РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.09.2025Справа № 910/2945/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю секретаря судового засідання Будніка П.О., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи № 910/2945/25

за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (Україна, 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 85; ідентифікаційний код: 19480600)

до 1) Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (Україна, 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25; ідентифікаційний код: 00100227)

2) Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (Україна, 36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ, буд. 5; ідентифікаційний код: 00131819)

про визнання неправомірними та незаконними дії, зобов`язання вчинити дії та відновити становище, яке існувало до порушення прав

Представники учасників справи:

від позивача: Рудюк Ю.А., самопредставництво;

від відповідача-1: Яковченко Р.Г., довіреність №20/11-13 від 20.11.2024;

від відповідача-2: Штепа Д.Ю., довіреність від 18.03.2025.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - відповідач-1) та Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (далі - відповідач-2), в якій просить суд:

- визнати неправомірними та незаконними дії Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (), як адміністратора комерційного обліку та постачальника послуг комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, щодо покладення обсягів спожитої електричної енергії споживачем Приватним акціонерним товариством "Кременчуцький колісний завод" () з 07.12.2023 по 25.12.2023 на ДПЗД "Укрінтеренерго", як сторону відповідальну за баланс;

- визнати неправомірними та незаконними дії Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (), як адміністратора комерційного обліку та адміністратора розрахунків, щодо покладення обсягів спожитої електричної енергії споживачем Приватним акціонерним товариством "Кременчуцький колісний завод" () з 07.12.2023 по 25.12.2023 на ДПЗД "Укрінтеренерго", як сторону відповідальну за баланс;

- зобов`язати Акціонерне товариство "Полтаваобленерго" (), як оператора системи та адміністратора комерційного обліку та Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (), як оператора системи передачі та адміністратора комерційного обліку, вчинити дії шляхом зміни сертифікованих даних комерційного обліку в системі управління ринком (платформа ММS), скасувати сертифіковані дані комерційного обліку щодо обсягів електричної енергії, покладених на балансуючу групу електропостачальника ДПЗД "Укрінтеренерго" (), як постачальника «останньої надії», що спожиті за точками комерційного обліку / площадками вимірювання (ЕІС-кодами) споживачем Приватним акціонерним товариством "Кременчуцький колісний завод" (), провести нове формування сертифікованих даних та покласти обсяги електричної енергії, що використані даним споживачем з 07.12.2023 по 25.12.2023 на втрати оператора системи - Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (), передати зазначені нові сертифіковані дані комерційного обліку Адміністратору розрахунків та учасникам ринку для здійснення перерахунку платежів;

- відновити становище, яке існувало до порушення прав та законних інтересів ДПЗД "Укрінтеренерго" () - заборонити Приватному акціонерному товариству "Національна енергетична компанія "Укренерго" () використовувати при здійснені будь-яких розрахунків з ДПЗД "Укрінтеренерго" () дані комерційного обліку, що спожиті за точками комерційного обліку /площадками вимірювання (ЕІС-кодами) споживачем Приватним акціонерним товариством "Кременчуцький колісний завод" () з 07.12.2023 по 25.12.2023, та зобов`язати Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" () вчинити дії шляхом формування та надання нових актів-корегування (врегулювання) до актів купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів та акти коригування до актів приймання-передачі послуги (послуг з передачі електричної енергії) із зазначенням скасованих сертифікованих даних комерційного обліку щодо обсягів електричної енергії, що спожиті за точками комерційного обліку /площадками вимірювання (ЕІС-кодами) споживачем Приватним акціонерним товариством "Кременчуцький колісний завод" () з 07.12.2023 по 25.12.2023 на ДПЗД "Укрінтеренерго", як сторону відповідальну за баланс.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/2945/25, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.04.2025.

