погоджені позивачем та відповідачем у договорі".
3.14. Крім цього, Верховний Суд у постанові від 15.07.2025 у справі № 914/3621/23 вважав, що висновки об`єднаної палати, викладені у постанові від 19.08.2022 у справі №912/1941/21, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки ухвалені за неподібних правовідносин.
3.15. Однак колегія суддів Верховного Суду не погоджується із такою позицією судів попередніх інстанцій та Верховного Суду (постанова від 15.07.2025 у справі № 914/3621/23) про застосування положень статті 625 ЦК України щодо умов укладеного між сторонами договору з огляду на таке.
"По-перше, дійсно, хоча спірні правовідносини у справі №912/1941/21 (постанова об`єднаної палати від 19.08.2022) виникли щодо стягнення коштів, зокрема 3% річних, за договором про надання послуг з передачі електричної енергії, а не за договором про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, втім за своєю суттю регулювання цих відносин, а також умови типових договорів є подібними. Тому Верховний Суд вважає, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин висновки об`єднаної палати про те, що користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць.
По-друге, оскільки законодавець забороняє відступати від змісту типового договору, а в договорі сторони погодили розрахунок за надані послуги саме на умовах попередньої оплати, колегія суддів вважає, що НЕК "Укренерго" та ПрАТ "Львівобленерго" погодили порядок нарахування та оплати попередніх платежів відповідно до планових обсягів послуги. Тому за прострочення зобов`язань за договором в частині оплати планових платежів можуть застосовуватися наслідки, встановлені у частині другій статті 625 ЦК України (нарахування 3% річних та інфляційних втрат)".
3.16. Крім того, колегія суддів зазначила, що Верховний Суд в іншій постанові від 10.12.2024 у справі № 914/1653/23 (спір між НЕК "Укренерго" та ПрАТ "Львівобленерго" про стягнення коштів, зокрема, інфляційних втрат та 3% річних), направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції, дійшовши висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували положень законодавства та умов договору щодо моменту настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання, а отже, дійшли передчасного висновку про неможливість нарахування інфляційних втрат та відсотків річних при порушенні строків сплати планових платежів за надані послуги (пункт 40).
3.17. Верховний Суд у постанові від 10.12.2024 у справі №914/1653/23 застосував висновки об`єднаної палати, викладені у постанові від 19.08.2022 у справі №912/1941/21, вказавши таке:
"39. Колегія суддів враховує, що подібні за змістом висновки Верховного Суду у постановах від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21, від 24.11.2023 у справі № 927/713/21, від 09.11.2022 у справі № 904/5899/21, від 23.11.2023 у справі № 925/654/22, на неврахування яких посилається заявник у касаційній скарзі, викладені щодо договорів про надання послуг з передачі електричної енергії, у той час як у справі, що розглядається, спір виник щодо виконання договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Проте аналіз чинного законодавства свідчить про те, що правовідносини з надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління є подібними з правовідносинами з надання послуг з передачі електричної енергії, оскільки є правовідносинами щодо надання послуг оператором системи передачі, для розрахунків за договорами з передачі електричної енергії та з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління використовується плановий і фактичний обсяги послуги, спосіб оплати таких послуг (попередні планові платежі на основі наданих користувачем прогнозованих планових обсягів послуги та подальша доплата згідно відповідних актів надання послуги) є теж подібним".
3.19. Однак з наведеного вбачається неоднакове застосування Верховним Судом частини 2 статті 625 ЦК України у подібних правовідносинах, а саме:
1) Верховний Суд у постанові від 10.12.2024 у справі №914/1653/23 застосував висновки об`єднаної палати, викладені у постанові від 19.08.2022 у справі №912/1941/21, та вважав, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про неможливість нарахування інфляційних втрат та відсотків річних при порушенні строків сплати планових платежів за надані послуги;
2) Верховний Суд у постанові від 15.07.2025 у справі №914/3621/23 вважав, що висновки об`єднаної палати, викладені у постанові від 19.08.2022 у справі №912/1941/21, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин та погодився із судами попередніх інстанцій про неможливість нарахування інфляційних втрат та відсотків річних при порушенні строків сплати планових платежів за надані послуги.
3.20. Крім того, колегія суддів вважає, що принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав, не застосовується у випадку одночасної наявності як типового договору, так і договору, в якому сторони змінили імперативні умови типового договору.
Щодо моменту виникнення обов`язку з оплати
3.21. Суди попередніх інстанцій у цій справі вказали, що рахунок на оплату послуги не може вважатися вимогою, оскільки він є не первинним документом, а документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати грошові кошти як оплату за надані послуги, тобто носить інформаційний характер.
3.22. Однак колегія суддів Верховного Суду, передаючи цю справу на розгляд об`єднаної палати, з такими висновками не погодилася та зазначила, що НЕК "Укренерго" та ПрАТ "Львівобленерго" погодили порядок оплати за договором, зокрема, що попередня оплата вартості послуги за поточний розрахунковий період здійснюється саме на підставі рахунків, а на ПрАТ "Львівобленерго" покладений обов`язок здійснення своєчасного та в повному обсязі розрахунків.
3.23. Верховний Суд не погоджується з тим, що рахунок на оплату містить тільки платіжні реквізити, оскільки усталеною в Україні комерційною практикою є виставлення рахунку на оплату. Така дія означає, що контрагент очікує платіж за договором на конкретно визначену суму за конкретні послуги / роботи / товар. Тобто такий рахунок є вимогою.
3.24. Як зазначає колегія суддів в ухвалі про передачу цієї справи на розгляд об`єднаної палати, Верховний Суд у постанові від 15.07.2025 у справі №914/3621/23 не зробив висновку про застосування статті 530 ЦК України у подібних правовідносинах, але погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що виставлені рахунки на суми попередньої оплати не можна вважати вимогами в розумінні статті 530 ЦК України.
3.25. Водночас колегія суддів вважає, що рахунок на оплату в розумінні частини другої статті 530 ЦК України є платіжною вимогою, яка містить: 1) підставу, з якої має бути здійснена оплата коштів; 2) суму, яка підлягає сплаті; 3) платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати грошові кошти як оплату за надані послуги. Такий рахунок інформує відповідну сторону договору (користувача) про необхідність здійснення оплати за обумовлені договором послуги.
3.26. Отже, як на підставу для передачі цієї справи на розгляд об`єднаної палати колегія суддів в ухвалі від 13.08.2025 зазначила, що може мати місце ситуація, коли будуть існувати дві постанови Верховного Суду, ухвалені щодо одних і тих самих сторін у подібних правовідносинах, однак з різним підходом до тлумачення норм права, який жодним чином не зумовлений різницею в обставинах справи.
Мотиви висловлення незгоди з ухвалою про прийняття до розгляду справи № 905/20/23 об`єднаною палатою Касаційного господарського суду
4.1. Процесуальне законодавство, а саме частина 2 статті 302 ГПК України визначає такі підстави для передання справ на розгляд об`єднаної палати, зокрема коли суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати. Частина четверта статті 303 ГПК України встановлює, що в ухвалі про передачу справи на розгляд палати суд викладає мотиви необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
4.2. З огляду на положення статей 302, 303 ГПК України визначальними обставинами щодо передання справи на розгляд об`єднаної палати є, по-перше, саме наявність висновку щодо застосування норми права в постанові (постановах) Верховного Суду в подібних правовідносинах, а також те, що такий висновок зроблений колегією суддів з іншої палати цього суду або іншою палатою цього суду чи самою об`єднаною палатою. По-друге, в ухвалі про передачу справи має бути наведене обґрунтування колегією суддів, яка передає справу на об`єднану палату, про необхідність відступу від висновку щодо застосування норми права в іншій справі.
4.3. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалу про прийняття до розгляду справи № 914/2625/23 мотивувала необхідністю відступити від висновків, які містяться у постанові Верховного Суду від 15.07.2025 у справі № 914/3621/23, щодо застосування пунктів 6.1, 6.4 глави 6 розділу ХІ Кодексу системи передач, пункту 2.4 Типового договору, частини другої статті 625 ЦК України, а також з огляду на неоднакове застосування Верховним Судом частини 2 статті 625 ЦК України (справи № 914/1653/23 та № 914/3621/23), з метою забезпечення сталості та єдності судової практики у подібних правовідносинах.
4.4. При цьому у пункті 6.14 зазначеної ухвали об`єднана палата зазначила, що Верховний Суд у постанові від 15.07.2025 у справі № 914/3621/23 вважав, що висновки об`єднаної палати, викладені у постанові від 19.08.2022 у справі №912/1941/21, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки ухвалені за неподібних правовідносин, процитувавши при цьому пункти 37-39 постанови Верховного Суду від 15.07.2025 у справі № 914/3621/23 (від якої пропонує відступити колегія суддів).
4.5. Однак такі висновки не відповідають змісту наведеної постанови (від 15.07.2025 у справі № 914/3621/23, від якої пропонує відступити об`єднана палата), оскільки у пункті 40, на який колегія суддів що передавала справу та об`єднана палата не звернули уваги, зазначено:
"40. Тому посилання скаржника в касаційній скарзі на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21, є безпідставними, оскільки висновки судів попередніх інстанцій у цій справі не суперечать висновкам, викладеним у зазначеній постанові, а фактично зводяться до незгоди із встановленими обставинами справи на підставі укладеного між сторонами цієї справи договору".
4.6. Отже, Верховний Суд у постанові від 15.07.2025 у справі № 914/3621/23 застосував висновки об`єднаної палати, викладені у постанові від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21, та дійшов висновку, що висновки судів попередніх інстанцій у справі № 914/3621/23 їм не суперечать.
4.7. Таким чином, об`єднана палата у пункті 6.19 ухвали про прийняття до розгляду справи № 914/2625/23 дійшла помилкового висновку про неоднакове застосування Верховним Судом частини 2 статті 625 ЦК України у подібних правовідносинах, з тих мотивів, що Верховний Суд у постанові від 10.12.2024 у справі № 914/1653/23 застосував висновки об`єднаної палати, викладені у постанові від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21, а у постанові від 15.07.2025 у справі № 914/3621/23 вважав, що висновки об`єднаної палати, викладені у постанові від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки зміст пункту 40 постанови від 15.07.2025 у справі № 914/3621/23 якраз свідчить про застосування Верховним Судом таких висновків.
4.8. Так, висновки об`єднаної палати, викладені у постанові від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21, зводяться до того, що при розрахунку за послуги з передачі електричної енергії користувач та ОСП зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць.
З цього приводу у справі № 914/3621/23 суди попередніх інстанцій зазначили, що як вбачається з умов договору, які визначають порядок оплати за надану позивачем послугу, хоча договором і передбачено часткову попередню оплату вартості послуги (пункт 2.4 договору), зокрема трьома частинами в процентному відношенні від вартості послуги (до 10 числа розрахункового місяця - 35 %, до 20 числа розрахункового місяця - 35 % та до останнього дня календарного місяця 30 %), однак умовами договору не врегульовано яким чином наперед визначається обсяг послуги, від якої визначатиметься частка трьох попередніх оплат.
4.9. З огляду на викладене, не можна погодитися з обґрунтуванням колегії суддів, викладеним в ухвалі від 13.08.2025 у справі № 914/2625/23 щодо передачі справи на розгляд об`єднаної палати, відповідно до якого:
"По-перше, дійсно, хоча спірні правовідносини у справі № 912/1941/21 (постанова об`єднаної палати від 19.08.2022) виникли щодо стягнення коштів, зокрема 3% річних, за договором про надання послуг з передачі електричної енергії, а не за договором про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, втім за своєю суттю регулювання цих відносин, а також умови типових договорів є подібними. Тому Верховний Суд вважає, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин висновки об`єднаної палати про те, що користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць.
По-друге, оскільки законодавець забороняє відступати від змісту типового договору, а в договорі сторони погодили розрахунок за надані послуги саме на умовах попередньої оплати, колегія суддів вважає, що НЕК "Укренерго" та ПрАТ "Львівобленерго" погодили порядок нарахування та оплати попередніх платежів відповідно до планових обсягів послуги. Тому за прострочення зобов`язань за договором в частині оплати планових платежів можуть застосовуватися наслідки, встановлені у частині другій статті 625 ЦК України (нарахування 3% річних та інфляційних втрат)", з огляду на таке.
