ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

01.10.2025 м.Дніпро Справа № 904/4803/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів :

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач)

суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю СПЕЙСИКС адвоката Білецького Богдана Михайловича про прийняття додаткового судового рішення у справі № 904/4803/24

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю Букмекерська компанія Фавбет, м. Київ

до: Товариства з обмеженою відповідальністю Даймонд Пей, м. Дніпро

про: стягнення 364 882 982,41грн.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю Букмекерська компанія Фавбет (далі - ТОВ БК Фавбет, позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Даймонд Пей (далі - ТОВ Даймонд Пей, відповідач) про стягнення штрафу у розмірі 364 882 982,41грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №2009/2021 від 20.09.2021 у частині надання платіжних послуг з переказу коштів та своєчасного повідомлення про дострокове розірвання договору.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2024 відкрито провадження у справі № 904/4803/24 за правилами загального позовного провадження та призначено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні на 26.11.2024.

ТОВ Даймонд Пей (відповідач) позовні вимоги визнав та у відзиві на позов підтвердив факт ненадання платіжних послуг з переказу коштів відповідно до умов договору та не повідомлення позивача у визначений строк про дострокове розірвання договору.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2024 у справі №904/4803/24 позов задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Даймонд Пей м. Дніпро на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Букмекерська компанія Фавбет, м.Київ 364 882 982,41грн. штрафу та 1 059 800,00грн. - витрат на сплату судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю СПЕЙСИКС, яке не є учасником цієї справи, зазначаючи про те, що рішення ухвалено про його інтереси, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення з ТОВ Даймонд Пей штрафу частково та ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким зменшити суму штрафу на 500 000,00 грн.

Ухвалою суду від 23.09.2025, після з`ясування, що права/інтереси/обов`язки апелянта не порушені оскаржуваним рішення, а відтак, останній не має права його оскаржувати, апеляційне провадження по апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю СПЕЙСИКС на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2024 у справі № 904/4803/24 закрито; судові витрати за оскарження рішення суду покладені на заявника.

25.09.2025 до Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю СПЕЙСИКС про роз`яснення резолютивної частини ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2025 у справі №904/4803/24 в частині порядку касаційного оскарження вказаної ухвали та в частині строку, на який відкладено складання повного тексту ухвали.

Ухвалою від 29.09.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю СПЕЙСИКС про роз`яснення ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2025 у справі №904/4803/24 повернуто заявнику без розгляду, як таку, що не відповідає вимогам ст.170 ГПК України, а також як таку, у якій порушене питання щодо роз`яснення судового рішення, яке не може бути об`єктом роз`яснення.

29.09.2025 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю СПЕЙСИКС надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник, з посиланням на те, що ухвалою суду від 23.09.2025 не вирішене питання витрат на правничу допомогу, просить з цього приводу ухвалити додаткове рішення, стягнувши з ТОВ «Букмекерська контора «Фавбет» на його користь 8 000 грн витрат на правничу допомогу.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 29.09.2025 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.

Дослідивши подану 29.09.2025 представником Товариства з обмеженою відповідальністю СПЕЙСИКС адвокатом Білецьким Б.М. заяву про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів встановила наступне.

Так, згідно з ч. 1, п.1 ч.3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч.2 ст.126 ГПК України).

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.129 ГПК України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. ч. 2, 3 ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Оскільки до судових витрат входить як судовий збір, так і витрати на правничу допомогу, і за апеляційною скаргою апелянта закрите апеляційне провадження, в результаті з`ясування питання, що його права/інтереси і обов`язки не порушені оскаржуваним рішенням, судом відповідні судові витрати ухвалою суду від 23.09.2025 покладені на заявника (апелянта) ТОВ «Спейсикс».

Відтак, порушене у заяві питання вже вирішено судом апеляційної інстанції, і наведені доводи заяви не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до частин 1, 2 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданнями господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 1 ст. 43 ГПК України на учасників судового процесу та їх представників покладено обов`язок добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Обов`язок добросовісного користування процесуальними правами передбачає їх використання не на шкоду іншим учасникам справи, а також не всупереч завданням господарського судочинства. Отже, добросовісність при реалізації процесуальних прав і повноважень включає в себе, зокрема, неприпустимість зловживання своїм правом, яку пунктом 11 частини 3 статті 2 ГПК України віднесено до однієї з основних засад (принципів) господарського судочинства. Такі ж положення закріплені в частині 1статті 43 ГПК України, яка визначає, що зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/1873/17).