01.04.2025 представником відповідача-2 сформовано в системі "Електронний суд" відзив на позовну заяву, який 01.04.2025 зареєстрований в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

01.04.2025 представником відповідача-1 сформовано в системі "Електронний суд" клопотання про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву, яке 02.04.2025 зареєстроване в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

09.04.2025 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" відповідь на відзив відповідача-2, яка 09.04.2025 зареєстрована в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

11.04.2025 представником відповідача-1 сформовано в системі "Електронний суд" відзив на позовну заяву, який 14.04.2025 зареєстрований в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

15.04.2025 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" відповідь на відзив відповідача-1, яка 16.04.2025 зареєстрована в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

У підготовче засідання 16.04.2025 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 16.04.2025 судом було задоволено клопотання відповідача-1 про продовження строку для подачі відзиву на позовну заяву, прийнято до розгляду відзиви на позовну заяву та відповіді на відзиви, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, оголошено перерву до 21.05.2025.

21.04.2025 представником відповідача-1 сформовано в системі "Електронний суд" заперечення щодо відповіді на відзив, які 22.04.2025 зареєстровані в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

У підготовче засідання 21.05.2025 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 21.05.2025 судом було прийнято до розгляду заперечення відповідача-1 щодо відповіді на відзив, оголошено перерву до 18.06.2025.

18.06.2025 представником відповідача-2 сформовано в системі "Електронний суд" клопотання про зупинення провадження у справі, яке 18.06.2025 зареєстроване в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

У підготовче засідання 18.06.2025 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 18.06.2025 судом було прийнято до розгляду заперечення відповідача-1 щодо відповіді на відзив, оголошено перерву до 09.07.2025.

24.06.2025 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" заперечення на клопотання відповідача-2 про зупинення провадження у справі, які 24.06.2025 зареєстровані в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

У підготовче засідання 09.07.2025 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 09.07.2025 судом було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-2 про зупинення провадження у справі, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.07.2025.

У судове засідання 30.07.2025 з`явились представники відповідачів, представник позивача не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання позивач був повідомлений належним чином, явка представників учасників справи обов`язковою судом не визнавалась.

У судовому засіданні 30.07.2025 судом оголошено перерву до 17.09.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2025, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, позивача було повідомлено про те, що судове засідання у справі № 910/2945/25 призначено на 17.09.2025.

У судове засідання 17.09.2025 з`явились представники сторін.

Представник позивача надала суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача-1 надав суду усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечував.

Представник відповідача-2 надав суду усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечував.

У судовому засіданні 17.09.2025 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) № 1344 від 06.11.2018 Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23.12.2021 №1692-р "Про визначення підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" постачальником "останньої надії" визначено позивача постачальником "останньої надії" до 31.12.2022.

Листом АТ "Полтаваобленерго" від 02.03.2023 № 04.33/6533 було віднесено Приватне акціонерне товариство "Кременчуцький колісний завод" (далі - ПрАТ "ККЗ") до категорії споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник "останньої надії", що підтверджується Повідомленням оператора системи про точки комерційного обліку споживачів, постачання електричної енергії за якими здійснюється постачальником "останньої надії" ДПЗД "Укрінтеренерго" у березні 2023 року.

07.03.2023 між ДПЗД "Укрінтеренерго" та ПрАТ "ККЗ" було укладено Договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (далі - Договір від 07.03.2023).

Окрім того, між ДПЗД "Укрінтеренерго" та ПрАТ "ККЗ" було укладено комерційну пропозицію № 5 від 08.10.2021 для постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії", додаткову угоду до договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" та протокол проведення переговорів щодо закупівлі електричної енергії на умовах постачальника "останньої надії".

ДПЗД "Укрінтеренерго" листом №44/09-1562 від 30.11.2023 повідомило НКРЕКП, що ДПЗД "Укрінтеренерго" 07.11.2023 оприлюднило на офіційному сайті Комерційну пропозицію № 8 від 07.11.2023, що є додатком 1 до Договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", яка набуває чинності з 01.12.2023.

Відповідно до пункту 15.2 Комерційної пропозиції № 8, договір вважається припиненим в частині постачання електричної енергії з дати втрати чинності/скасування Нормативно-правового акту (в тому наказу Міністерства енергетики України від 13.04.2022 №148), якщо на день втрати чинності/скасування такого Нормативно-правового акту постачання електричної енергії Споживачу здійснюється більше ніж 90 діб.

ДПЗД "Укрінтеренерго" листом від 09.11.2023 №44/09-6006/ПОH проінформувало ПрАТ "ККЗ" з урахуванням 20-денного терміну, як це передбачено пунктом 13.5 Договору від 07.03.2023, що договір вважається припиненим в частині постачання електричної енергії з дати втрати чинності/ скасування Наказу № 148, якщо на день втрати чинності/скасування зазначеного наказу постачання електричної енергії споживачу здійснюється більше ніж 90 діб.

ДПЗД "Укрінтеренерго" листом №44/09-3147/ПОН від 10.11.2023 проінформувало АТ "Полтаваобленерго", ПрАТ "НЕК Укренерго" та Полтавську обласну військову адміністрацію про завершення постачання електричної енергії споживачам постачальника "останньої надії", з дати втрати чинності/скасування Наказу №148, якщо на день втрати чинності/скасування зазначеного наказу постачання електричної енергії Споживачу здійснюється більше ніж 90 діб, із зазначенням таких споживачів.

05.01.2024 позивач отримав Звіти щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника "останньої надії" за грудень 2023 року від Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (далі - ОСР), що діє на підставі ліцензії на розподіл електричної енергії, виданої відповідно до постанови НКРЕКП від 16.11.2018 № 1442 та виконує функції оператора системи розподілу електричної енергії.

Не погоджуючись з покладенням обсягів спожитої електричної енергії ПАТ "ККЗ" у період з 07.12.2023 по 25.12.2023 на ДПЗД "Укрінтеренерго", позивач звернувся до суду з цим позовом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина 1 статті 14 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 № 1023-р "Про визначення Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" постачальником "останньої надії" (із змінами), на позивача були покладені спеціальні обов`язки, а саме виконання функцій постачальника "останньої надії" на період з 01.01.2019 до 31.12.2022 на всій території України, крім території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Положеннями статті 62 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що на учасників ринку електричної енергії можуть бути покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, одним з яких є виконання функцій постачальника "останньої надії". До загальносуспільних інтересів, які можуть забезпечуватися Кабінетом Міністрів України шляхом покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку, відповідно до частини третьої статті 62 Закону належить, зокрема, стабільність, належна якість та доступність електричної енергії. Статтею 64 Закону визначені особливості здійснення діяльності постачальником "останньої надії", які передбачають необхідність забезпечення гарантій доступності та стабільності постачання електричної енергії кожному споживачу, яке здійснюється у встановлених Законом випадках безакцептно, незалежно від волі постачальника "останньої надії" та споживача.

Законодавством України, зокрема положеннями Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правилами роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), затвердженими Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, врегульовано відносини між учасниками роздрібного ринку електричної енергії, а також встановлено окремий порядок укладення договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

Так, частиною 6 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник "останньої надії" оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.

Відповідно до частини 11 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" має повідомити споживачу умови постачання, ціни на електричну енергію, а також про право споживача на вибір електропостачальника. Постачальник "останньої надії" зобов`язаний оприлюднити зазначену інформацію на своєму офіційному веб-сайті.

Відповідно до частин 8, 9 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", пункту 3.4.4 глави 3.4 розділу III ПРРЕЕ, які кореспондуються з умовами, що зазначені в Комерційній пропозиції № 5 від 08.10.2023 для постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії", яка є Додатком 1 до Договору, постачальник "останньої надії" здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу. Постачальник "останньої надії" постачає електричну енергію споживачу протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Після завершення зазначеного строку постачальник "останньої надії" припиняє електропостачання споживачу.

Водночас, Наказом Міністерства енергетики України від 13.04.2022 №148 (далі - Наказ №148) затверджено Положення про особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану, абзацом 2 пункту 7 якого передбачено, що постачальник "останньої надії" у період дії воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування (крім випадку зміни постачальника за ініціативою споживча в порядку глави 6.1 розділу VI Правил роздрібного ринку електричної енергії) здійснює постачання електричної енергії тим споживачам, у яких відсутній електропостачальник, в тому числі яким станом на 04 березня 2022 року постачання електричної енергії здійснював постачальник "останньої надії".

Відтак, Міністерством енергетики України було врегульовано можливість постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" у строк, що перевищує 90 днів.

При цьому, суд звертає увагу, що електропостачальник "останньої надії" не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу (що не перевищує 90 днів) і такий договір вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії. Тобто такий договір укладається автоматично з моменту початку постачання електричної енергії і діє протягом строку, що не перевищує 90 днів. У випадку повторного початку фактичного постачання електричної енергії споживачу внаслідок настання обставин, визначених у частині першій статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", відбувається нове приєднання до публічного договору постачання електричної енергії на новий обмежений строк.

Так, зміст статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" жодним чином не вказує на безакцептне поновлення попередніх договірних відносин з постачальником "останньої надії", а навпаки зумовлює необхідність кожного разу укладати новий договір із постачальником "останньої надії".

Аналогічний за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.04.2023 у справі № 905/1791/21, від 13.02.2024 у справі № 910/14138/22 та від 04.04.2023 у справі № 905/1791/21.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між позивачем, як постачальником "останньої надії", та ПрАТ "ККЗ" Договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" 07.03.2023, суд дійшов висновку, що правовідносини, що виникли між ДПЗД "Укрінтеренерго" та ПрАТ "ККЗ" в період з 07.03.2023 до 25.12.2023 регулювалися різними договорами.

Так, Договір від 07.03.2023 регулював процес енергопостачання у період з 07.03.2023 по 05.06.2023. Починаючи з 06.06.2023 відбулось нове приєднання до публічного договору постачання електричної енергії на новий обмежений строк, тобто до 04.09.2023. Надалі відбулось ще два повторних приєднання ПрАТ "ККЗ" до договору з постачальником "останньої надії", а саме 05.09.2023 (діяв до 04.12.2023) та 05.12.2023.

При цьому суд враховує, що між ДПЗД "Укрінтеренерго" та ПрАТ "ККЗ" укладено додаткову угоду до Договору від 07.03.2023, якою, зокрема, викладено п. 13.1 Договору в новій редакції та визначено, що цей договір набирає чинності з 07.03.2023 та діє до 31.12.2024, а в частині постачання електричної енергії до 06.12.2023.

Однак, вказана додаткова угода в частині строку постачання електричної енергії суперечить приписам ч. 9 ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", яка, в редакції чинній на момент укладення Договору від 07.03.2023, імперативно обмежувала строк постачання за договором 90-денним періодом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Надалі, Наказом Міністерства енергетики України від 10.10.2023 №307 (набрав чинності 06.12.2023) (далі - Наказ №307) визнано таким, що втратив чинність Наказ №148.

Отже, суд виходить з того, що з 05.12.2023 відбулось нове приєднання ПрАТ "ККЗ" до публічного договору постачання електричної енергії з ДПЗД "Укрінтеренерго", з урахуванням Комерційної пропозиції № 8 від 07.11.2023, що є додатком 1 до Договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", яка набула чинності з 01.12.2023.

Відповідно до пункту 15.2 Комерційної пропозиції № 8 договір вважається припиненим в частині постачання електричної енергії з дати втрати чинності/скасування Нормативно-правового акту (в тому наказу Міністерства енергетики України від 13.04.2022 №148), якщо на день втрати чинності/скасування такого Нормативно-правового акту постачання електричної енергії споживачу здійснюється більше ніж 90 діб.

Судом встановлено, що станом на день втрати чинності Наказу №148 (06.12.2023) постачання за договором постачання електричної енергії з постачальником "останньої надії" від 05.12.2023 здійснювалось менше ніж 90 діб, а відтак відсутні підстави вважати договір припиненим в частині постачання електричної енергії з дати втрати чинності Наказу №148.

Щодо посилань позивача на направлення повідомлення №44/09-3147/ПОН від 10.11.2023 суд зазначає таке.

Відповідно до підпункту 8 пункту 9.6.3 ПРРЕЕ порядок надання електропостачальником споживачам даних щодо споживання ними електричної енергії передбачає, зокрема, що постачальник "останньої надії" повинен інформувати відповідального оператора системи про завершення постачання електричної енергії споживачу за 20 днів до настання зазначеної події.

Так, ДПЗД "Укрінтеренерго" листом №44/09-3147/ПОН від 10.11.2023 проінформувало АТ "Полтаваобленерго", ПрАТ "НЕК Укренерго" та Полтавську обласну військову адміністрацію про завершення постачання електричної енергії споживачам постачальника "останньої надії" з дати втрати чинності/скасування Наказу №148, якщо на день втрати чинності/скасування зазначеного наказу постачання електричної енергії Споживачу здійснюється більше ніж 90 діб, із зазначенням таких споживачів.

Враховуючи доводи позивача щодо припинення постачання ним електроенергії ПрАТ "ККЗ" з 07.12.2023, на виконання підпункту 8 пункту 9.6.3 ПРРЕЕ постачальник "останньої надії" мав направити відповідне повідомлення відповідачу-2 про припинення постачання за 20 днів до вказаної дати, із зазначенням відповідної дати.

Водночас, лист №44/09-3147/ПОН від 10.11.2023 та інші повідомлення, направлені позивачем, містять суттєвий недолік, оскільки ними не визначено конкретну дату припинення постачання електроенергії споживачу.

Відповідачем-2 надано інформацію з платформи Датахаб, де позивачем 12.12.2023 була створена заявка на відключення ТКО ПрАТ "КТЗ" №209276, у якій зазначена планова дата відключення ТКО - 01.01.2024. При цьому, 26.12.2023 дана заявка вибула з процесу у зв`язку зі зміною електропостачальника.

Доказів направлення належного повідомлення АТ "Полтаваобленерго" в порядку, визначеному підпунктом 8 пункту 9.6.3 ПРРЕЕ, позивачем не надано.

Судом також враховано, що спір у цій справі зводиться до покладення на позивача обсягів поставленої ПрАТ "ККЗ" електричної енергії у період з 07.12.2023 по 25.12.2023, що обліковується за двома договорами, укладеними між позивачем та відповідачем-1, а саме договором від 01.01.2019 № 0044-02022 про надання послуг з передачі електричної енергії та договором від 03.05.2019 № 0044-01022 про врегулювання небалансів електричної енергії.

При цьому, вказані правовідносини досліджуються судами в межах інших судових справ. Так, у справі № 910/16716/23 ПрАТ "НЕК "Укренерго" просить стягнути з ДПЗД "Укрінтеренерго" заборгованість за договором від 01.01.2019 № 0044-02022 про надання послуг з передачі електричної енергії за червень - грудень 2023 року. Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2025 позов про стягнення основного боргу задоволено повністю.

Натомість, у справі № 910/2597/23 ПрАТ "НЕК "Укренерго" просить стягнути з ДПЗД "Укрінтеренерго" заборгованість за договором від 03.05.2019 № 0044-01022 про врегулювання небалансів електричної енергії за січень 2022 року - грудень 2023 року. Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2025 позов про стягнення основного боргу задоволено повністю (крім фактично оплачених рахунків).

За наслідками розгляду справи № 522/1528/15-ц Велика Палата Верховного Суду 26.01.2021 ухвалила постанову, в якій дійшла таких висновків щодо способу захисту прав позивача:

- визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності;

- для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках:

а) кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку;

б) особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником);

- застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права;

- задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним;

- якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту;

- зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання;

- наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений;

- аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася;

- застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите;

- у разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту;

- отже, ухвалення судом рішення в справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості;

- правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53). Тому задоволення позову про визнання поруки припиненою в одній справі не є ані підставою перегляду судового рішення в іншій справі за нововиявленими обставинами, ані підставою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

- правові висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формулюються виходячи з конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для всіх життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права. Тому ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим може не обмежуватися випадками, наведеними в пункті 57 цієї постанови;

- отже, ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим має оцінюватися виходячи з обставин справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

У постанові від 24.04.2024 у справі №634/651/21 Верховний Суд зазначив, що застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Відтак, за існування двох спорів (справи № 910/16716/23 та № 910/2597/23) щодо покладення на позивача обсягів поставленої ПрАТ "ККЗ" у період з 07.12.2023 по 25.12.2023 електричної енергії, позивач мав доводити протиправність таких дій саме в межах розгляду вже існуючих спорів, а не звертатись до суду з новим позовом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищенаведене, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 9689,60 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 9689,60 грн покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 01.10.2025.

Суддя О.В. Нечай