4.10. Дійсно, до спірних правовідносин підлягають застосуванню висновки об`єднаної палати про те, що користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць, необхідність врахування яких не заперечувалась Верховним Судом у справах № 914/1653/23 та № 914/3621/23).
4.11. Так, у справі № 914/1653/23 Верховний Суд у постанові від 10.12.2024, застосувавши висновки об`єднаної палати, викладені у постанові від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21, зазначив:
"39. Колегія суддів враховує, що подібні за змістом висновки Верховного Суду у постановах від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21, від 24.11.2023 у справі № 927/713/21, від 09.11.2022 у справі № 904/5899/21, від 23.11.2023 у справі № 925/654/22, на неврахування яких посилається заявник у касаційній скарзі, викладені щодо договорів про надання послуг з передачі електричної енергії, у той час як у справі, що розглядається, спір виник щодо виконання договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Проте аналіз чинного законодавства свідчить про те, що правовідносини з надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління є подібними з правовідносинами з надання послуг з передачі електричної енергії, оскільки є правовідносинами щодо надання послуг оператором системи передачі, для розрахунків за договорами з передачі електричної енергії та з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління використовується плановий і фактичний обсяги послуги, спосіб оплати таких послуг (попередні планові платежі на основі наданих користувачем прогнозованих планових обсягів послуги та подальша доплата згідно відповідних актів надання послуги) є теж подібним".
При цьому Верховний Суд не погодився з висновком судів попередніх інстанцій про те, що з метою визначення суми інфляційних втрат та 3% річних потрібно виходити із обсягу фактично наданої послуги, що відображена в актах коригування до актів наданих послуг, та направив справу № 914/1653/23 на новий розгляд, з тих мотивів, що суди першої та апеляційної інстанцій положень законодавства та умов договору про надання послуг щодо моменту настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання не врахували, а відтак дійшли передчасного висновку про неможливість нарахування інфляційних втрат та відсотків річних при порушенні строків сплати планових платежів за надані послуги.
4.12. У справі № 914/3621/23 Верховний Суд у постанові від 15.07.2025, застосувавши висновки об`єднаної палати, викладені у постанові від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21, про те, що користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, водночас погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у нарахуванні інфляційних втрат та 3% річних через неможливість визначити частки (суми) трьох попередніх оплат, виходячи з умов укладеного договору.
Умовами договору, які визначають порядок оплати за надану позивачем послугу, хоча і встановлено обов`язок відповідача здійснювати попередню оплату, проте в такому випадку для здійснення розрахунку треба виходити з вартості наданих послуг, а не вартості планових обсягів послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Тобто за умови, що обсяг наданої послуги протягом розрахункового періоду ще не відомий, тому суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано зазначили про неможливість здійснення розрахунку планових платежів.
4.13. Крім того, ще раз наголошую на тому, що визначальними обставинами для передачі справи на розгляд об`єднаної палати відповідно до положень статей 302, 303 ГПК України є, насамперед, саме наявність висновку щодо застосування норми права в постанові (постановах) Верховного Суду в подібних правовідносинах.
Тобто можна виснувати, що в усіх випадках на стадії прийняття палата повинна перевіряти наявність в постанові (постановах), від якої колегія суддів пропонує відступити, висновків щодо застосування норми права. Як наслідок, у цьому контексті виникає питання щодо визначення такого поняття, як висновок щодо застосування норми права, адже ГПК України та інші процесуальні кодекси не містять такого визначення.
4.14. Стосовно визначення, що саме вважати правовим висновком Верховного Суду, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що чинний ГПК України оперує поняттям "висновок" у різних значеннях, зокрема таких, як: умовивід суду; висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а також викладений у постанові Верховного Суду висновок по суті позовних вимог, вимог апеляційної або касаційної скарги; складова резолютивної частини судового рішення.
4.15. За змістом статей 314, 315 ГПК України, постанова, прийняттям якої завершується перегляд судових рішень у касаційному порядку, складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин; у мотивувальній частині рішення, зокрема, зазначаються висновки за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд, а в резолютивній частині відповідний висновок суду касаційної інстанції по суті вимог касаційної скарги і позовних вимог.
З огляду на викладене висновком щодо застосування норми права в подібних правовідносинах якраз і є висновок за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд, а також висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, та який має міститися в мотивувальній частині постанови суду касаційної інстанції.
Аналогічні висновки викладено в пунктах 48- 51 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2024 про повернення справи № 911/1095/22 Верховному Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду для розгляду.
4.16. Отже, з урахуванням доктринального тлумачення поняття "висновок щодо застосування норми права" можна виснувати, що Верховний Суд має повноваження щодо перевірки того, чи наявний взагалі в постанові (постановах), на які посилається скаржник, висновок щодо застосування норми права, тоді як аналіз того, чи є висновок саме висновком щодо застосування норми права, можна визначити за такими критеріями: 1) висновок щодо застосування норми права повинен містити посилання на конкретну норму (норми) матеріального або процесуального права; 2) такий висновок повинен не буквально повторювати норму права, а розширювати чи тлумачити її зміст, або усувати законодавчу прогалину; 3) висновок повинен бути абстрактним та універсальним, тобто застосовним до інших випадків у подібних правовідносинах; 4) висновок щодо застосування норми права необхідно відрізняти від правової оцінки суду.
4.17. Відповідно до ухвали Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.08.2025, справу № 914/2625/23 за касаційною скаргою НЕК "Укренерго" на рішення Господарського суду Львівської області від 25.06.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.03.2025 передано на розгляд об`єднаної палати для відступу від висновків, які містяться у постанові Верховного Суду від 15.07.2025 у справі № 914/3621/23, щодо застосування пунктів 6.1, 6.4 глави 6 розділу ХІ Кодексу системи передач, пункту 2.4 Типового договору, частини другої статті 625 ЦК України, зазначивши, що сторони в договорі не можуть відступити (змінити) від імперативного припису про форму розрахунків у вигляді попередньої оплати, яка нараховується на плановий обсяг послуг, а тлумачення судом умов договору має відбуватися із урахуванням норм типового договору.
4.18. Разом з тим, постанова Верховного Суду від 15.07.2025 у справі № 914/3621/23 не містить висновків щодо застосування пунктів 6.1, 6.4 глави 6 розділу ХІ Кодексу системи передач, пункту 2.4 Типового договору, частини другої статті 625 ЦК України, більш того, пункти 6.1, 6.4 глави 6 розділу ХІ Кодексу системи передач, пункт 2.4 Типового договору у зазначеній постанові навіть не згадуються.
4.19. Крім того, як зазначає колегія суддів в ухвалі про передачу цієї справи на розгляд об`єднаної палати, Верховний Суд у постанові від 15.07.2025 у справі № 914/3621/23 не зробив висновку про застосування статті 530 ЦК України у подібних правовідносинах, але погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що виставлені рахунки в цій справі на суми попередньої оплати не можна вважати вимогами в розумінні статті 530 ЦК України.
4.20. Зважаючи на те, що Верховний Суд у постанові від 15.07.2025 у справі № 914/3621/23 не викладав висновків щодо неможливості відступати від положень типового договору, як і щодо моменту виникнення обов`язку з оплати, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, на мою думку, не мала підстав для прийняття цієї справи до свого розгляду.
4.21. Отже, на мою думку, у справах № 914/1653/23 та № 914/3621/23 Верховний Суд не сформулював правових висновків, які б, у розумінні частини 2 статті 302 ГПК України, могли бути використані як процесуальні підстави для передачі справи № 914/2625/23 на розгляд об`єднаної палати.
4.22. Наведене виключає наявність підстав для прийняття на розгляд об`єднаної палати справи № 914/2625/23, отже, необхідно було повернути зазначену справу на розгляд відповідної колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, адже мотиви передачі не відповідають процесуальним підставам для передачі справи відповідно до статті 302 ГПК України критеріям для передачі та здійснення розгляду справи об`єднаною палатою.
Окрему думку викладено у порядку статті 34 ГПК України.
Суддя Ю. Я. Чумак