У статті 17 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року зазначено, що зловживання правом визначається як діяльність або дії, спрямовані на скасування прав і свобод, визнаних у Конвенції, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Зловживання процесуальними правами, в тій чи іншій мірі спрямоване на перешкоджання реалізації захисту порушеного права. Порушниками, які можуть зловживати своїми процесуальними правами, можуть бути особи, які беруть участь у справі, інші учасники процесу, оскільки кожен з них наділений відповідними процесуальними правами і обов`язками та, відповідно, може впливати на хід розгляду справи.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 43 ГПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"; рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010; рішення Суду у справі Мусієнко проти України, no. 26976/06, від 20.01.2011).

У рішенні від 07.07.1989 у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії, в якому Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що з правом особи на справедливий та публічний розгляд його справи впродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, а також вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі "Шульга проти України", no. 16652/04, від 02.12.2010) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення Суду у справі "Мусієнко проти України", no. 26976/06, від 20.01.2011).

Таким чином, дії Товариства з обмеженою відповідальністю СПЕЙСИКС, в інтересах якого діє адвокат Білецький Б.М., яке не є учасником дійсної справи, щодо подання послідовно апеляційної скарги з підстав нібито вирішення його інтересів, роз`яснення судового акта, який не може бути об`єктом роз`яснення, заяви про ухвалення додаткового рішення у справі №904/4803/24, в той час, як питання судових витрат вирішено ухвалою суду від 23.09.2025 ставлять під сумнів належне користування процесуальними правами вказаним Товариством та фактично спрямовані на свідоме невиправдане перешкоджання виконанню рішення суду, що набуло законної сили, відтак, є зловживанням відповідного Товариства своїми процесуальним правами.

Тому, в даному випадку, подання заяви про ухвалення додаткового рішення від 29.09.2025 щодо питання судових витрат, яке вже було предметом апеляційного розгляду і з приводу якого містяться висновки в ухвалі від 23.09.2025, розцінюється судом, як зловживання процесуальними правами в порядку п.1 ч. 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 3 ст. 43 ГПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Частина 4 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України безпосередньо покладає на суд обов`язок вживати заходи для запобігання зловживанню процесуальними правами, під які у розумінні п. 1 цієї статті у повній мірі підпадають дії Товариства з обмеженою відповідальністю "Спейсикс" з подання заяви щодо ухвалення додаткового рішення.

Частиною 1 ст. 131 Господарського процесуального України передбачено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) штраф (ч. 1 ст. 132 ГПК України).

Центральний апеляційний господарський суд вважає, що ТОВ «Спейсикс» в порушення ч. 1 ст. 43 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, зловживає своїми процесуальними правами, а тому заяву про ухвалення додаткового рішення від 29.09.2025 слід повернути скаржнику.

Керуючись ст.ст. 43, 131, 132, 234, 235, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Подання представником Товариства з обмеженою відповідальністю СПЕЙСИКС адвокатом Білецьким Богданом Михайловичем заяви про ухвалення додаткового рішення у справі №904/4803/24 - визнати зловживанням процесуальними правами.

Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю СПЕЙСИКС адвоката Білецького Богдана Михайловича про прийняття додаткового судового рішення у справі № 904/4803/24 № б/н від 29.09.2025 на 13-и аркушах повернути заявнику.

Попередити представника Товариства з обмеженою відповідальністю СПЕЙСИКС адвоката Білецького Богдана Михайловича про недопустимість зловживання процесуальними правами, а також про те, що при зловживанні в подальшому процесуальними правами, апеляційним судом буде застосовано до нього заходи процесуального примусу, передбачені ст. 135 Господарського процесуального кодексу України, зокрема накладення штрафу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Суд апеляційної інстанції повідомляє, що згідно з п.122 (розділу V. Перехідні положення) Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей; електронні документи та електронні копії паперових документів вносяться до АСДС та зберігаються в централізованому файловому сховищі; документи, що надійшли до суду в електронній формі, за потреби можуть роздруковуватися та приєднуватися до матеріалів справи у паперовій формі.

Таким чином, оскільки заяву заявником подано в електронній формі зазначена заява зберігається в централізованому файловому сховищі, а її роздрукована паперова копія приєднується до матеріалів справи.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков